ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 658, 2012-02-27 11:00

רחל אדטו: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

רחל אדטו: הנושא שעל סדר היום, הצעה לסדר, דיון מהיר של ארבעה חברי כנסת, בנושא:

רחל אדטו: הפרדת יולדות יהודיות וערביות בבתי החולים בישראל.

רחל אדטו: זוהי בקשתם של חברי הכנסת מגלב מג'אלדה, עפו אגבאריה, זהבה גלאון ואילן גילאון.

רחל אדטו: הרקע לכך, כפי שבוודאי יוצג, כתבה שהתפרסה ב- NRG מעריב ב- 16 בפברואר, שכותרתה: "הפרדה בין יולדות ערביות בבתי החולים במחלקות היולדות בארץ".

רחל אדטו: הכתבה ארוכה ובין היתר יש סרטון שהוסרט במצלמה נסתרת, במהלך סיור של יולדות המגיעות לסיור טרם הלידה במחלקה, כאשר בין היתר אומרת להן האחות שעורכת את סיור, שבמחלקה משתדלים לעשות הפרדה בין יולדות יהודיות לבין יולדות ערביות.

רחל אדטו: על רקע הכתבה הזאת, הגישו ארבעת חברי הכנסת את בקשתם לדיון בשאלה: האם אכן קיימת התופעה?

רחל אדטו: אם כן, היכן ומה עושים עם זה?

רחל אדטו: אני נותנת את זכות הדיבור לראשון מבין חברי הכנסת המציעים, חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: ברשותך, כבוד היושבת ראש דוקטור רחל אדטו, אנחנו רוצים לדעת מי נמצא איתנו.

רחל אדטו: נמצאים איתנו, שני נציגים של ההסתדרות הרפואית, עורכת הדין שני אלוני שהיא מתחום מדיניות ציבורית ופרופסור אריאל רבל שהוא רופא גניקולוג בית החולים הדסה.

אריאל רבל: יושב ראש סניף ירושלים, של האיגוד הישראלי למיילדות וגניקולוגיה.

רחל אדטו: לידו יושב דוקטור בני דוידזון, מנכ"ל בית החולים "אסף הרופא", שיושב כאן בכובע של ועד מנהלי בתי החולים, כמו כן לילי פרלמן, משירותי בריאות כללית.

איה בן עמוס: אני מקרן אברהם, עמותה שמתעסקת בקידום ושוויון בין יהודים וערבים.

ליאורה בכור: אני מהמטה למאבק בגזענות ומהמרכז הרפורמי לדת ומדינה.

רחל אדטו: נציג משרד הבריאות טרם הגיע, צריך להגיע דוקטור מיקי דור, אבל לא נמתין לבואו.

אילן גילאון: אפשר לבטל את ההפרדה וללכת.

רחל אדטו: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: תודה.

זהבה גלאון: גברתי היושבת ראש, אכן ההצעה היום בדיון מהיר מסתמכת על הכתבה שהייתה ב"מעריב" כפי שציינת.

זהבה גלאון: אבל, זו לא הפעם הראשונה שאני מקבלת, במהלך השנים, תלונות על הפרדה שנעשית בין יולדות ערביות ליהודיות, בבתי חולים ברחבי הארץ.

זהבה גלאון: זו הפרדה שבוודאי לא מקובלת עלי, הפרדה על פי דת, לאום ועל בסיס אתני.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר מראש, אני לא מאמינה וחזקה עלי שאין מדיניות מכוונת של בתי החולים להפרדה.

זהבה גלאון: אני משוכנעת בזה, זה לא עולה בדעתי, אבל יש פרקטיקה שנוצרה.

זהבה גלאון: כלומר, אין לי ספק שאין מדיניות כזאת, אבל יש פרקטיקה שנוצרה.

זהבה גלאון: לכן אנחנו מדברים כעת באופן נקודתי על הפרדה בין יולדות יהודיות לבין ערביות, אבל הדבר הזה משליך בכלל על מרקם יחסי יהודים ערבים במדינת ישראל, דבר שאנחנו לא יכולים לתת לו יד.

זהבה גלאון: גברתי היושבת ראש, אני רוצה להציע את הדבר הבא: קודם כל אני חושבת שצריכה להיות פעולה אקטיבית גם של מנהלי בתי החולים, קופות החולים למיניהן, צריכה להיות הנחיה שהשיקול האתני הוא שיקול פסול, שהוא בלתי מתקבל על הדעת.

זהבה גלאון: לא במקרה שאלתי על משרד הבריאות.

זהבה גלאון: אני חושבת שצריך לצאת חוזר מנכ"ל שמבהיר בצורה ברורה שמדיניות ההפרדה, גם אם היא נעשית שלא באופן רשמי, אין לה מקום בבתי החולים ברחבי הארץ, לא במחלקת יולדות ולא בשום מחלקה אחרת.

זהבה גלאון: אנחנו דנים היום במה שקורה לאחר לידה.

זהבה גלאון: דיברתי עם אחד החברים שלי שהוא מנהל באחד מבתי החולים בארץ, אשר אמר: "אין דבר כזה, אצלי זה לא יכול להיות".

זהבה גלאון: אני במקרה יודעת שהייתה הפרדה אצלו במחלקה, ממידע אישי.

זהבה גלאון: אני משוכנעת, שהמנהלים לא יודעים ושאין מדיניות כזו, לפעמים צריך להבהיר את מה שלנו היה נראה שזה מיותר להבהיר.

זהבה גלאון: תודה רבה.

רחל אדטו: תודה.

רחל אדטו: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: גברתי היושבת ראש, חבריי חברי הכנסת, אורחים נכבדים.

גאלב מג'אדלה: אני כמעט שלא האמנתי לכתבה, אני מבקר בהרבה בתי חולים, אני מאמין שיש בזה גם מצווה, אולם לא נתקלתי ולא ראיתי את זה.

גאלב מג'אדלה: הרי ברוך ה' ותודה לאל, יש היום מנהלי מחלקות, רופאים מומחים ואחיות בעמדות ניהול מהמגזר הערבי, האם באותו בית חולים מפרידים בין הרופאים היהודים לערביים?

גאלב מג'אדלה: האם באותו בית חולים נותנים לרופא היהודי לטפל רק ביהודים ואילו הרופא הערבי מטפל רק בערבים?

רחל אדטו: אני מניחה שזו הייתה שאלה רטורית.

גאלב מג'אדלה: איפה נשמע כדבר הזה?

גאלב מג'אדלה: הרופא המומחה, הכירורג המצוין, המנתח הערבי, וישנים רבים כאלה, האם מותר לו לטפל באישה יהודיה, בחולה יהודי?

גאלב מג'אדלה: האם הוא טוב לטפל בחולים יהודים, אבל אשתו לא טובה כדי להיות במחלקת לידה עם יולדת יהודיה?

גאלב מג'אדלה: איזה שכל ישר הסכים למציאות האומללה כזאת?

גאלב מג'אדלה: במקום לחנך את הילדים שלנו לחיים משותפים, כיבוד האחר, לכבד את השונה, לחיות איתו, סבלנות, הבנה – אנחנו מחנכים להפרדה?

גאלב מג'אדלה: דווקא כאן במדינת ישראל, אחרי כל הסבל שסבלו יהודים במשך אלפיים שנה בגולה?

גאלב מג'אדלה: זו התוצאה אליה אנחנו מגיעים?

גאלב מג'אדלה: גברתי היושבת ראש, בעניין הזה, כמי שעמד על דעתו בגיל 16 האמנתי בחיים המשותפים, עשיתי רבות למען זה גם בתור נער, בסביבה שלי.

גאלב מג'אדלה: אני אומר לך, זאת ההזדמנות שלך היום לעשות מעשה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו אומנם לא ממשלה, אנחנו רשות מחוקקת, אבל חבריי ואני כשהעלנו את ההצעה רוצים לעשות מעשה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו רוצים לקחת יוזמה ולהגיע בכוחות עצמנו לבתי חולים.

גאלב מג'אדלה: אנחנו לא רק טובים כדי לעזור לכם כאשר אתם זקוקים לנו במערכת בריאות, אנחנו מאוד רוצים לעזור למערכת הבריאות כי זה כל אחד מאיתנו.

גאלב מג'אדלה: אגב, אני אגיד לכם דבר שהדהים אותי, אני אומר את זה ביושר, זו המערכת הכי הרבה שוויונית בארץ, הכי שוויונית מכל המערכות.

גאלב מג'אדלה: אני אומר את זה כבר יותר מעשר או אחת עשרה שנה, יש מנהל מחלקה רופא ערבי, יש אחים מנהלי משמרת ערבים, זו מערכת הכי שוויונית ועם הכי הרבה אחוזים בזכות היכולת שלנו, הכישורים שלנו והמקצועיות שלנו.

גאלב מג'אדלה: אני אומר את זה הרבה שנים.

גאלב מג'אדלה: אולי גם בגלל שהיא רפואה ציבורית וכללית ויש את קופות החולים כי זו חברות.

גאלב מג'אדלה: זה לא סוד למה היא שוויונית כי יש לזה, בחלקו, גם בסיס כלכלי מבחינת הקופות.

גאלב מג'אדלה: זאת המערכת מספר אחת במבחינה שוויונית בארץ.

גאלב מג'אדלה: למצוא בה תופעה כזאת אומללה?

גאלב מג'אדלה: אותי זה מאוד הדהים.

גאלב מג'אדלה: אני בטוח שכולנו נשלב ידיים כדי לעקור את התופעה האומללה הזאת מהשורש, לא ניתן לה להתקיים, לא מרצון כפי שניסו לטעון, ולא כמדיניות.

גאלב מג'אדלה: גם זה פסול וגם זה פסול.

גאלב מג'אדלה: כי התוצאה היא אחת.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

רחל אדטו: האם גם לך יש הצעה, כמו ההצעה של זהבה גלאון, לבקש חוזר מנכ"ל משרד הבריאות?

גאלב מג'אדלה: בוודאי, זה דבר מתבקש.

גאלב מג'אדלה: אנחנו צריכים ללוות את החוזר מנכ"ל הזה הפורמאלי, כמובן גם לעשות מעשה, כי זה מעשה אדם ולא מעשה שמיים.

רחל אדטו: תודה.

רחל אדטו: מיקי ממשרד הבריאות, אתה ער לנושא?

מיקי דור: בהחלט, אני עשיתי סקר טלפוני בבתי החולים.

רחל אדטו: חבר הכנסת אגבאריה, בבקשה.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת ראש, חבריי חברי הכנסת, אורחים נכבדים.

עפו אגבאריה: העניין הזה, בשנים האחרונות, התחיל להיות יותר בתודעת הציבור.

עפו אגבאריה: אני מסכים עם מה שאמרה עמיתתי חברת הכנסת זהבה גלאון, מסכים עם כל מילה.

עפו אגבאריה: זו תופעה לא של מדיניות אלא של איזו פרקטיקה מקומית, כנראה פה ושם.

עפו אגבאריה: אני עבדתי בבתי החולים המון שנים ומקרים כאלה היו, אבל ברמה ודרג לא של מנהלי מחלקות ולא מנהלי בתי חולים ולא כמדיניות של בית החולים.

עפו אגבאריה: זו תופעה מדאיגה.

עפו אגבאריה: אנחנו פה, לא רק בגלל שבאותו חדר יולדות אין ערביות או מטופלות ערביות, זה לא רק במחלקות יולדות, זה במחלקות שונות בין אם זה במחלקות פנימיות או כירורגיות או מחלקה אחרת.

עפו אגבאריה: התופעה הזאת לא התחילה דווקא עם ערביות, התופעה התחילה כסוג של הפרדה בין קווקזיות כשעלו ארצה לבין צבריות, היא יכולה להיות בין גברים.

רחל אדטו: גם עם האתיופיות.

עפו אגבאריה: בדיוק.

עפו אגבאריה: כאשר התחילו להגיע אנשים אתיופים לאותם מחלקות, אני ראיתי את זה במו עיניי שהיו חולות שביקשו מהאחיות שלא יכניסו אותם באותו חדר עם אתיופיות או עם קווקזיות , עם ערביות זה ברור.

עפו אגבאריה: התופעה יכולה להגיע גם לפרסונאל כשאנחנו יודעים שיש 20% מהאחיות במדינת ישראל שהן אחיות ערביות, וזה שווה ערך ליחסה של האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

רחל אדטו: יש יותר.

עפו אגבאריה: אולי קצת יותר, אבל זה כ- 20%.

עפו אגבאריה: הרופאים – בין 10% ל- 11%.

עפו אגבאריה: התופעה הייתה גם כשהיו מטופלים יהודים שלא רצו שיטפלו בהם ערבים.

עפו אגבאריה: אני חייב להיות גם אובייקטיבי שהיו המון חולים יהודים שרצו דווקא שהרופא הערבי יטפל בהם, גם זה קיים.

עפו אגבאריה: כשהתופעה, אומנם היא לא מדיניות של משרד הבריאות ולא של מנהלי בתי החולים ולא של מנהלי המחלקות, כנראה התופעה היא בדרג אחר.

עפו אגבאריה: כשהיא קיימת חובה עלינו למנוע אותה ולהוציא אותה מהמערכת הזאת שהיא באמת, אני מאוד גאה ברפואה במדינת ישראל וברופאים שחלקם הגדול ערבים, בכל צוות הרופאים והאחיות וכל הפרסונאל ומאמין שהם באמת לא נגועים בגזענות אלא נותנים את הטיפול על הצד ביותר.

עפו אגבאריה: תחילתה של תופעה כזו צריך לגדוע.

עפו אגבאריה: שתצא הוראה מפורשת הן לבתי החולים הממשלתיים והן לבתי החולים של קופת החולים וגם לבתי החולים של ארגונים פרטיים.

עפו אגבאריה: תופעה כזאת יכולה להזיק.

עפו אגבאריה: ואנחנו בשלב כזה, לא רק במדינה אלא גם בכל המזרח התיכון, במצב בו אנחנו חייבים לחשוב קצת אחרת, שנהייה חלק מכל ההווי של המזרח התיכון.

עפו אגבאריה: צריך להתחיל את זה כאן בתוך המדינה.

עפו אגבאריה: לא רק להתחיל את זה אלא ליישם את זה.

עפו אגבאריה: אין מקום לתופעה פסולה כזאת.

עפו אגבאריה: תודה.

רחל אדטו: תודה.

רחל אדטו: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: שאלו אותי, מה אתה רוצה להגיד על מגן דוד אדום?

אילן גילאון: אז אמרתי, שיהיה עוד יותר אדום.

אילן גילאון: מה אפשר עוד להגיד על הדברים הללו?

אילן גילאון: זה גם לא חוקי ובעיקר, זה בלתי ראוי.

אילן גילאון: גם אני משוכנע שלא מדובר במדיניות, אבל אני דווקא פוחד מדברים שהם זוחלים ונכנסים פנימה.

אילן גילאון: אין שום ספק שקו רציף וישר אחד בין בית החולים המסוים, כנראה שמיקי שנוכח כאן ייתן לנו דיווח שברוב בתי החולים התופעה הזאת, לא מוכרת ולא קיימת, אני מקווה שאכן כך.

אילן גילאון: עובר קו רציף אחד בין קריית מלאכי שלא משכירים לבדואים, לאתיופים לבין בית חולים שלא נותנים לערבים להגיע או בצפת שלא משכרים לערבים או בקריית חיים שלא נותנים למפגרים לגור, זה רצף אחד – אנחנו לא רוצים את ההדרה הזאת.

אילן גילאון: על כן צריך ללכת לנסות לעצור את התופעה הזאת עוד באיבה כל עוד התופעות קיימות בצורה מינורית.

אילן גילאון: אני בטוח שלא מדובר עדיין על עניין של מדיניות, גם אם היא מדיניות היא אינה חוקית – זה ברור לגמרי וזה גם מנוגד לחוק.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית בדברים כאלה ובדברים אחרים שקיימת הפרדה, צריכים להרוג אותם כאן.

אילן גילאון: ברור לגמרי ערביות ויהודיות, נדמה לי שזו לא מחלה מדבקת, שני רופאים יכולים לאשר את הדבר הזה, נכון שזה לא משהו מדבק שצריך בידוד בגללו.

רחל אדטו: להיות ערבי או להיות יהודי ?

אילן גילאון: אם זה לא מדבק, זה ממוטט לי את כל התיאוריה.

אילן גילאון: תודה.

רחל אדטו: אני אבקש לשמוע את פרופסור אריאל רבל, שיענה בשם איגוד הגניקולוגיה.

רחל אדטו: אחר כך, וועד מנהלי בתי החולים, מיקי דור ממשרד הבריאות מיקי דור.

אריאל רבל: גברתי יושבת הראש דוקטור רחל אדטו, חברי כנסת ועמיתיי ממערכת הבריאות.

אריאל רבל: אני עוסק בתחום המיילדות וגניקולוגיה מעל עשרים שנה.

אריאל רבל: בתחילת דרכי, דוקטור אדטו הייתה מורה שלי בניתוחים ראשונים שביצעתי.

אריאל רבל: בהדסה הר-הצופים, למיטב ידעתי כשליש מהעובדים הם ערבים.

אריאל רבל: בית החולים היה במתקפה של אבנים ואולי יותר מזה מהשכונה הסמוכה, מהכפר עיסוויה.

אריאל רבל: אפילו בתקופה כזו שאני חושב שאין בעולם בית חולים שנתון למתקפה מהשכונה הסמוכה, לא היו שום אירועים של הפלייה, לא בחדר לידה ולא במחלקות.

גאלב מג'אדלה: טיפלנו בזה בזמנו, זה לא היה על רקע של עוינותם לבית החולים.

גאלב מג'אדלה: זה קונפליקט בינם לבין המדיניות של ממשלת ישראל, לא בעניין הרפואה.

אריאל רבל: כרופא וכאדם שמטפל ביולדות ומטופלות פוריות ערביות ויהודיות בירושלים, אני יכול להגיד לך שבאותה תקופה, לא חשוב מה היו הסיבות שבית החולים היה תחת מתקפה, תהיינה הסיבות אשר תהיינה, גם בתקופה קשה כזאת שבית החולים היה נתון למתקפה, לא בוצעה שום הפלייה ובעצם טיפלנו בכולם ללא שום הבדל.

אריאל רבל: יש אח ראשי ערבי במחלקה פנימית בהדסה עין-כרם, שכתב בלוג וגם כתב בביטאון של הדסה, שהוא נפעם מהעובדה כשאריאל שרון ראש הממשלה שלעבר, היה מאושפז במחלקה הפנימית.

אריאל רבל: כאח ראשי, הוא לא נזקק לעבור בדיקות ביטחוניות וכד', סמכו עליו לחלוטין, הוא היה גאה בעובדה שלמרות שהוא אח ערבי, הוא יכול לטפל בראש הממשלה במדינת ישראל, בתקופה שהוא היה מאושפז בהדסה.

אריאל רבל: סיפור אישי שאני חוויתי.

אריאל רבל: כשהבת שלי נפצעה בתאונת סקי בצרפת לפני מספר שנים, נאלצנו לפנות אותה לבית חולים מקומי.

אריאל רבל: הגענו לחדר מיון והתחילו לחשושים, אני מבין טוב צרפתית, הצוות אמר לי: "תראה, יש פה איזו בעיה כי הרופא המנתח הוא ערבי ואנחנו יודעים שאתם ישראלים, אז יכול להיות שאתה פוחד".

אריאל רבל: אמרתי להם: "אני עובד בישראל, העמיתים שלי הם ערבים, המטופלות שלי ערביות, אין שום הבדל אצלנו ואני רגוע לחלוטין" זה אולי היה בתקופת האינתיפאדה שיצרה הרבה מתח, בצרפת הייתה עוינות, אמרתי להם: "'אני שקט ואם לא הייתי מהתחום הזה אולי הייתי פוחד".

אריאל רבל: מהניסיון שלי במדינת ישראל, רופא לעולם לא יעשה שיקולים כאלה.

אריאל רבל: אני והחברים שלי נקראים בלילות ובסופי שבוע לניתוחים קיסריים דחופים, מעולם לא שאלנו אם היולדת היא ערביה, יהודיה, חרדית, אתיופית, זה לא מעניין אותנו.

אריאל רבל: אנחנו מטפלים בכולם.

אריאל רבל: במחלקות היולדות, האשפוז מתבצע לפי שיקולים של המטופלות ושל האחיות ואין שום מדיניות, גם הפרקטיקה לא נוהגת בהפליה או הפרדה או בקדימות בעניין הזה.

אריאל רבל: אני פה כנציג האיגוד הישראלי למיילדות וגניקולוגיה, אני יושב ראש סניף ירושלים ופעיל בוועד הארצי.

אריאל רבל: לפני הדיון, קיבלתי מיילים רבים ממנהלי מחלקות גניקולוגיות ברחבי הארץ, ששוללים לחלוטין את התופעה הזאת ומגנים אותה, אם היא הייתה קיימת באופן נקודתי.

אריאל רבל: אני מצטרף לקריאה של חברי הכנסת הנכבדים, שאם קיימת תופעה כזו אז ראוי להציף אותה כדי לשלול אותה.

אריאל רבל: בוודאי זו לא מדיניות ולא דבר שאנחנו רואים אותו.

אריאל רבל: תודה.

רחל אדטו: תודה רבה.

רחל אדטו: דוקטור בני דוידזון, מנהל בית החולים "אסף הרופא" וועד מנהלי בתי חולים, בבקשה.

בני דוידזון: שלום.

בני דוידזון: אני מייצג כרגע את איגוד מנהלי בתי החולים בארץ, שזה כולל את כל בתי החולים בארץ ובוודאי את הכלליים שבהם יש מחלקות ליולדות ואליהם מכוון הדבר.

בני דוידזון: אני מזכיר לכם, כמו שנאמר קודם, חולים ממוצא ערבי, או ממוצא אתיופי או כל מוצא אחר, שוכבים בכל בתי החולים.

בני דוידזון: פה נפל העניין ספציפית על מחלקת היולדות, אבל אפשר בקלות ליחס את זה גם למחלקות אחרות, ששוכבים בהן חולים מכל מוצא אתני אפשרי.

בני דוידזון: הכתבה הזו, שאגב לא ראיתי אותה ואני מקפיד לא לראות אותה, היא דוגמה קלאסית לאבן שזרק טיפש אחד למים ואלף אנשים, חכמים מנסים להוציא את האבן הזאת מהמים.

בני דוידזון: זאת שטות גמורה, מכיוון שאני חי ומנהל בית חולים שנמצא באזור גיאוגרפי, שיש בו המון חולים גם מוסלמים, גם נוצרים וכמובן עולים חדשים, אנחנו ערים לגזענות שיש בחברה הישראלית והיא קיימת בכל התחומים.

בני דוידזון: אנחנו ערים לזה, אנחנו יודעים את זה.

בני דוידזון: כמו שנאמר כאן בצדק מוחלט, המערכת אולי הכי שוויונית במדינת ישראל זו מערכת הבריאות.

בני דוידזון: זו מערכת בה לא עושים את החישובים האלה בכלל ובוודאי אין מדיניות כזאת, גם אין נוהל כזה.

בני דוידזון: הנוהג היחידי שקיים, והוא קיים, זה נוהל לנסות לרצות כל יולדת ככל שניתן.

בני דוידזון: מה זה לרצות?

בני דוידזון: - אם היא מבקשת חדר בודד ויש חדר בודד יתנו לה, אם היא מבקשת שאישה חרדית שתשכב לידה, דרך אגב אצלי בבית החולים אלו הן הבקשות היחידות של נשים שרוצות חדר ספציפי או אישה חרדית שרוצה לשכב ליד אישה חרדית אחרת.

בני דוידזון: אם זה ניתן זה יקרה, אם זה לא ניתן אנחנו לא נהפוך, לא נשנה חדרים, לא נוציא חס וחלילה, לא נעשה כזה דבר וזה אפילו לא בשפה שלנו.

אילן גילאון: ולא אישה חרדית, ערביה?

בני דוידזון: אני אומר בדיוק את מה שאני חושב ואני חושב מה שאני אומר, אני נזהר מלהגיד דברים שהם לא נכונים.

גאלב מג'אדלה: זה נכון שהחרדית יהודיה יכולה להיות גם דתית ערביה מוסלמית.

בני דוידזון: ברור לכם למה היא מבקשת את זה, זה דבר שנעשה אם אפשר ואם לא ניתן לא עושים את זה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו לא מדברים על איך לרצות אותן אלא איך למנוע את האי רצון שלהן, למנוע שהאחות לא תיגש לחולה אתיופית עם שתי כפפות, זה הרעיון.

בני דוידזון: הולכים עם שתי כפפות, אם לאישה יש איזה סוג של זיהום שדורש שתי כפפות.

עפו אגבאריה: כשיש זיהום זה בסדר, אבל זה לא על זיהום.

עפו אגבאריה: אתה יודע על מה אני מדבר.

בני דוידזון: אני מבקש להבהיר כאן בצורה גמורה וברורה.

בני דוידזון: במערכת בתי החולים הישראלית, לפני שבאתי לכאן בדקתי ואני מצויד בהרבה מאוד דעות וחוות דעת וגם דיברתי עם הרבה אנשים, במערכת הבריאות הישראלית בבתי החולים לא קיימת תופעה כזאת ואם היא קיימת זו תופעת שוליים שאינה מוכרת אצלנו וצריך להוקיע אותה, היא לא מוכרת אצלנו כסוג של מנהג בכלל.

בני דוידזון: אם ישנן נשים שלא רוצות לשכב בחדר עם אתיופיות הן תבחרנה בית חולים, היום יולדת יכולה לבחור איזה בית חולים שהיא רוצה, היא תלך ותבדוק ותלך לאן שהיא רוצה כמו שנשים שרוצות מלונית הולכות לבתי חולים שצמוד להם מלונית ולא בוחרות ללדת בבית חולים ליד מקום מגוריהן.

בני דוידזון: זו תופעה שאינה קיימת, לדעתי, ואין לה משמעות ובטח לא משמעות שבגללה כולם צריכים להתכנס כאן ולעשות משהו שהוא ממש לא לעניין.

בני דוידזון: אם חס וחלילה קיימת כזאת תופעה יש להוקיע אותה ואין על זה בכלל ויכוח.

בני דוידזון: אני לא חושב שיש מישהו במדינה שלא יסכים למה שנאמר כאן.

רחל אדטו: תודה.

רחל אדטו: דוקטור מיקי דור ממשרד הבריאות, בבקשה.

מיקי דור: אני כנראה צדיק גדול כי מלאכתי נעשתה כבר.

מיקי דור: לכבוד הדיון הזה, עשיתי סבב טלפונים ולא הסתפקתי בטלפון כללי למנהל בית חולים בשאלה האם התופעה קיימת אצלך או לא, אלא ירדתי גם לפרטי פרטים.

מיקי דור: בדיוק כמו שדוקטור בני דוידזון אמר, יש מדיניות חד-משמעית שזה לא יקרה.

מיקי דור: אני פונה פה, תעזבו אותי מהכתב שאין לו שום אחריות, לכל מי שיש לו מידע כזה אני מבקש להעביר לנו, זה יטופל נקודתית מיד.

מיקי דור: כששאלתי את מנהלי בתי חולים ומנהלי מחלקות גניקולוגיות, "האם באיזשהו מקום נתקלתם בבעיה כזאת"?

מיקי דור: התשובה הייתה בדיוק כמו שנאמר כרגע: "יש לא פעם ולא פעמיים בקשה 'עם הגברת הזאת, אני רוצה להיות בחדר איתה".

מיקי דור: אני מתייחס לזה שזה נובע מקרבה תרבותית, קרבת גיל לפעמים, קרבה שלזאת יש הרבה ילדים ויש לנו בעיות משותפות - נשים מבקשות, פרופסור אריאל רבל אמר את זה בערך באותן מילים, נשים מבקשות להיות אחת ליד השנייה.

מיקי דור: מעבר לזה אין תופעה כזאת.

מיקי דור: מי שקורא לזה 'תופעה' מרמז להיקף גדול.

מיקי דור: אני אומר חד-משמעית, לא קיים דבר כזה כתופעה.

מיקי דור: נקודתי באיזה מקום זה קיים, זה מטופל מיידית.

מיקי דור: מי שרוצה שיעביר מידע והעניין יטופל מיד.

מיקי דור: אני אומר את זה מאוד קטגורית.

רחל אדטו: תודה רבה.

רחל אדטו: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

שלמה מולה: תודה רבה גברתי יושבת הראש, רבותיי חברי הכנסת אורחים.

שלמה מולה: עצם העובדה שאנחנו נזקקים לדיון כזה, משמעותו שהחברה שלנו חולה.

שלמה מולה: זאת אומרת, יש שם בעיה קשה.

שלמה מולה: אנחנו צריכים להודות על קיומה, אם לא נודה לא נוכל לטפל בזה - - -

מיקי דור: אם יש בעיה.

שלמה מולה: רגע.

שלמה מולה: תאמין לי שאני יודע להתבטא בדרך כלל.

שלמה מולה: אני לא חושב שמי מבין חברי הכנסת חושב שמישהו חושב שיש שיקול דעת מסוים של מנהל מחלקה.

שלמה מולה: יש רצון להתחשב בבקשה של אישה שמבקשת שאלמונית או פלונית תהייה איתה, אני חושב שבזה אין שום בעיה בכלל - אני לא חושב שמישהו בכלל יחשוב שזאת בעיה.

שלמה מולה: כשאתה יודע שהתופעה היא תופעה שמעידה על הקצנה בחברה ישראלית, קיימת הקצנה קשה ביחס לערבים, כנגד המיעוטים ונשמעות התבטאויות, מעשים ואי אפשר לברוח מזה גם בבית החולים.

שלמה מולה: הרי אנחנו חיים בתוך עמנו.

שלמה מולה: אנשים באים עם תפיסת עולמם שאומרת 'אני שונא ערבים.

שלמה מולה: אני לא אוהב אתיופים כי הם שחורים'.

שלמה מולה: אני אומר לכם שדווקא במקומות, אני לא חשוב שפרופסור רבל כשדיבר, אני לא חושב שמישהו יחשוד או יחשוב כשאתה בא לנתח אתה צריך לקבל מידע מהי לאומיותו של האדם, אתה מגיע כי אתה רופא וכך צריך להיות.

שלמה מולה: הבעיה היא לא ברמה הזאת.

שלמה מולה: הבעיה היא ברמה החברתית, במעגל הסביבתי שלנו החברה היא חברה שאין לה סבלנות.

שלמה מולה: ההקצנה הקיימת על רקע הלאומנות הדתית היהודית שלנו מביאה אותנו למצב מפחיד, אני אומר לך מפחיד.

שלמה מולה: הלאומנות הזאת מתחילה מהבית הזה כאן.

שלמה מולה: אפשר לטאטא וליפות את המילים, להגיד לא קיים ואין ואין.

שלמה מולה: תשים לב מי נמצא כאן, מיהם חברי הכנסת הנמצאים כאן.

שלמה מולה: למה חברי הכנסת מהימין לא נמצאים כאן?

שלמה מולה: – מבחינתם זה בסדר, הם מבחינתם לא רואים בזה פסול.

שלמה מולה: זאת הבעיה שלנו.

שלמה מולה: תביאי לכאן את חבר הכנסת בן-ארי שהגיע לכאן באוטוסטראדה ומאחוריו הרבה מאוד אנשים הוא יגיד 'אני?

שלמה מולה: אשתי תהייה בחדר יחד עם ערביה?

שלמה מולה: אוי ואבוי'.

שלמה מולה: אוי ואבוי.

רחל אדטו: ערביה לא תרצה להיות בחדר אחד עם אשתו, בוודאי.

שלמה מולה: לכן אתם אנשי המקצוע אתם חייבים להיות רגישים, צריכים לבדוק את עצמכם כמה וכמה פעמים אם קיימת העלמת עין או לא קיימת העלמת עין.

שלמה מולה: המקומות האלה הם מקומות ציבוריים, בבית הפרטי אם מישהו לא רוצה לארח, זה בסדר.

שלמה מולה: לי אין שום בעיה להתארח אצל רחל או אצל כל אחד.

שלמה מולה: לי אין בעיה.

שלמה מולה: הבעיה שלנו - - -

עפו אגבאריה: גם אצלי הוא היה, בחתונה של הבן שלי.

שלמה מולה: אני אומר לכם שאין לי גם בעיה ללכת לאכול בבית של החרדי, אבל החרדי לא יבוא לאכול אצלי וגם אם הייתי הולך כמו חרדי הוא היה שואל עשר פעמים אם אני יהודי כשר או לא.

שלמה מולה: יש כל כך הרבה מורכבויות בחיים שלנו ולכן בתי החולים חייבים להיות הכי הכי שוויוניים.

שלמה מולה: כמו שאתם מגיעים לחדר הניתוח ולא שואלים מיהו האיש אז גם כשיוצאים מחדר הניתוח אל לכם להיכנע לאנשים שרוצים את ההפרדה הזאת.

שלמה מולה: - - -

בני דוידזון: אומרים לך שזה לא קיים, מדבריך אני מבין שזה לא ככה.

שלמה מולה: לא אמרתי עובדתית.

בני דוידזון: כך זה נשמע.

שלמה מולה: אני לא מטיל ספק במה שאתה אומר, אם אתה אומר אין, אני מאמין לך, אבל אני מבקש ממך שתבדוק כי לפחות ממה שאנחנו שומעים וממה שראינו זה לא נראה כך - - -

מיקי דור: למי זה נראה לא כך?

שלמה מולה: כפי שעלה לפחות בכתבה.

מיקי דור: אתה מאמין לעיתונאים בלנקו?

שלמה מולה: אני לא מאמין בלנקו ולכן אנחנו מקיימים את הדיון כדי לברר את זה.

בני דוידזון: לקיים דיון כן, לא לדבר בביטחון.

שלמה מולה: שוב אני חוזר ואומר, אנחנו חרדים מתופעת ההדרה הקיימת בגלל תפיסת עולם ובגלל הלאומיות – אנחנו סובלים.

שלמה מולה: אני בא מהמגזר.

שלמה מולה: חברים יקרים אתם לא מבינים מה עובר על העולים מאתיופיה, אין לכם מושג ירוק מה האנשים מרגישים, אין לכם מושג ירוק מה.

שלמה מולה: באמת.

שלמה מולה: באמת.

רחל אדטו: תודה רבה.

רחל אדטו: חברת הכנסת זהבה גלאון משפט אחד.

זהבה גלאון: ברשותך, אני רוצה ראשית להודות לחבר הכנסת גאלב מג'אלדה שהסב את תשומת ליבי לכתבה ובעקבותיה יזמנו כאן, קבוצת חברי כנסת, דיון.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר בעקבות הדברים ששמעתי מהאנשים שיושבים כאן, הרופאים שיושבים כאן, שעצם העלאת הדיון לסדר היום הייתה חשובה כי צריך למנוע אפילו מראית עין של גזענות.

זהבה גלאון: ברגע שהרופאים עשו את הבדיקה ודיברו עם מנהלי בתי חולים ומנהלי מחלקות והנושא צף ועלה לסדר היום, אפילו עצם הדיון.

זהבה גלאון: שמעתי את התשובה שלהם, אני מאמינה שזאת המדיניות לפחות המדיניות הרשמית כמו שאמרתם קודם.

זהבה גלאון: עצם העובדה שננקטה כאן פעולה אקטיבית לבחון את הנושא הזה אני חושבת שזה כבבר עשה חלק מהעניין.

זהבה גלאון: מקובלים עלי הדברים שאין מדיניות כזאת, אבל אני חושבת וכמו שאמרתי קודם, אני ממש מתנצלת שאני צריכה לצאת לישיבה נוספת, שאם נניח הייתה גם מפורסמת הנחייה כזאת או כל דבר אחר שהיה מבקש להסב את תשומת ליבם של הנוגעים בדבר בשטח, בפועל שגם אם ישנה מחשבה אז לשרש אותה.

זהבה גלאון: אני חושבת שזה כבר היה שווה.

רחל אדטו: בגלל שאת יוצאת אני אגיד עכשיו את דעתי בעניין של חוזר מנכ"ל.

רחל אדטו: אני חושבת שזה לא נכון לכתוב חוזר מנכ"ל על דבר שהוא ממילא לא ראוי.

רחל אדטו: זה כאילו שאת אומרת יש דבר שהוא חד-משמעי אסור ואת כותבת בחוזר מנכ"ל ואומרת 'אסור את הדבר האסור'.

זהבה גלאון: אני מקבלת את ההערה שלך.

זהבה גלאון: אני יכולה להסתפק בבדיקה הזאת שנעשתה וברוח שהיא הועברה ובמסר שהועבר - - -

מיקי דור: ובהבטחה לבדוק לעמוק כל מקרה פרטני שתביאו לידיעתי.

זהבה גלאון: עלי זה מקובל.

רחל אדטו: תודה.

רחל אדטו: בבקשה

לילי פרלמן: אני משירותי בריאות כללית.

רחל אדטו: בית חולים מאיר שעליו נושא הכתבה.

לילי פרלמן: בית חולים מאיר, במקרה הייתי אחות ראשית של בית החולים שנים רבות וגם עבדתי שם במחלקת יולדות ולכן אני יכולה להגיד לכם ממה שנקרא 'מידע אישי' אין תופעה של גזענות.

לילי פרלמן: אני דווקא רוצה לקחת את זה למקום הפוך.

לילי פרלמן: כמו שאמרו כאן כולם, בתי החולים בכלל ומערכת הבריאות היא מופת לדו-קיום.

לילי פרלמן: לא פעם שאלתי את עצמי למה לא מעלים את זה על נס.

לילי פרלמן: טבעי שהעיתונות מחפשת סנסאציות או דברים שליליים, אני דווקא חושבת שיש כאן הזדמנות לעשות משהו הפוך.

לילי פרלמן: אז היה הסיור, איזו אחות מתוך רצון, אני מניחה, רצתה לרצות את קהל לקוחותיה, כל היום אנחנו אומרים להם 'לקוחות לקוחות' אז הם רוצים לרצות אותם, אז אמרה אחות איזה משפט שבאמת לא היה צריך להיאמר.

לילי פרלמן: אני אומרת את זה גם מהמקום שלי היום, אני עוסקת בכל בתי החולים של "הכללית" וגם מהכרות אישית עם בית החולים מאיר, גם בימים מאוד קשים של פיגועים ועם מצב רוח לאומי מאוד עדין ונפיץ, בתי החולים הם מופת לדו-קיום.

לילי פרלמן: אני לא חושבת שאנחנו צריכים עכשיו להתלות באיזו כתבה ובאיזה עיתונאי שמשך איזו אחות בלשון והיא אמרה איזה משפט ולעשות מזה מטעמים.

לילי פרלמן: נהפוך הוא, צריך למצוא דווקא את ההזדמנויות להראות לחברה, אני מסכימה שהחברה נגועה בגזענות ואין ספק, לקוחות שמגיעים לבתי החולים הם אזרחי מדינת ישראל על גווני הקשת, אבל דווקא בבתי החולים, אפשר לעשות דיון אידיאולוגי אם יש להם תפקיד חינוכי כן או לא, אבל דווקא להבליט את העובדה שבבתי החולים קיים דו-קיום.

לילי פרלמן: לא קיימת הפליה, נהפוך הוא, זה בכלל לא נושא, זה בכלל לא דיון העניין הזה, אבל דווקא להבליט את החלק החיובי שהוא קיים.

לילי פרלמן: אני מסכימה עם חברת הכנסת רחל אדטו שלהוציא חוזר מנכ"ל זה כמו להגיד 'אל תגנוב ואל תרצח, כבד את אביך ואת אמך' זה בערך ברמה הזאת.

לילי פרלמן: אפשר דווקא לעלות את הנס, את הדו-קיום בבתי החולים.

לילי פרלמן: אני חושבת שזה העיקר.

גאלב מג'אדלה: אם את אומרת ה אני רוצה להפנות אותך היות ואת מ"הכללית", יש לי הערכה מאוד גדולה במשך שנים רבות ל"כללית", תנסי לבדוק בבית החולים סורוקה מה קורה בתחום הזה.

עפו אגבאריה: אני יכול לשאול אותך שאלה לגבי בית החולים מאיר?

עפו אגבאריה: גם אני בוגר בית החולים מאיר, עבדתי בו המון שנים.

עפו אגבאריה: בזמן האחרון אני שומע שבית חולים מאיר לא מקבל להתמחות, כמעט ולא מקבל להתמחות, רופאים ערבים.

עפו אגבאריה: יש לי שאלה ספציפית, במחלקת ילדים – המה ילדים ערבים וכמה יהודים, זה בערך מתחלק חצי-חצי, אבל יש רק מורה אחת - - - -

לילי פרלמן: אני דווקא מכירה מורה ערבייה.

עפו אגבאריה: יש מורה אחת ערבייה ויש ארבע יהודיות.

עפו אגבאריה: לא נותנים את אותם תקנים למורות.

עפו אגבאריה: בבקשה, זה אחד הדברים שאני בדקתי , אני מכיר את כולם, אני מכיר את כל הרופאים ואת כל ההנהלה הקודמת.

עפו אגבאריה: לדעתי חל איזה שינוי בגישתו של בית החולים.

עפו אגבאריה: אני חושב שבסופו של דבר אבדוק את העניינים האלה יותר מקרוב.

עפו אגבאריה: אלו הדברים הספציפיים שרציתי שאולי תבדקי.

רחל אדטו: אני מציעה שלא תעני עכשיו כי אנחנו חורגים מנושא הדיון לגבי מחלקת יולדות.

רחל אדטו: אם יש שאלה ספציפית שאתה רוצה לעלות, שאלה על אי שוויוניות במערכת הבריאות יש טעם - - -

עפו אגבאריה: אני אבדוק לגבי בית חולים מאיר, אני כבר דיברתי עם מנהל המחוז.

רחל אדטו: מקרן אברהם בבקשה.

איה בן עמוס: תודה רבה יושבת הראש.

איה בן עמוס: איה בן עמוס מיוזמות קרן אברהם, עמותה שמתעסקת בקידום, שילוב ושוויון בין יהודים וערבים אזרחי ישראל.

איה בן עמוס: אני חושבת שהדיון הוא מאוד חשוב בעצם זה שהוא מעלה את האופן שבו תופעות הקיימות בחברה ומחמירות בחברה.

איה בן עמוס: תופעות של גזענות ושל פחד מהאחר ופחד מקבוצות שונות באוכלוסייה מחלחלות לתוך המערכות הציבוריות.

איה בן עמוס: במובן הזה צריך לשים לב לכך שמערכת הבריאות היא אולי המערכת הציבורית היחידה בישראל שהיא מערכת משותפת לכלל האזרחים.

איה בן עמוס: מערכת החינוך מופרדת, רוב האנשים גרים בנפרד.

איה בן עמוס: במערכת הבריאות אנשים פוגשים אוכלוסיות אחרות שהם לא פוגשים בדרך כלל ביום-יום.

איה בן עמוס: הדבר הזה באופן טבעי יוצר מתחים, מעלה בעיות.

איה בן עמוס: התפקיד כאן של מערכת הבריאות הוא באמת לסרטט באופן מאוד ברור את הגבול.

איה בן עמוס: השאלה היא בשאלת ההיענות לבקשות הנוגעות לזהות הלאומית או לזהות האתנית של מטופלים אחרים או של הצוות.

איה בן עמוס: בכתבה הזו ואולי גם לזה חשוב לשים לב, היו ציטוטים מפורומים של יולדות שבהם יולדות מתייעצות אחת עם השנייה איפה הן יכולות למצוא מחלקה שיש בה הכי פחות יולדות ערביות והכי פחות צוות ערבי.

איה בן עמוס: כלומר גם זה עלה בדיונים בין היולדות.

איה בן עמוס: עצם זה שזה עולה בין אנשים, במצב החברה הנוכחי זה טבעי וזה קורה.

איה בן עמוס: אי אפשר לאסור על יולדות לבקש את הדבר הזה.

איה בן עמוס: אבל כן אפשר לדרוש ממערכת הבריאות לא להיענות לבקשה - - -

אילן גילאון: בית החולים לא יכול להיות אחראי לכך, את יודעת.

איה בן עמוס: נכון.

איה בן עמוס: השאלה היא, איפה מערכת הבריאות והאם היא נענית לבקשות כאלו או לא נענית לבקשות כאלה.

רחל אדטו: מסתבר שמערכת הבריאות לא נענית.

איה בן עמוס: כאן הנקודה החשובה.

איה בן עמוס: מעבר לזה אני חושבת שחשוב שאולי גם משרד הבריאות ישקיע משאבים לעזור לצוות של בית החולים להתמודד עם בקשות מהסוג הזה.

איה בן עמוס: כלומר, המתחים האלה קיימים בחברה ומתגלגלים לתוך מערכות בהן אוכלוסיות מתחככות אחת בשנייה, זה לא מה קורה במערכות אחרות.

איה בן עמוס: חשוב שגם לצוות יהיו הכלים להתמודד עם בקשות מהסוג הזה ולדעת איך לענות עליהן.

רחל אדטו: תודה רבה.

רחל אדטו: ההסתדרות הרפואית בבקשה.

שני אלוני: תודה.

שני אלוני: אני מודה לנציגי האיגודים המקצועיים שהגיעו לכאן היום כדי להציג את העמדה של הרופאים.

שני אלוני: אני אתייחס למה שאמרה כאן הדוברת לפני.

שני אלוני: צריך גם לזכור שבן אדם שמגיע לבית החולים מגיע במצב מאוד מאוד רגיש ויש גם לגיטימציה להיות רגישים למצבו ואם אפשר לאפשר, כמו שאמר כאן 'אם אפשר' אין סיבה לא להיענות לבקשות מסוימות.

שני אלוני: אני רוצה להעיר שתוך כדי שאני יושבת כאן, מחר יתקיים דיון בוועדה לקידום מעמד האישה בנושא של הדרת נשים, תוך כדי שאני יושבת כאן אני מקבלת את נייר העמדה שפרסמה היום הר"י (ההסתדרות הרפואית) בנושא הזה.

שני אלוני: אני קוראת ואני רואה שרשום כאן בעמדה שהפצנו לוועדה לקידום מעמד האישה "רופא לרבות מנהל רפואי יעשה כמיטב יכולתו על מנת לשמש דוגמה, יוביל מהלכים חברתיים התורמים לשוויון, ימנע מתן הכרה או הסכמה בין במעשה ובין בשתיקה לצעדים העומדים בניגוד לעיקרון זה".

שני אלוני: יש עוד יותר, אבל בגלל קוצר הזמן אני אקריא רק את זה.

שני אלוני: אני רוצה להודות לכם קודם כל על האמון שנתתם בצוות הרפואי ושהבנתם שלא מדובר כאן באיזו מדיניות או באיזה זדון, אלא כמו שנאמר כאן 'איזו אחות שנתפסה בלשונה באמירה אומללה' – אני לא נותנת לזה גיבוי.

שני אלוני: עמדתה מאוד נוקשה בנושא הזה.

שני אלוני: זה נייר עמדה שפורסם בחודש האחרון בנושא של הדרת נשים, זה נכון גם להפרדה במערכת הציבורית.

שני אלוני: אני כן רוצה להגיד שאנחנו בוודאי נבחן את הזה ואת הטענות שעלו כאן יחד עם האיגודים המקצועיים ונעשה, כמו שאמרה חברת הכנסת זהבה גלאון, ניקוי אם צריך.

רחל אדטו: תודה רבה.

רחל אדטו: בבקשה, עורכת דין ליאורה בכור.

ליאורה בכור: אני מהמרכז הרפורמי לדת ומדינה והמטה למאבק בגזענות בישראל.

ליאורה בכור: אני רוצה להודות לכולם, לחברי הכנסת על קיום הדיון הזה ולנציגים שהגיעו לכאן היום.

ליאורה בכור: אנחנו מדברים כאן עם מנהלים, עם יושבי ראש של איגודים ואין לנו אנשים מהשטח.

ליאורה בכור: אם אני לא טועה, לא הרופאים - - -

אריאל רבל: סליחה, אנחנו עובדים בשטח.

ליאורה בכור: אם אני לא טועה, לא ראש המחלקה הוא זה שמחליט איפה יולדת X או Y הולכת לישון.

ליאורה בכור: הוא לא זה שמחליט באיזה חדר.

ליאורה בכור: אני חושבת שצריכים את האנשים מהשטח כי מי שראה את הסרטון, אני ראיתי את הסרטון, אני לא חושבת שמדובר במקרה חד-פעמי של אחות שניסתה לרצות רק קבוצה קטנה.

ליאורה בכור: אני חושבת שמדובר במקרה שקורה יום-יום בבתי חולים ברחבי הארץ.

ליאורה בכור: אני לא כאן להאשים מנהלי בתי חולים.

ליאורה בכור: אני לא חושבת שיש מדיניות מכוונת, אבל יש הבדל בין המדיניות לבין מה שקורה בשטח.

ליאורה בכור: אני כן חושבת שמה שקורה בשטח הוא שיש הפרדה.

ליאורה בכור: שמעתי כמה פעמים עכשיו על עניין הזה של 'לרצות את היולדות'.

ליאורה בכור: אנחנו מדברים על זה גם בתחום של הדרת נשים על קווי מהדרין, על לרצות אנשים חרדים, לרצות - - - -

רחל אדטו: בבקשה תסיימי.

ליאורה בכור: אני חייבת להגיד שזה גם שיקול פסול לפי 'חוק איסור הפליה.

ליאורה בכור: ' אם אני מנהל מחלקה ומרצה כל שיקול וכל בקשה של יולדת, אז אישה אתיופית תישאר רק עם אישה אתיופית, אישה מזרחית רק עם אישה - - -

רחל אדטו: תודה, הנושא הובן.

רחל אדטו: עד עכשיו לא התבטאתי, אני מוכרחה להגיד שהדיון קצת קשה לי, כי כל חיי המקצועיים הייתי במחלקת יולדות.

רחל אדטו: אמנם שלוש שנים ויומיים שאני בכנסת, אבל עד לפני שלוש שנים ויומיים, הייתי שם.

רחל אדטו: כל מה שנאמר כאן, מבחינת מדיניות, מבחינת אחריות מנהלי מחלקות ומבחינת אחיות הסיעוד, אני לא יודעת על סמך מה, אני לא רוצה שהדברים שלך ישמעו אחרונים בתור הדברים האחרונים שנשמעו, אני לא יודעת ממה את ניזונה.

רחל אדטו: זה פשוט לא כך! הנושא מחולק לשניים, לכן לשאלה: "האם יש בכלל מגמה של גזענות במדינת ישראל?

רחל אדטו: " התשובה החד-משמעית היא: "כן".

רחל אדטו: אבל אנחנו לא נלחמים באמצעות מחלקת יולדות בתופעה שהיא באמת תופעה קשה ובעייתית במדינת ישראל מול תופעה - - -

עפו אגבאריה: זה היה ספציפית על מחלקת יולדות, אבל יש עוד מחלקות.

רחל אדטו: תופעות מאוד ספציפיות של איזו אמירה פה של מדריכה בסיור של יולדות לפני הלידה, זה אפילו לא יולדת שילדה אלא אישה שעושה סיור לפני הלידה.

רחל אדטו: נאמר כרגע שבתי חולים מורכבים לא רק ממחלקת יולדות, בבתי חולים מקומה עשר עד לקומה אין סופית, יש את כל המחלקות.

אילן גילאון: יש סיור לפני לידה?

אילן גילאון: זה כמו טעימות לפני חתונה.

רחל אדטו: כן.

רחל אדטו: עושים סיור כדי לראות את המחלקה וכדומה ואז אפשר להגיד הכל.

רחל אדטו: לכן מאחר והוצף כאן דבר פרטי של מקום פרטי והוא לא הדבר שהוא לכלל בתי החולים.

רחל אדטו: באמת מה שאמר פרופסור אריאל רבל, הוא כל כך אמיתי ונכון, זה בית חולים, אני לא יודעת אם חצי מהיולדות שלכם ערביות, חצי מהיולדות.

רחל אדטו: בעצם חצי ערביות וחצי חרדיות בערך, כך זה עובד בירושלים.

רחל אדטו: לכן אני חושבת שהדיון כאן הוא בכלל דיון על נושא גזענות במדינת ישראל - זו לא כל כך בעיה פרטנית של מחלקות יולדות.

רחל אדטו: להערכתי הבעיה לא קיימת במחלקות יולדות ובוודאי לא בעיה מכוונת אלא בעיה מקומית.

רחל אדטו: לסיכום.

רחל אדטו: הוועדה קיימה דיון מהיר בנושא הפרדה בין יולדות יהודיות לבין ערביות בבתי החולים בישראל לאור כתבת תחקיר באתר האינטרנט.

רחל אדטו: נציגי בתי החולים ומשרד הבריאות שללו על הסף מדיניות מכוונת כל שהיא המעודדת ותומכת בהפרדה.

עפו אגבאריה: גם חברי הכנסת שללו ולא רק מנהלי בתי החולים.

עפו אגבאריה: גם אנחנו שללו שזו מדיניות.

רחל אדטו: נכון, אני אתקן את זה מיד.

רחל אדטו: הוועדה מגנה כל תופעה של גזענות מכל סוג שהיא ומעלה על נס את השוויוניות הקיימת במערכת הבריאות במדינת ישראל.

גאלב מג'אדלה: ומבקשת מכל ראשי המערכות שיהיו ערניים כדי שאם ישנה תופעה כזאת היא תטופל.

רחל אדטו: אני אכתוב גם זאת.

רחל אדטו: ניתנה התחייבות של משרד הבריאות לטפל בכל תופעה.

מיקי דור: כל מקרה שיועבר, ייבדק מיידית.

רחל אדטו: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.