ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 565, 2012-02-20 10:30

אלכס מילר: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

אלכס מילר: הנושא שעל סדר היום, הפרדת תלמידים יוצאי אתיופיה בנתניה, דיון על פי בקשת חבר הכנסת שלמה מולה.

אלכס מילר: נמצאים איתנו כאן נציגי עיריית נתניה ומשרד החינוך, כל מי שרוצה להתייחס לנושא ואינו נציגו של גוף ממשלתי או השלטון המקומי, מתבקש להירשם תחילה.

אלכס מילר: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב ראש, ברצוני להודות לך על כך שכשפניתי אליך בבקשה לקיים את הדיון, לא היססת אפילו לשנייה וקבעת אותו מיד, מבלי שהספקנו אפילו לבקש את הדיון, אלא באופן ישיר, אני שוב מודה לך על כך.

שלמה מולה: אנחנו מקיימים כאן דיונים מידי מספר חודשים, אני עוד יותר שמח שהדיון מתקיים בוועדת החינוך ולא בוועדת הקליטה, כי הנושא הוא לא על קליטת תלמידים עולים חדשים, אלא על אנשים שגרים בדיור קבע ועד כמה שידוע לי הם לא מתכוונים לעבור למקום אחר, אלא אם כן, מישהו כאן יגיד לי שהם מתכוונים לעזוב.

שלמה מולה: אנחנו מדברים גם על ילדים ילידי הארץ, לכן הנושאים הם הרבה יותר מורכבים ממה שאנחנו חושבים.

שלמה מולה: בישראל יש 24 בתי ספר וגני ילדים בחינוך חובה, שיש בהם אחוזים גבוהים של תלמידים יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: היום נעסוק אך ורק בנתניה, שבה יש ארבעה בתי ספר כאלה.

שלמה מולה: בשנה שעברה עסקנו בבית הספר בפתח תקווה, אשר בסופו של דבר הוא נסגר.

שלמה מולה: בית ספר נוסף בבאר-יעקב, היה אמור להיסגר אולם המשפחות התנגדו ולדעתי בית הספר עדיין פעיל.

שלמה מולה: אני בטח לא חסיד גדול של סגירת בתי ספר, אני לא מאמין בזה, סגירת בית ספר היא לא הפתרון האמיתי ליצירת אינטגרציה.

שלמה מולה: הרשויות המקומיות, מערכות הקליטה ובעיקר מחלקות החינוך ברשויות, זה צריך להיות האינטרס העליון עבורן, שלא יהיה בית ספר לאתיופים בלבד.

שלמה מולה: בשבועות האחרונים זעקנו, בעיקר בנתניה, אחרי שסיכמנו אדוני היושב ראש, גם אצלך כאן בדיון, אחרי ששר החינוך ומנכ"לית משרד החינוך, הודיעו לנו שהם רוצים באופן שיטתי לפזר או להגיע לסוג של פתרון סביר בכל 24 בתי הספר.

שלמה מולה: התברר לנו, שבבית ספר מסוים, ברחוב מסוים בנתניה, יש בניין חדש מעבר לרחוב.

שלמה מולה: הבניין החדש מוצע במסגרת אזורי הרישום לבית הספר עוזיאל, כאשר מעבר לבית הספר יש את הבניינים הישנים, שברובם לומדים יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: אני לא רוצה להשתמש במילים "גבוהות", בעיניי זו הפרדה מכוונת של מחלקת החינוך.

שלמה מולה: אני רוצה לומר בצורה הכנה והישרה ביותר, נכון שנתניה קלטה את אוכלוסיית יוצאי אתיופיה באחוזים גבוהים יותר ביחס לעיריות אחרות.

רוברט אילטוב: 10% מכלל העלייה, בשלוש שכונות.

שלמה מולה: נכון.

שלמה מולה: אני יכול לומר, שבתפקידי הקודם הייתה לי הזכות יחד עם חנוך צמיר, להמליץ לסגור את נתניה לרכישת דירות כשאחד השיקולים היה מערכת החינוך.

שלמה מולה: אי אפשר ולא ניתן להסכים, שיהיה בית ספר על טהרת יוצאי אתיופיה, זה לא יכול להיות במדינת ישראל.

שלמה מולה: גם אם יש בעיה של חמ"ד (חינוך ממלכתי דתי), גם אם יש בעיה בתי ספר הממלכתיים כלליים, גם אם יש בעיה של בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים ועם כל מיני וריאציות דומות, גם עם בתי הספר החרדים שלא קולטים את עולי אתיופיה, עדיין זה לא מצדיק שיהיו בתי ספר על טהרת יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: הפתרון הוא פשוט, ראשית, לפתוח את אזורי הרישום.

שלמה מולה: משרד החינוך לא יכול להטיל את עלות ההסעות אך ורק על הרשות, כי לרשות המקומית גם כך יש לה בעיות.

שלמה מולה: צריך לפתוח את אזורי הרישום וצריך לייצר תכנית מודולארית שלא לשנה אחת שאתה מפזר את כולם ואתה סוגר את ארבעת בתי הספר.

שלמה מולה: צריכה להיות תכנית רב-שנתית שבפרק זמן של שנתיים-שלוש פותרים את הבעיה.

שלמה מולה: אם אנחנו לא מתכוונים לכיוון הזה, האם מישהו חושב שאפשר כאן במדינת ישראל ליצר מערכת חינוך נפרדת לעולי אתיופיה?

שלמה מולה: – רבותי, אנחנו יוצאי אתיופיה לא הגענו לכאן ללמוד בגטאות משלנו.

שלמה מולה: זו פגיעה באינטליגנציה, פגיעה שהיא אפילו לא ראויה.

שלמה מולה: מבין ארבעת בתי הספר עליהם אנחנו מדברים, יתכן שאחד מהם הוא ברמה גבוהה, השני יכול להיות פחות והשלישי אחרת.

שלמה מולה: אני גם לא נכנס לרמת בתי הספר, אבל בשום פנים ואופן לא יעלה על הדעת, שבתי הספר האלה יהיו מכוונים לתלמידים יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: אני באמת רוצה לשמוע את הרשות.

שלמה מולה: אתמול הייתה לי שיחה ארוכה עם ראש העיר, אני מאוד מעריך ומכבד אותה, לא הסכמתי איתה על הכל, אבל היא דיברה איתי על כך שאזורי הרישום עליהם אני מדבר כשיש הפרדה מכוונת של העירייה, על זה היא אמרה 'זה דבר שכבר ירשתי, כלומר אני לא המצאתי.

שלמה מולה: היו כבר אזורי רישום וכן הלאה'.

שלמה מולה: לא יתכן שמבלוק 32 התלמידים האתיופים ילכו לבית הספר מעבר לכביש ואחרים יוסעו לבית ספר יותר חזק כי הם לא רוצים ללמוד עם תלמידים עולים.

שלמה מולה: זה לא מתקבל על הדעת בשום אופן.

שלמה מולה: אדוני היושב ראש, אני לא רוצה להרבות במילים, באתי לכאן יותר כדי לשמוע גם את הרשות, גם את נציגי הקהילה שנמצאים כאן וגם את אנשי משרד החינוך.

שלמה מולה: דבר אחד ברור, אני אומר לכם שאני, ככל שניתן לא אסכים ש-24 בתי הספר האלה ימשיכו כאילו 'אנחנו נובחים והשיירה עוברת ושום דבר לא משתנה'.

שלמה מולה: נכון שאנחנו עוסקים כעת בנתניה בארבעת בתי הספר האלה ובהמשך אנחנו נעסוק גם בבתי הספר הנוספים במקומות אחרים.

שלמה מולה: הצהרת מנכ"לית משרד החינוך והחלטת שר החינוך היא, לדלל או להוריד את המספרים בצורה משמעותית מאוד באותם בתי הספר, לייצר במספר שנים אינטגרציה אמיתית.

שלמה מולה: לכן, נדרשנו היום לקיים הדיון הזה, לא באוגוסט ולא ביולי, אנחנו מקיימים אותו באמצע השנה, כי כעת זו תקופת הרישום.

שלמה מולה: שלא יבואו ויגידו: "לא דיברו איתנו ולא קיימו איתנו דו שיח, כי לא ידענו לבצע את מדיניות השר".

שלמה מולה: במדינת ישראל, מדיניות השר חייבת להיות מבוצעת.

שלמה מולה: מי שלא רוצה לבצע את מדיניות השר, יצטרך להצדיק ולהסביר למה לא מבצעים את מדיניותו של שר כל שהוא.

שלמה מולה: יש לכם בעיה תקציבית?

שלמה מולה: יש לכם בעיה שאין ביכולתם להתמודד כרשות או כמי שעוסק במלאכה?

שלמה מולה: תאמרו לנו, אנחנו לא רוצים לעסוק בפופוליזם.

שלמה מולה: אמרתי ואני אומר זאת שוב, לא מדובר בילדים עולים, רובם הם ילידי הארץ אולי אפילו כולם, יש אומנם חדשים אבל רובם הם ילידי הארץ.

שלמה מולה: אדוני היושב ראש, אני חושב שצריך לתת יותר משאבים, צריך לאפשר לרשות לנייד את האוכלוסייה וצריך ליצור אינטגרציה אמיתית.

שלמה מולה: אם לא, אנחנו נחטא למטרה שלנו.

שלמה מולה: אני בשולי דברי רוצה לומר, תחושות ההפליה, הגזענות, הניכור שיש בקרב עולי אתיופיה כמו שאנחנו רואים בזמן האחרון, זה לא הולך לדעוך, זה הולך ומתעצם ונהייה גדול יותר.

שלמה מולה: הפתרון לתחושת ההפליה והגזענות היא אך ורק אם מערכת החינוך תהייה חוד החנית המוביל של השינוי, של התפיסה שאומרת אנחנו לא נשתתף בפסטיבל סרגרגציה.

שלמה מולה: אני חושב שזה האינטרס של כולנו, אני לא חושב שיש מישהו בבית זה שיאמר 'שלמה אנחנו לא מסכימים איתך'.

שלמה מולה: אם כולם מסכימים, אני מציע שנתקדם לפתרון.

שלמה מולה: תודה רבה אדוני.

אלכס מילר: תודה רבה אדוני.

אלכס מילר: חבר הכנסת רוברט אליטוב, היה סגן ראש העיר.

רוברט אילטוב: הייתי סגן ראש העיר בנתניה.

אלכס מילר: אדוני היה אחראי על נושא הקליטה.

אלכס מילר: כחבר כנסת ותיק, בקדנציה שנייה, אתה בוודאי מכיר את העניין ואת מה שקורה בנתניה.

רוברט אילטוב: הבעיה שבבית ספר יש רק עולי אתיופיה, איננה בעיה של עיריית נתניה או רשות כל שהיא, אלא של מדיניותה של המדינה, שלאורך הרבה מאוד זמן עודדה קניית דירות בשכונות "קשות", מבחינה סוציו-אקונומית, מאחר שתקציב דירה של עולי אתיופיה היה בערך 95%, אם איני טועה, מעלות הדירה.

רוברט אילטוב: לכן הם רכשו באותם אזורים ובאותן שכונות שהן יותר חלשות, כשהמחיר שהמדינה נתנה להם התאים לרכישה.

רוברט אילטוב: אי לכך, נוצרו מצבים ששכונת מגורים שבה מתגוררים היום בין 7000 ל- 8000 תושבים, כ- 4,000 מהם הם עולי אתיופיה ודווקא בריכוז בו נמצא בית הספר עליו אנחנו מדברים.

רוברט אילטוב: אחוז העולים האתיופים, הוא יותר גבוה כי הוא מסביב לבית הספר.

רוברט אילטוב: שכונת אזורים, גם גיאוגראפית, בנויה בסמוך לשכונה החדשה.

רוברט אילטוב: אזור הרישום של השכונה החדשה ממש גובל בניינים החדשים עם הבניינים הישנים.

רוברט אילטוב: לכן הילדים של השכונה החדשה נרשמים לבתי ספר אחרים.

רוברט אילטוב: המצב הזה נוצר לא בגלל שהעירייה רוצה אלא בגלל המדיניות הממשלתית ברכישת דירות, גם שלמה מולה אמר את הדברים האלה, צריך לדייק ולחזק את הבעיה הזאת.

רוברט אילטוב: קיימת בעיה נוספת, משם ממוקם בית ספר "שז"ר", שהיום זה בית ספר מעורב שלומדים אתיופים ולא אתיופים, והתלמידים לומדים שם בגלל אזור הרישום.

רוברט אילטוב: יכול להיות שהורים כן רוצים או לא רוצים, אבל עדיין הבעיה קיימת, כי השכונה הזאת מאוכלסת ברובה ע"י עולי אתיופיה.

רוברט אילטוב: כשליש מאוכלוסיית עולי אתיופיה בנתניה כולה, מתגוררים בשכונה הזאת.

רוברט אילטוב: עד לא מזמן, אני בעצמי התגוררתי בשכונה הזו במשך 21 שנה.

רוברט אילטוב: צריך לומר את הדברים בצורה אמיתית.

רוברט אילטוב: בתי ספר בהם יש ריכוז עולי אתיופיה גדול, עוד כשאני הייתי ממונה על הקליטה, דאגנו גם מבחינת המדינה - משרד החינוך לתקציבים ייעודיים שהתלמידים האלה נהנים מהם.

רוברט אילטוב: אף בית ספר אחר לא נהנה מהם, זה גם יותר שעות לימוד וגם שעות תמיכה.

רוברט אילטוב: כמובן שיש כאן חסרונות שעל פניו נראים שהם לא בסדר, אבל יש גם הרבה מאוד יתרונות.

רוברט אילטוב: אתמול באופן אישי דיברתי עם כמה הורים שאני באופן אישי מכיר שאומרים "גם אם יציעו לנו עכשיו לנסוע, אנחנו לא כל כך מעוניינים כי כל מה שאנחנו מקבלים פה, גם מהמדינה וגם מהעירייה, עוזר ותומך בילדים".

רוברט אילטוב: לכן צריך להעמיד את הדברים בפרופורציות.

רוברט אילטוב: המקום שבו נמצא בית הספר רמב"ם, הוא במרכז שבו חיים הרבה מאוד עולים מאתיופיה ולכן נוצר מצב שיש בית ספר ש- 65% מהתלמידים הם עולי אתיופיה.

רוברט אילטוב: באופן מעשי, כ- 80% מעולי אתיופיה, מתגוררים באזור הזה באותה שכונה, לכן, בגלל שיש חובה לרשום לפי אזור רישום, נוצר המצב הזה.

רוברט אילטוב: אי אפשר לבוא ולהאשים אותי שאני משקר, כי גרתי עם עולי אתיופיה גם באזור וגם באולפן ב- יהודה אליו הגענו בשנת 1985, אדוני, אני חייתי אתכם ואני ממש מכיר את הבעיות מבפנים.

קריאה: סליחה, קריית - - -

אלכס מילר: אדוני, אתה לא תתפרץ לדבריו.

אלכס מילר: אם אתה רוצה להגיב תרשם בצורה מסודרת ואתן לך זכות דיבור.

אלכס מילר: אתה נמצא בוועדה של הכנסת, שמדברים בה אך ורק באישורו של היושב ראש.

אלכס מילר: רק לחברי כנסת ניתן להעיר הערות באמצע דיבור של אנשים אחרים, אתה או כל אורח אחר לא יכולים להתפרץ לדבריו של חברי כנסת.

אלכס מילר: אני מבקש ממך, לשבת בשקט עד שתקבל זכות דיבור בצורה מסודרת.

אלכס מילר: בבקשה לא להפריע לאף אחד שמדבר כאן.

אלכס מילר: כאן בוועדה יש דיון תרבותי, שקט וענייני, בלי התלהמות וכל מה שיש מסביב.

אלכס מילר: תודה אדוני.

רוברט אילטוב: אני בטוח, שאם תרצה להוסיף, או להגיד שאני לא צודק, יושב ראש הוועדה ייתן לך את זכות הדיבור, כך זה נהוג בכנסת.

רוברט אילטוב: אין לי שום עניין, לשקר לך או לציבור.

רוברט אילטוב: שוב, אפשר לבדוק את זה לפי מרשם האוכלוסין, אני חייתי בשכונה הזאת לאורך 21 שנה ולמדתי בבית הספר שז"ר.

רוברט אילטוב: כפי שאמרתי, כמובן שזו בעיה כשיש ריכוז כזה גבוה בבית ספר וצריך לטפל בבעיה הזאת, אבל צריך לראות לא רק את החיסרון אלא גם את היתרונות.

רוברט אילטוב: חשוב להגיד שיש תקציבים מיוחדים נוספים ייעודיים לבתי ספר מסוג זה.

רוברט אילטוב: ברגע שאתה תפזר בית ספר מסוג זה, אתה עלול גם לפגוע בילדים שמקבלים את אותן ההטבות.

רוברט אילטוב: אני בטוח שעובדי העירייה, נציגיה ונבחרי הציבור מטעמה, יציגו יותר את הדברים יותר לעמוק, כי אני כבר יותר משש שנים שלא נמצא בעירייה וגם לא משמש כחבר המועצה וסגן ראש העיר.

רוברט אילטוב: אני חושב, שבסך הכל רשויות העירייה נותנות שירות, אמנם לא תמיד הוא מספיק ולא תמיד אנשי הקהילה מרוצים מהשירות הזה ומותר להם להגיד שזה לא מספיק, הרי תמיד זה לא מספיק.

רוברט אילטוב: צריך לקחת את הדברים בפרופורציה.

רוברט אילטוב: תודה כבוד היושב ראש.

אלכס מילר: הערה קטנה לחבר הכנסת שלמה מולה, דיברת על פתיחת אזורי רישום, אנחנו מתעסקים כאן המון בכל מיני סוגיות שונות ובכל פעם על עיר אחרת בנוגע לריכוזיות של עולים בבתי ספר, בין אם מדובר על אתיופים או עולים מברית המועצות לשעבר.

אלכס מילר: לאו דווקא פתיחת אזורי רישום תפתור את הבעיה.

אלכס מילר: יכול להיות שפתיחת אזורי רישום דווקא תיצור את הבעיה.

אלכס מילר: יכול להיות וגם שמענו, שההורים יעדיפו בית ספר מסוים ובגלל שיש פתיחת אזורי רישום זה יכול להביא למצב שמשכונה אחרת לגמרי ירצו להגיע לבית ספר מסוים.

אלכס מילר: פתיחת רישום מבוקרת יכולה להיות - - -

שלמה מולה: לא אמרתי בצורה ממוקדת, אלא באופן גורף.

אלכס מילר: אדוני, פורסמה היום כתבה בעיתון "ידיעות אחרונות", על החלטת השר בעניין ריכוזיות של ילדים עולים יוצאי אתיופיה, בעניין של תקן.

אלכס מילר: אני כבר אומר לך שאני לא איש של תקן, אני לא אוהב תקנים.

אלכס מילר: למה?

אלכס מילר: – כי ברגע שאתה מציב איזה רף אתה צריך לתת הסבר לאותו ילד שהופך פתאום אחד מעל ואז מתחילים עם קריטריונים, הגרלות וכל מיני המצאות של מצב כזה או אחר.

אלכס מילר: אני רואה בזה בעיה.

אלכס מילר: היום קשה מאוד לקבוע מצב סוציו-אקונומי בין שני אנשים שמצבם הסוציו-אקונומי נמוך.

אלכס מילר: על פי איזה ממד יחליטו?

אלכס מילר: אם יש אפשרות לתת מענה חינוכי צריך לתת את המענה החינוכי הטוב ביותר.

אלכס מילר: את זה לא ניתן לעשות על ידי החלטות שהן החלטות שרירותיות של 'אם החלטתי היום לפזר אז מפזרים, מחר החלטנו לקבץ אז מקבצים'.

אלכס מילר: צריכה להיות תכנית.

אלכס מילר: אני מכיר את ראש עיריית נתניה, אני בטוח שהיא מקבלת החלטות בצורה שקולה ומקצועית לאחר שהיא בודקת כל דבר ועניין.

אלכס מילר: כמובן שאם לא תהייה, אני יודע שיש, תכנית מסודרת בין רשות העיר לבין משרד החינוך לחינוך הטוב ביותר לילדים בעיר אנחנו נמצא את עצמנו בבעיה הרבה יותר גדולה.

אלכס מילר: כשההחלטות מתקבלות על פי הרוח הנושבת ולא באופן מקצועי, אז כמובן הילדים יפגעו מזה.

אלכס מילר: את זה ממש לא רוצים.

אלכס מילר: אנחנו רוצים לראות תכנית מסודרת של משרד החינוך עם מימון, עם יעדים אליהם רוצים להגיע.

אלכס מילר: היעדים הם יעדים ברורים מאוד.

אלכס מילר: יעדים של ערכים ושילובם של העולים בחברה ושנית הישגים בלימודים.

אלכס מילר: את זה מערכת החינוך צריכה לתת וכמובן גם השלטון המקומי.

אלכס מילר: לכן צריך להיות מאוד מאוד מאוד זהירים בהחלטות ובהצהרות של האנשים שעוסקים בנושא הזה.

אלכס מילר: אני רוצה להעביר את זכות הדיבור, לעיריית נתניה.

אלכס מילר: אני מבקש מראש סליחה, כי אצטרך לצאת למספר דקות, ובמהלכן תחליף אותי חברת הכנסת עינת וילף.

אלכס מילר: אנא המשיכו, עיריית נתניה.

אביטל לאופר: שלום.

אביטל לאופר: אני סגנית ממלאת מקום ראש העיר נתניה, ממונה על מערכת החינוך.

אביטל לאופר: אני חושבת שהבעיה הוצגה כאן מאוד יפה.

אביטל לאופר: אכן נתניה היא העיר שקלטה באהבה רבה אני חייבת לציין, את המספר הגבוה ביותר של עולי אתיופיה.

אביטל לאופר: אנחנו מדברים על 16 אלף בהשוואה למשל, ארבעת-חמשת אלפים בפתח תקווה.

אביטל לאופר: כך שזו לא אותה השוואה למה שנעשה בפתח תקווה.

אביטל לאופר: אכן הם מרוכזים מסיבות כאלה או אחרות באותן שלוש שכונות, בעיקר באותן שלוש שכונות של הדרום.

אביטל לאופר: כשאנחנו מסתכלים על אותן שלוש שכונות, מה שחבר הכנסת רוברט אילטוב ציין, זו אכן הדוגמה.

אביטל לאופר: באותם בתי ספר שהם בתי ספר ממלכתיים, אנחנו רואים אחוזים כאלה ואחרים של עולים ותיקים, של עולים חדשים עם איזשהו תמהיל.

אביטל לאופר: נכון שאנחנו מדברים לפעמים על אחוזים של 50% עולים או ילדי עולים ממוצא אתיופי, אבל הייתי אומרת שהמצב פחות או יותר מאוזן.

אביטל לאופר: המצב בשלושת בתי הספר הממלכתיים דתיים, השתנה בשנים האחרונות וזה היה תהליך "זוחל", מהרגע שבשכונות הללו קמו בתי ספר חרדים.

אביטל לאופר: צריך להבין, שהיום בעיר נתניה יש יותר בתי ספר חרדים מאשר בתי ספר ממלכתיים-דתיים, כאשר גם בתי ספר המוגדרים כ"ממלכתיים-דתיים", שייכים למשל לרשת חב"ד או לקריית צאנז', שהם לא ממש ממלכתיים-דתיים.

עינת וילף: לאיזה זרמים אותם בתי ספר משוייכים?

אביטל לאופר: החדשים יותר, שייכים לזרם של ש"ס.

עינת וילף: זה בעצם תחת הכותרת: "מוכר שאינו רשמי" ותחת "חוק נהרי", שאתם מחויבים לתקצב אותם והם לא מקבלים.

אביטל לאופר: הרי בשכונות הללו, גרו גם עולים ותיקים משנות החמישים, שבעצם לא נעלמו.

אביטל לאופר: כלומר, אותם ילדים שמראש היו הולכים לממלכתי-דתי, פשוט עברו והלכו לבתי ספר שבדרך כלל עומד בראשם רב מאוד כריזמטי, שמשפיע בשכונה.

אביטל לאופר: לכן, נוצר מצב שלאט לאט האוכלוסייה שהייתי קוראת לה "הוותיקה" של עולי שנות החמישים, עברה לאותם בתי ספר חרדיים.

אביטל לאופר: בעקבות זאת, נוצר תמהיל שבו רוב האוכלוסייה שנשארה בממלכתי-דתי, היא של יוצאי אתיופיה.

עינת וילף: אותם בתי ספר של הרבנים, של רשתות החינוך של ש"ס, מקבלים תלמידים שהם יוצאי אתיופיה?

אביטל לאופר: הם לא מקבלים.

אביטל לאופר: אני רוצה להבהיר, זה לא של רשתות החינוך של ש"ס.

אביטל לאופר: שאלת אותי למי הם שייכים, הייתי אומרת שמבחינת התפיסה האידיאולוגית, הם שייכים יותר לזרם הזה.

עינת וילף: אבל כל אחד הוא עצמאי של רב כזה או אחר, הם עצמם סלקטיביים ולא מקבלים ילדים להורים יוצאי אתיופיה?

אביטל לאופר: נכון.

נסים זאב: רק בגלל שהם יוצאי אתיופיה?

אביטל לאופר: לא רק.

אביטל לאופר: אני מניחה שגם וגם, בגלל שזה לא מתאים אולי מבחינת התפיסה הדתית.

אביטל לאופר: בשורה התחתונה, זה המצב.

נסים זאב: לא.

נסים זאב: זה שונה.

שלמה מולה: חב"ד לא מקבלים.

אביטל לאופר: זה דווקא לא חב"ד, כי חב"ד מוגדר אצלנו כממלכתי-דתי, נכון שגם חב"ד יש בשכונה הזאת.

שלמה מולה: חב"ד לא מקבלים עולי אתיופיה.

אביטל לאופר: גם חב"ד לא מקבלים, זה נכון.

אביטל לאופר: גם שאר בתי הספר המוגדרים כ"מוכר שאינו רשמי", יש מעטים שנכנסים לשם.

אביטל לאופר: צריך לקחת בחשבון, שבדרך כלל הילדים שהולכים לבתי הספר, כפי שתיארתי, הם ילדים חרדים, אלו ילדים למשפחות מסורתיות שגרו בשכונה שהיו בעבר בממלכתי-דתי, אבל מאז שנתפתחו אותם בתי ספר, הם בחרו ללכת לבתי הספר החרדים.

עינת וילף: תחת איזו אמתלה, אותם בתי ספר מפעילים את אותה הדרה?

אביטל לאופר: אין לי תשובה לשאלה הזאת.

עינת וילף: מישהו יודע לענות?

אביטל לאופר: זו המציאות.

אביטל לאופר: ברשותך, הייתי רוצה להתקדם.

אביטל לאופר: לכן המצב שנוצר שיש אזור רישום, נכון, בכל בית ספר בעיר נתניה יש לנו אזורי רישום ונכון שברגע שנבנו אותם בתים חדשים ששייכים לשכונה החדשה, הם שויכו לבית ספר עוזיאל שהוא בית ספר במרכז העיר.

אביטל לאופר: בית ספר שגם הוא התרוקן כי האוכלוסייה במרכז העיר התרוקנה ולכן הייתה החלוקה הזאת.

אביטל לאופר: אבל כבר ביולי בשנה שעברה ראינו שיש בעייתיות והתחלנו דיונים עם משרד החינוך על מה עושים.

אביטל לאופר: זאת אומרת שעוד לפני המחאה ועוד לפני כן ראינו שיש צורך לעשות.

אביטל לאופר: אגב, אצלנו בעיר נתניה עד שראינו שאנחנו לא סוגרים את הכל עם משרד החינוך לא פתחנו בכלל את הרישום לתחילת השנה הקרובה כי רצינו פתרון ורצינו פתרון כולל.

אביטל לאופר: היו לנו הרבה דיונים כולל עם וועדי ההורים של בתי הספר, מלבד בית ספר אחד הם ציינו שהם אינם מעוניינים שיסגרו בתי ספר, הם כן רוצים שינוי, אבל הם לא רוצים את סגירת בית הספר מלבד בית ספר אחד ששם היו הדעות חלוקות ואז אמרנו בסדר אם הדעות חלוקות סימן שפה צריך ללכת יחד עם החינוך ולסגור את בית הספר, את זה אכן עשינו וזה בית ספר סיני.

אביטל לאופר: לא רצינו ליצור מצב, שבו אנחנו סוגרים את כל בתי הספר בשכונה ובעצם משאירים שלוש שכונות רצף שזה כל אזור - - -

שלמה מולה: לפי הנתונים שלכם, בסיני יש 76% וברמב"ם יש 96%.

שלמה מולה: למה העדפתם את סיני על רמב"ם?

אביטל לאופר: ברמב"ם, ועד ההורים אמר לנו חד וחלק: "אנחנו לא ניתן יד לסגירת בית הספר, אנחנו נלך נגדכם".

אביטל לאופר: בסיני, היו שתי קבוצות, האחת אמרה שהם לא רוצים לסגור, השנייה אמרה שהם כן רוצים לסגור.

אביטל לאופר: סיבה נוספת לכך, רמת ההישגים ברמב"ם הייתה גבוהה יותר, יש שם מנהלת שניהלה את בית הספר במהלך הרבה שנים, היא מאוד מקובלת ולעומת זאת בבית ספר סיני הייתה תחלופה של מנהלים ובית הספר היה בקשיים מבחינה פדגוגית.

אביטל לאופר: לכן משתי הסיבות הללו המחשבה שאם לסגור בית ספר, נכון שהוא עם אחוז יותר גבוה של עולים, אבל הוא מתפקד ויש שביעות רצון של הקהילה, לעומת בית ספר שהוא אולי עם אחוז יותר נמוך, אבל הוא פחות מתפקד.

אביטל לאופר: ההעדפה הייתה לסגור את בית הספר החלש יותר.

אביטל לאופר: אמרנו שאנחנו סוגרים בית ספר אחד, אבל אנחנו לא יכולים ליצור מצב שבו בכל אזור דרום העיר נתניה לא יהיה בית ספר ממלכתי-דתי אחד, זה כרבע משטח העיר נתניה, יישארו שם רק בתי ספר חרדים והרי זה לא יעלה על הדעת.

אביטל לאופר: לכן אמרנו שצריך להיכנס לאיזה פתרון כולל.

אביטל לאופר: האמירה שלנו למשרד החינוך הייתה, כאן יושבים השותפים שלנו, בואו נראה איך אנחנו גורמים לכך כשאנחנו פותחים את אזורי הרישום אנחנו יוצרים מצב שלא רק שתהייה אוכלוסייה שתרצה לצאת מהאזור אלא תהייה אוכלוסייה שתרצה לבוא ללמוד בבתי הספר הללו.

אביטל לאופר: הלכנו לכמה תהליכים, טובה דולב ראש המינהל, יכולה להציג את זה.

עינת וילף: יש כוונה לפתוח את אזורי הרישום, אבל לפני כן אתם רוצים להיכנס לתהליך הכנה.

אביטל לאופר: רצינו שתהייה סיבה, שילדים שגרים במרכז העיר נתניה - - -

שלמה מולה: כל בתי הספר האלה הם בתי ספר יסודיים?

אביטל לאופר: כן.

שלמה מולה: גם לא חטיבות ביניים?

אביטל לאופר: בתיכוניים שלנו בשני הממלכתיים-דתיים יש מעל ל- 30% יוצאי העדה האתיופית.

אביטל לאופר: אני חייבת להגיד שההישגים שלהם בבגרות יותר גבוהים מאשר ההישגים של האוכלוסייה הותיקה.

אביטל לאופר: אם אתם רוצים זה לדיון אחר ובשמחה.

אביטל לאופר: לכן אמרנו מה עושים עם שני בתי הספר שנשארים שם באזור הדרום.

אביטל לאופר: נכנסנו לסוג של הסתכלות מה אפשר לעשות.

אביטל לאופר: בית ספר אחד, אותו בית ספר רמב"ם, אולי אתחיל מבית הספר השני.

אביטל לאופר: בית ספר רש"י נמצא במקום בו פועל גרעין תורני.

אביטל לאופר: לגרעין התורני יש גנים שבגנים הללו לומדת אוכלוסייה מעורבת, אוכלוסייה של הגרעין, אוכלוסייה של הותיקים –העולים של שנות החמישים, ואוכלוסייה של יוצאי העדה אתיופיות.

אביטל לאופר: אמרנו שיש כאן גנים עם תמהיל יפה שאנחנו רואים.

אביטל לאופר: הגענו למשא מתן עם הגרעין התורני שהוא יכנס לבית ספר רמב"ם ויראה את בית ספר רש"י כבית ספר תורני שבו יהיה תמהיל של אוכלוסייה של ילדי הגרעין התורני, ותיקים של שנות החמישים וילדי יוצאי העדה האתיופית.

אביטל לאופר: זה אכן התמהיל שהולך להיות.

אביטל לאופר: תהייה שם כיתה א' שתפתח וגם חטיבה צעירה שתפתח עם תמהיל זה.

אביטל לאופר: זה מתאים לאוכלוסייה תורנית במרכז העיר או בצפון העיר שמחפשת את החיזוק התורני ותרצה לבוא ממילא לבית ספר רש"י כי היא מחפשת בתי ספר תורניים יותר.

אביטל לאופר: בבית ספר רמב"ם לא רצינו משהו תורני, כי משהו תורני לא תמיד מתאים לכל האוכלוסייה הממלכתית-דתית, לכן כשבדקנו מה יגרום להערכתנו לאוכלוסייה ממרכז העיר או מצפון העיר לבוא לדרום העיר - לבית ספר בדרום העיר כי אנחנו רוצים בעצם לעשות אינטגרציה הפוכה.

אביטל לאופר: לא רק לשנע את הילדים מדרום העיר לצפון העיר, אלא גם לגרום לילדים מצפון העיר לרצות לבוא לדרום העיר.

אביטל לאופר: זיהינו שרשת עמית נתפסת בציבור הציוני-דתי כרשת בעלת איכויות מבחינה טכנולוגית, מבחינת המסרים הדתיים שלה, אנחנו יודעים שבראשה עומד הרב יובל שרלו, שהוא מאוד מקובל על הציבור ציוני-דתי.

אביטל לאופר: לכן כשזיהינו את הדבר הזה, נכנסנו למשא ומתן עם רשת עמית שאכן נכנסת לבית ספר רמב"ם.

אביטל לאופר: מעבר לכך, יש לנו כאן תכנית מלאה שבה בשיתוף עם משרד החינוך מוכנסים לאזור, אנחנו רוצים ליצור מצב שאנחנו לא מטפלים רק בבית הספר אלא עושים שינוי בכל אזור הדרום.

אביטל לאופר: זאת אומרת, להוביל לאיזה שהוא מהלך שהוא מבחינת התפיסה שלי הוא הכי נכון כשאנחנו רוצים לדבר על שכונות שלמות שבהן יש בעיה.

אביטל לאופר: לכן אנחנו מכנסים 20 חלוצים חינוכיים – חבר'ה עם עתודה ניהולית שמגיעים עם 10 שעות כל אחד לבתי הספר, לכלל בתי הספר בדרום העיר, כדי להצמיח אותם מבפנים.

אביטל לאופר: אנחנו בהסכמת משרד החינוך נכנסים באזור הזה לפרויקט המאה 21 שמדבר על המחשוב בבתי הספר וכל העזרים הטכנולוגיים, הייחודיות.

אביטל לאופר: אנחנו לא יכולים להיכנס לפתיחת אזורי רישום כי אנחנו בעד פתיחת אזורי רישום ולמעשה אנחנו משתדלים לאפשר לילדים בחירה ככל האפשר, אבל אי אפשר לעשות את זה אם אתה לא עושה את זה בצורה מסודרת יחד עם משרד החינוך.

אביטל לאופר: אנחנו אכן נכנסים - קיבלנו את אישור המנכ"לית להיכנס לפתיחת ייחודיות ולפתיחת אזורי רישום.

עינת וילף: למתי אתם מתכננים את פתיחת אזורי הרישום?

אביטל לאופר: זה כבר עכשיו ולכן אנחנו עדיין לא התחלנו.

אביטל לאופר: הפתיחה ממש של כל אזורי הרישום ודברים כאלה יהיו במהלך שנה הבאה.

אביטל לאופר: באזור הדרום כבר לילדי כיתות א' אנחנו מאפשרים בחירה בכל שאר בתי הספר.

עינת וילף: איך אתם מסדרים מנגנונים?

עינת וילף: כלומר אם אתם פותחים שתהייה בחירה ולא נקלע אז לשלל הגרלות וכדומה.

אביטל לאופר: למשל לילדי בית ספר סיני, הוא אותו בית ספר שאנחנו אכן הולכים לסגור, היה מפגש של - - -

שלמה מולה: כמה תלמידים היו בבית ספר סיני?

אביטל לאופר: בית ספר סיני מבין שלושת בתי הספר הללו הוא הגדול ביותר.

אביטל לאופר: יש בו 200 משהו בעוד שבבית ספר רש"י 176 תלמידים ובבית ספר רמב"ם גם 176 תלמידים.

מהרט דניאל: בית ספר סיני עם 229.

אביטל לאופר: בית ספר סיני הוא בית הספר הגדול מבין השלושה.

שלמה מולה: אני רוצה להבין, את הסיפור של הרחוב ליד בית ספר רמב"ם.

שלמה מולה: באתר העירייה מתפרסם, שמהבניין החדש שקם אתם מסיעים את התלמידים למקום אחר.

שלמה מולה: באותו רחוב, באותו מספר את התלמידים האתיופים, אני לא רוצה לומר באופן סלקטיבי, אבל בצורה מודעת מראש אתם מפנים אותם לרמב"ם, למה?

שלמה מולה: אני רוצה להבין למה כי פה טמון - - -

אביטל לאופר: כפי שאמרתי, הרישום לשנה הקרובה עדיין לא התחיל ולכן מה שכתוב באתר הוא לא רלוונטי.

אביטל לאופר: אנחנו ממילא לא פועלים לפי מה שכתוב שם ולא התחלנו לפעול.

אביטל לאופר: כל הבניינים החדשים - - -

קריאה: לא ענית על השאלה.

עינת וילף: אני מצטערת, שיהיה ברור אף אחד לא פונה לאף אחד אחר בדרישות לענות על שאלות.

עינת וילף: אם אתם רוצים בבקשה תשלחו לי פתק, זו האחריות שלי כיושב ראש זמני וכחברת הכנסת.

עינת וילף: מי שרוצה לדבר נא לשלוח בבקשה פתק מסודר, יש כאן את כל הפתקים ושיהיה ברור, לפני הדיון האישי מדברים תמיד נציגי ממשלת ישראל והגורמים הרלוונטיים הרשמיים.

עינת וילף: בבקשה.

אביטל לאופר: בכל מקום שיש בו אזור רישום יש איזו חלוקה גם בשכונה כשיש, למשל בשכונת קריית השרון יש עד מספר מסוים בית ספר אחד וממספר מסוים באותו רחוב בית ספר אחר.

אביטל לאופר: זה נוצר כאשר אתה רואה שאין איזון בין שני בתי הספר מבחינת מספר הילדים.

אביטל לאופר: אכן ברגע שהתחילו בינוי חדש באותו אזור, הבינוי החדש שויך לבית ספר עוזיאל בגלל הצורך לשמור גם שבבית הספר עוזיאל יהיה מספר תלמידים והוא לא ייסגר.

אביטל לאופר: רצינו לשמור על איזה איזון בין בתי הספר.

אביטל לאופר: הדבר הזה נוצר לפני הרבה שנים, זה לא משהו שנוצר עכשיו.

אביטל לאופר: מכיוון שראינו שדברים משתנים, אנחנו בודקים את הדברים הללו, כפי שאמרתי עכשיו החלטנו שאנחנו משנים את זה, אלא כבר ביולי כשהתחלנו במשא ומתן עם משרד החינוך כבר אז, נכון שמה שמפורסם הוא שייך למה שהיה.

אביטל לאופר: אמרנו זה לא ממשיך ולכן זה כבר לא רלוונטי.

שלמה מולה: האם יש בתי ספר ממלכתיים-דתיים בעיר נתניה, חוץ מהזרמים בהם לא נמצאים בהם תלמידים יוצאי אתיופיה?

אביטל לאופר: אין אף בית ספר ממלכתי-דתי בעיר נתניה, שהוא באמת ממלכתי-דתי, שאין בו תלמיד יוצא אתיופיה, כמובן שהתמהיל משתנה.

שלמה מולה: בסדר.

שלמה מולה: בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים, כלומר המדינה מממנת, האם אתם הפנתם תלמיד או תלמידה והם אמרו שהם לא מקבלים?

שלמה מולה: יש בתי ספר כאלה?

אביטל לאופר: צריך שקודם כל הילד יגיד שהוא רוצה ללכת לשם.

שלמה מולה: אני מקשה בכוונה, כי זה בדיוק מה שהיה לנו עם פתח תקווה.

שלמה מולה: יש בתי ספר של הציונות הדתית, שהם מאוד "אליטיסטיים", אני מדבר כעת על הממלכתי-דתי שלהם שיש שם חלוקה, כלומר המוכרים שאינם רשמיים ולא מדובר על הזרמים החרדים.

שלמה מולה: השאלה היא, האם יש בתי ספר כאלה שהמדינה מממנת אותם ואליהם שלחתם, כי אתם רוצים אינטגרציה, ואמרו שלא קיבלו אותם.

שלמה מולה: האם יש בתי ספר כאלה וכמה הפנתם ואמרו לכם שהם לא מקבלים?

אביטל לאופר: התשובה היא לא, אני גם אסביר למה.

אביטל לאופר: אצלנו אין בתי ספר "המוכר שאינו רשמי" ששייכים לזרם של הציונית דתית, אין אצלנו בתי ספר "אליטיסטיים" כדוגמת פתח תקווה.

אביטל לאופר: בתי הספר שיש לנו של "המוכר שאינו רשמי", אלו כל מיני רבנים שאני לא יודעת מה הם מלמדים שם - - -

מהרט דניאל: אבל מהות השאלה במקרה של פתח תקווה, כשהם לא רצו לקבל השר והמנכ"ל, הזמינו אותם לשמוע ובפועל היה עליהם לקבל.

אביטל לאופר: השאלה היא, אם יש ילדים שרוצים ללכת לשם.

שלמה מולה: אני אגיד לך שאני מאוד מעריך את מה שאמרת, זה נכון.

שלמה מולה: אני חושב שלהסתתר מאחורי רצונם של הורים זה לא בסדר.

שלמה מולה: כשאין להם את הבחירה הם לא יודעים מה לבחור, איך הם ילכו?

שלמה מולה: השאלה האם מעמידים את הבחירה בכלל?

שלמה מולה: זאת בעצם השאלה.

אביטל לאופר: אני לא יכולה לשלוח בלב שקט ילד לבית ספר של "המוכר שאינו רשמי", כשאין לי שם שום פיקוח, אני לא יודעת מה מלמדים, לא יודעת מה הילד יקבל שם.

אביטל לאופר: אני אומרת לך, שאלו לא בתי ספר אליטיסטיים, אין לי שום מידע מהם לומדים.

אביטל לאופר: החלפת יו"ר – היו"ר אלכס מילר

נסים זאב: אין מצב שדוחים ילדים אתיופים.

אביטל לאופר: אני גם לא יודעת אם הילדים אתיופים רוצים להגיע לשם, לא היה מצב של ילד מהעדה האתיופית שביקש ללכת לשם.

אלכס מילר: סליחה, איך אפשר לקיים כך דיון?

אלכס מילר: משרד החינוך, בבקשה.

אברהם ליפשיץ: אני רוצה להגיד, שחבר הכנסת שלמה מולה הציג את הדברים בצורה נכוחה ואני מזדהה עם כל מילה שהוא אמר.

אברהם ליפשיץ: כמי שמייצג את משרד החינוך, אני יכול לומר שהוא מייצג את מדיניות השר, ממש מילה במילה.

שלמה מולה: למרות שאני לא בקואליציה שלו.

אברהם ליפשיץ: שמעתי קודם, שחבר הכנסת כץ רוצה להעביר אותך לאיחוד הלאומי, כך שאני לא יודע לאן אתה רוצה להגיע.

אברהם ליפשיץ: אני אומר את זה בחיוך, אבל בשמחה גדולה.

אברהם ליפשיץ: מדיניות השר היא בדיוק כפי שאמר חבר הכנסת שלמה מולה, לא נאפשר לבתי ספר הומוגניים שברובם הרוב המוחלט הם תלמידים עולים מאתיופיה.

אברהם ליפשיץ: זאת הייתה הצהרת הכוונות שלו אותן הוא מממש אחת לאחת.

אברהם ליפשיץ: המנכ"לית שמובילה את המהלך הזה בבדיקה שגרתית ומסודרת מול כל מנהלי המחוזות איך הדברים מסתדרים בשנה ובשנתיים ולא יותר מזה, כיצד נייצר מצב שתהייה אינטגרציה נכונה, אינטגרציה בריאה, אינטגרציה אמיתית.

אברהם ליפשיץ: אמר לי אחד ההורים בפתח תקווה 'לא בשביל זה הגענו מאתיופיה'.

אברהם ליפשיץ: אתה אמרת את זה קודם והתרגשתי לשמוע, 'הגענו מאתיופיה כדי להיות חלק אינטגראלי ומוביל בחברה הישראלית'.

אברהם ליפשיץ: אני שמח על המדיניות הזאת ואנחנו שותפים לה הלכה למעשה.

אברהם ליפשיץ: זה נכון בכל הארץ ועכשיו ניגע בנתניה.

אברהם ליפשיץ: בשיתוף פעולה מלא עם עיריית נתניה, אני רק אחדד את הנקודות שאמרה חברתי דוקטור אביטל לאופר סגן ראש העיר.

אברהם ליפשיץ: כשיש ארבעה בתי ספר שהם מעל 50% תלמידים עולים מאתיופיה לצד העובדה האזורית, הנושא הובהר בסיבות שהועברו כאן, בחרנו בקפידה דרך שיחה עם הורים, בשיחה עם הארגונים כולל בשיתוף פעולה מלא, כולנו שותפים.

אברהם ליפשיץ: בחשיבה משותפת גם עם הרשות, חשבנו שבית ספר סיני הוא זה שצריך להיות שמוטמע ומלווה להיכנס לתוך מערכת החינוך.

אברהם ליפשיץ: אני רוצה לומר במשפט כי זה לא הזמן להרחיב, כשמפזרים בית ספר זה להעביר קופסאות וחברת נעליים, זה העצמת התלמידים, זה לווי התלמידים, זה הטמעתם בצורה נכונה, זה ליווי במשך שנה-שנתיים בהמשך, זה להוסיף יועצת חינוכית כדי שיהיה ליווי מקסימאלי לתלמידים, להורים.

אברהם ליפשיץ: הדברים נעשים בצורה מסודרת ומובהקת ברגישות רבה ובהעצמה גדולה של התלמידים.

אברהם ליפשיץ: יש בית ספר אחד שאביטל לא הזכירה, בית ספר שחל.

אברהם ליפשיץ: משרד החינוך התחייב לבנות בניין חדש לבית הספר הזה, ליד שני בתי ספר די חדשים באותו אזור שבו הוא ממוקם.

אברהם ליפשיץ: בשנת תשע"ד, במערך של שנתיים מהיום, התלמידים יתפזרו בשלושת בתי ספר באותו אזור, באופן שווה של תלמידים עולים יוצאי אתיופיה יחד עם התלמידים הישראלים הוותיקים.

אברהם ליפשיץ: זה מהלך של שנה וחצי מהיום.

אברהם ליפשיץ: קודם כל נדאג שתהייה אינטגרציה מלאה, נכונה, בריאה לשמחת כולם.

אברהם ליפשיץ: אני אומר אינטגרציה ושאף אחד לא יחשוב לרגע, בתפיסתנו, שמישהו עושה טובה למישהו כולם יוצאים נשכרים.

אברהם ליפשיץ: אנחנו אומרים, כולם מקבלים עליהם עול מלכות שמיים מזה, כולם מקבלים, מי שקיבל את העולים והעולים שקיבלו את הותיקים - כולם יוצאים נשכרים.

אלכס מילר: סליחה, לפני שתמשיך להתייחס למה שאתה רוצה , תתייחס לשאלתי.

אלכס מילר: האם אתם מכירים את התכנית שבנו בעיריית נתניה והאם אתם מגבים אותה?

אברהם ליפשיץ: אנחנו מכירים היטב.

אברהם ליפשיץ: לא רק שאנחנו מגבים את התכנית, אנחנו שותפים מלאים לעשיית התכנית.

אברהם ליפשיץ: מי שמתבונן בתכנית, אני אומר שעשינו אותה יחד עם הארגונים בסוג דעת - - -

אלכס מילר: חוץ מנתניה, אם יש לכם תכנית מסודרת בנושא הזה אחרי אין-סוף ישיבות שעשינו כאן בוועדת חינוך?

שלמה מולה: זאת אומרת שיש לך ארבעה בתי ספר ובפתח תקווה היה אחד כזה, יש עוד עשרים בתי ספר.

שלמה מולה: איפה אתם בדו-שיח?

אלכס מילר: אנחנו יכולים לשבת כאן כל שבוע על עיר אחרת.

אלכס מילר: ביקשתי בעבר שאם יש רשות שאינה מוכנה לעשות את מה שעושים למשל בנתניה, לשתף פעולה, תבואו ותגידו.

אלכס מילר: בכל דרך אפשרית אני מעדיף לשבת כאן עם תכנית ולפקח על ביצוע התכנית מאשר לפתוח את עיתון ידיעות אחרונות בבוקר ולראות את הדברים המזעזעים שכתובים שם.

אלכס מילר: בשיא הרצינות אני אומר לכם כי בכל פעם שאני פותח את העיתון ואני רואה דברים, בין אם זה בבית שמש, בקריית מלאכי או חיפה.

שלמה מולה: הבעיה של בית שמש קיימת, היא לא נפתרה עד היום.

אלכס מילר: אני יודע, ראש עיריית פתח תקווה מעדיף להחליף אותי בראשות וועדת החינוך, מאשר לפתור בעיות של החינוך בפתח תקווה.

אלכס מילר: בסופו של דבר, אנחנו יודעים גם להתמודד עם הדברים האלה.

אלכס מילר: אני מבקש ממשרד החינוך, הרי בסופו של דבר אנחנו מחפשים רציונאל ואת החינוך הטוב ביותר שניתן לתת להם במדינת ישראל.

אלכס מילר: אני לא מוכן להתמודד עם רגולציה מכוונת על פי רצונות אישיים של ראש עיר כזה או אחר כלפי ילדי ישראל.

אלכס מילר: אם הצלחתם בנתניה לכו למקומות אחרים.

שלמה מולה: אתה נותן יותר מדי קרדיט לנתניה.

אלכס מילר: הוא אומר שהוא מגבה אותם ויש תכנית, הלוואי שבכל עיר היה כך.

גדי יברקן: צריך לדעת שיש חורים בתכנית, צריך לדעת לדבר עליהם.

אלכס מילר: בסדר אדוני, אנחנו לא חיים בשוויץ, תכף אתן להגיב.

אברהם ליפשיץ: בוא נסיים עם התכנית.

אברהם ליפשיץ: אני רוצה לומר לך בגדול, אם תרצה אפשר להציג את זה, בסך הכללי במדינת ישראל, כפי שאני יודע, אני לא יודע על איזו בעיה מיוחדת באחת הרשויות.

אברהם ליפשיץ: במשך שנה-שנתיים הקרובות מדיניות השר הולכת להתממש.

אברהם ליפשיץ: ראיתי בישיבות צוות של הנהלת המשרד שהן הולכות להתממש באופן נכון ומושכל.

אברהם ליפשיץ: המנכ"לית מובילה את זה הלכה למעשה, זה נבדק לאורך כל הדרך.

אברהם ליפשיץ: לגבי נתניה השאלות והמורכבות היו יותר גדולים וגם שם מצאנו מוצא, בשאר המקומות הדברים הרבה יותר פשוטים לדעתי ולכן הדברים מתממשים.

אברהם ליפשיץ: אני אסיים לגבי נתניה בעוד משפט אחד.

אברהם ליפשיץ: אני רוצה לחזק את המהלך ולומר כשאתה מסתכל על ארבעה בתי ספר, בית ספר אחד שעכשיו הזכרתי בית הספר שהחל משנת תשע"ד הוא יהיה מפוזר עם שלושה בתי ספר כך שהפיזור, האינטגרציה תהייה נכונה, בריאה, מושכלת וכל אחד ימצא במקומו.

אברהם ליפשיץ: זה דבר אחד שנפתר שכדאי שנזכור אותו, עם מבנה חדש של משרד החינוך.

אברהם ליפשיץ: בתי ספר טובים, כל הקהילה מעורה בבתי ספר.

אברהם ליפשיץ: שני בתי הספר עם מגמה - אני אגיד את זה במשפט אחד - המגמה הצמחה מלמטה.

אברהם ליפשיץ: פתיחת אזורי רישום מבוקרים במובן שמגיעים תלמידים, עכשיו אנחנו עובדים על זה ונעשים ערבי הורים, ערבי תלמידים ורשויות.

אברהם ליפשיץ: בתי ספר שפירא הוא בית ספר מצוין, בית ספר על-יסודי, כמו שנאמר למעלה מ- 30% עולים, כמו גם בית ספר ריגלר הוא מגיע להישגים גבוהים מאוד בבגרות בארץ כולל בנתניה.

אברהם ליפשיץ: בית ספר שפירא הוא זה שיאמץ, יש בו מגמת חלל, מגמות טכנולוגיות מפותחות, הוא יאמץ את בית ספר רמב"ם יחד עם עמית.

אברהם ליפשיץ: אנחנו רואים בזה בשורה שאנחנו מקווים שהציבור ילך עם כיתות א' ב' ובית הספר הזה יצמח כלפי מעלה ומהלך של כמה שנים קדימה תהייה אינטגרציה נכונה ובריאה עם תכנית מסודרת של המשרד.

אברהם ליפשיץ: כמו שאמרתי לשמחתנו הרבה, הדבר הזה נעשה בשיתוף פעולה מלא עם עיריית נתניה, עין בעין עם תקשוב של המאה ה -21 לכל דרום העיר וגם דברים נוספים.

אברהם ליפשיץ: השמחה הגדולה שלנו שלאורך כל מהלך הפעולה בכל הישיבות, בכל הדיונים, בכל המורדות והעליות הכל נעשה יחד עם הארגונים, בשיתוף פעולה בהתייעצות, במחשבה משותפת.

אברהם ליפשיץ: אני חושב שצריך לברך על זה.

אלכס מילר: תודה אדוני.

אלכס מילר: גדי יברקן, יושב ראש מטה המאבק לשוויון חברתי, בבקשה.

גדי יברקן: בוקר טוב.

גדי יברקן: לפני הכל, יש לומר כל הכבוד לחבר הכנסת שלמה מולה, שביקש ויזם את הדיון הזה.

גדי יברקן: בנוסף, אני רוצה להגיד מילה טובה לשר החינוך על מינויה של פנינה גאדי, למועצה להשכלה גבוהה.

גדי יברקן: זו אחת מנקודות ההתקדמות.

אלכס מילר: אדוני, אתן לך רמז קטן, בוועדת חינוך לא מפרגנים.

אלכס מילר: תאמין לי.

אלכס מילר: בבקשה, נתניה, בעניין של בית הספר, איפה הבעיות מבחינתך, איך אתה רואה את הסוגיה הזאת ומה צריך לעשות.

גדי יברקן: ישבתי כאן ושמעתי את מה שנאמר, גם את דבריה של סגנית ראש עיריית נתניה, שאומרת "אנחנו גאים בזה שאנחנו הקולטים הכי גדולים במדינת ישראל של 16 אלף יוצאי אתיופיה".

גדי יברקן: אני רוצה לשאול שאלה אחת מאוד פשוטה, האם את יכולה להגיד לי כמה תימנים יש בנתניה?

גדי יברקן: כל עיר יודעת מה מספר אתיופים עד הילד האחרון בצבע, בתעודת הזהות.

גדי יברקן: לכן הגישה איתה באים לטפל בנושא של הקהילה, היא קודם כל הצבע.

גדי יברקן: אנחנו יודעים בדיוק בכל עיר כמה אנשים יש.

גדי יברקן: אם בסיפור הזה, כשמנסים לפתור את הבעיה אחת ולתמיד עם חזון לטווח הארוך, מלכתחילה מגדירים את הנושא הזה כבעיה.

גדי יברקן: יהודי אתיופיה הם לא בעיה, הם אזרחים במדינת ישראל וחשוב שהם ייקלטו במדינה לטובת המדינה, לא לטובתנו, אנחנו כבר פה.

גדי יברקן: ברגע שמגדירים את הקהילה במספרים בודדים, אפשר להגיד על כל דבר, עובדה שאני לא יודע כמה תימנים או אשכנזים יש מדינה, אבל אני יודע כמה אתיופים יש.

גדי יברקן: ברגע שאנחנו צובעים תרתי משמע בצבע, אנחנו לעולם לא נפתור את הבעיה הזאת.

נסים זאב: גם בעליה הרוסית יודעים כמה רוסים הגיעו.

אביטל לאופר: כמה צרפתים יש בעיר נתניה, אני גם יכולה לומר לך.

גדי יברקן: אני עדיין לא ידעתי שיש בעיית קליטה בחינוך בעיריית נתניה.

גדי יברקן: אנחנו יודעים, אבל אין להם את בעיית קליטה של החינוך.

גדי יברקן: אני חושב שאם היום לא יפתרו את הבעיה של גני הילדים - זה מתחיל בגן - - -

אלכס מילר: מה אתה מציע?

גדי יברקן: אני מציע שאת הסיפור הזה, כמו שמשרד החינוך עשה תכנית, יש לי הערות ותיקונים על התכנית, אבל לפחות משהו נעשה.

גדי יברקן: לא יתכן שעיר מסוימת, לאו דווקא נתניה אלא בכל עיר, יעשו מה שהם רוצים.

גדי יברקן: אם יש כאן בית ספר או מגזר כזה או אחר שלא רוצה לקלוט סקטור מסוים, אז בבקשה לסגור לו את רישיון העבודה.

גדי יברקן: לא יכול להיות מצב, שנגיע בכל שבוע לדיון בוועדת החינוך או בכל וועדה אחרת להתחנן שיקלטו את הילדים שלנו לבית הספר, אין מצב כזה.

גדי יברקן: יש כאן את הפעילים המקומיים בנתניה, שבוודאי יגידו מה שיש להם.

גדי יברקן: לדעתי זה פוגע באמת בביטחון העצמי של דור העתיד, הילדים, לא יתכן שילד יתקבל רק בגלל שעשו דיון בוועדת החינוך בכנסת כדי שהוא ילמד בבית ספר.

גדי יברקן: מונעים את הזכות הבסיסית ביותר של ילד במדינת ישראל, ללמוד איפה שהוא רוצה.

גדי יברקן: לצורך העניין, קובעים לו מהי היכולת שלו, מה גבול היכולת שלו, שמים לו תקרת זכוכית עוד מהגן.

גדי יברקן: מה אתם מצפים מהאנשים האלה?

גדי יברקן: לאן הם יגיעו אחר כך?

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: גיל אליאס, בבקשה.

גיל אליאס: רציתי להגיד שכל מי שיושב כאן, כולנו צבועים.

גיל אליאס: הרבה אתם לא יכולים לעשות, כי כל הבעיות הן בעיות שהיו עוד קודם בין הממסד הדתי לחילוני.

גיל אליאס: פשוט הכנסתם אותנו לתוך הסכסוך הזה, כאשר מי שנפגע מכל הדבר הזה זו האוכלוסייה החלשה, אנחנו מוגדרים כאוכלוסייה חלשה.

גיל אליאס: אתם משחקים בזה "פינג פונג".

גיל אליאס: זה שישב לידי אמר שיש בעיה עם שיטת הרישום, יש בנתניה רחוב ששינו את הרחוב בשביל שהוא יתאים לשיטת הרישום שלהם וקראו לזה אזור א', בגלל שהם משלמים יותר ארנונה וכל הדברים האלה.

גיל אליאס: את האמת, אני יודע שאנחנו עושים סתם עוד דיון בשביל לשרוף עוד זמן, כל אחד יעשה את מה שהוא רוצה כי כל אחד שומר כאן - - -

אלכס מילר: אל תהייה פסימי כל כך אדוני, אני תמיד אופטימי.

נסים זאב: אתה משתתף בדיון לעלות רעיון.

גיל אליאס: אני מעלה רעיון והרעיון שאני מציע, הבעיה היא ביניכם.

גיל אליאס: יש כאן בעיה ביניכם וכל עוד אתם לא תסדירו את הבעיה בין הדתיים לחילוניים אנחנו תמיד ניפול בין הכיסאות.

גיל אליאס: שוב, מתקצבים כאן אוכלוסייה מסוימת ולא נותנים לה את התקציב עצמו.

גיל אליאס: ממשיכים עדיין עם הויכוחים ועם המריבות ועשינו עוד דיון, שרפתם זמן ומחר כל אחד ימשיך כרגיל כאילו לא קרה כלום.

מהרט דניאל: אני פעיל חברתי בגוף שנקרא: "קואליציה חברתית", ברמה הארצית.

מהרט דניאל: ברמה המקומית אני הייתי בפורום שהשתתף וישב עם משרד החינוך ועיריית נתניה.

מהרט דניאל: ראשית אני מברך על התהליך שקורה, זה תהליך חיובי מבחינת תפיסתה של העירייה ומבחינת תפיסת משרד החינוך.

מהרט דניאל: אנחנו יושבים ומדברים כאן, כשלמעשה שורש הבעיה הוא קודם כל הפיקוח של משרד החינו, שלא עשה את העבודה שלו במשך שנים.

מהרט דניאל: בגלל הפיקוח הזה, כל הורה שהוא בר דעת ורוצה חינוך טוב לילד שלו לקח את הילדים שלו מחוץ לשכונה כי החינוך שם היה ללא פיקוח כמו שצריך.

מהרט דניאל: נתחיל בזה כי זה אחת הבעיות.

מהרט דניאל: עיריית נתניה נכנסה למכבש הזה, קיבלה את התושבים בפנים כשאמרו "אנחנו לא רוצים להיות בסיפור הזה, בבתי הספר האלה שיש בהם רק מהקהילה האתיופית, תוציאו אותנו ואנחנו רוצים שתשנו לנו אזורי הרישום", חלק אף זייפו בתעודת הזהות את הכתובות שלהם.

מהרט דניאל: אנחנו מכירים המון סיפורים של תושבים, גם תושבי שכונות, ביניהם גם תושבי השכונה שאני גר, אזורים.

מהרט דניאל: תושבי השכונות שלנו, עזבו את בתי הספר האלה והלכו למקומות אחרים.

מהרט דניאל: למעשה, אזורי הרישום היום מתייחסים לרחובות, לבתים – היום זה בכלל לפי שמות משפחה.

מהרט דניאל: הוא התייחס לאזורי רישום פתוחים.

מהרט דניאל: אני אומר הפוך, אני אומר צריך לעשות אזורי רישום סגורים.

מהרט דניאל: זאת אומרת שכל השכונה תלמד ברמב"ם ובכל הגנים הממלכתיים-דתיים שנמצאים באזור, שם הם ילמדו כי כך אנחנו יכולים לעשות את האינטגרציה.

מהרט דניאל: עיריית נתניה ומשרד החינוך, איפה שהיה קל נגעו, איפה שהיה קשה לא נגעו.

מהרט דניאל: אני מדבר על האתגרים, צריך להתמודד גם עם אתגרים.

מהרט דניאל: בנוגע לבית ספר רש"י, פורום ההנהגה היה שם, אבל לא נכנס לדיונים.

מהרט דניאל: התקיימו שם דיונים בדלתיים סגורות.

מהרט דניאל: אני רוצה לדעת מה נרשם שם ומה סוכם שם.

מהרט דניאל: אני לא יודע שום דבר על זה.

מהרט דניאל: נמצא איתנו גם כאן הרב שהצטרף אלינו והיה איתנו בוועדה, היו ישיבות שפשוט סגרו אותן בפניו.

מהרט דניאל: האם היו שם דברים שאנחנו לא יודעים?

מהרט דניאל: צריך לבדוק את הסיפור.

אלכס מילר: אפשר לקבל תגובה לדבר הזה?

מהרט דניאל: אני רוצה להמשיך.

אביטל לאופר: עובדה שגם אני לא הייתי שם, הן התנהלו מול משרד החינוך, אני חושבת שמשרד החינוך יענה.

שלמה מולה: למה היה דיון?

שלמה מולה: בתהליך שבו תשתפו את עולי אתיופיה, גם המקומיים וגם את המקצועיים, תאמין לי שרק אתם תרוויחו.

שלמה מולה: ברגע שאתם סוגרים דיון ואתם לא משתפים אותנו, זה כאילו יש לכם משהו להסתיר.

אברהם ליפשיץ: חס ושלום.

אביטל לאופר: צריך להבין שהדיון לא היה סגור, גם אני לא השתתפתי בו, מכיוון שזה לא היה רלוונטי.

אביטל לאופר: אלו היו דברים שהיו עם משרד החינוך.

אברהם ליפשיץ: בכל דיון עקרוני שקיימנו, היו שותפים איתנו ארבעה או חמישה נציגים, שישבו לצידי כל הזמן.

אביטל לאופר: אני מסבירה, כשסוגרים את הפרטים גם אני לא הייתי.

אברהם ליפשיץ: אני אחזור.

אברהם ליפשיץ: החלוקה הזאת, המתווה הזה של משרד החינוך - - -

אלכס מילר: רבותי, תודה, אי אפשר כך.

אלכס מילר: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אדוני היושב הראש, ברשותך אני רוצה לומר שגם הוריי כשהם עלו מעיראק יספרו לכם שהיו קשיי קליטה רבים.

נסים זאב: גם כשבאו המרוקאים הם הרגישו קצת תחושה של דחיקה מסוימת.

נסים זאב: ההשתלבות בתוך החברה הייתה איטית ולקחה - - -

קריאה: אבל זה לא נורמאלי, להמשיך לעשות - - -

נסים זאב: מה שהיה הוא שהיה.

נסים זאב: בסופו של תהליך אחרי שנים האינטגרציה תתהווה, זה מהלך שלוקח זמן, לכן, אל תזלזל בדיונים מהסוג הזה.

נסים זאב: אני חושב שקיימת חשיבות רבה בדיונים כדי להעמיק בסוגיות, כדי לראות את הקשיים וכדי להתגבר על הקשיים, זאת מטרת הדיון.

נסים זאב: זה לא מס שפתיים, כפי שאדוני רוצה להציג כאן, אני חושב שהאנשים מגיעים לכאן ברצינות, בין אם אלו חברי כנסת וכפי ששמענו את אנשי המקצוע, רוצים לעשות את הכל כדי למצוא את הדרכים, ואכן מוצאים את הדרכים כדי להתגבר על אותם קשיים ובעיות.

נסים זאב: לכן אדוני היושב ראש, אני רוצה קודם כל להודות לשלמה מולה שיזם את הישיבה הזאת, היא חשובה ביותר.

קריאה: גם לנו עצמנו הוא נושא חשוב - - -

אלכס מילר: סליחה, אדוני, מספיק.

קריאה: תן לנו לבטא את עצמנו.

נסים זאב: לעניין בתי הספר החרדים.

נסים זאב: אדוני היושב ראש, אני לא מאמין שבכלל בתי הספר החרדים דוחים אתיופים, אני מכיר הרבה אתיופים בבתי ספר חרדים.

נסים זאב: יכול להיות שברמה האידיאולוגית, אולי תפיסתה הדתית של המשפחה, שהיא אולי יותר דתית או פחות דתית, כל אחד משתלב במסגרת - - - -

אלכס מילר: סליחה, להפסיק את הדיבורים ביניכם.

קריאה: שמת לב איך הוא סגר את הדיון?

קריאה: הוא התחיל עם גזענות כאילו, אחרי זה הוא אמר לנו תמתינו בסבלנות, תסבלו עוד הרבה ואחרי זה - - -

נסים זאב: אמרתי לך שלא תזלזל בדיונים האלה, כי יש להם משמעות - - -

קריאה: אני גם עברתי גזענות ואני כאן, בסופו של דבר יש לכם הרבה - - - -

אלכס מילר: אני יכול לקבל כאן שקט חבר הכנסת שלמה מולה, אני רוצה להודות לך על שהעלאת את הסוגיה הזאת על סדר היום.

אלכס מילר: כמו שאני שאמרתי לך וכמו שאתה מכיר, בגלל שאנחנו עושים דיונים שהם דיונים מהירים, לבקשתך, כנושא דחוף, אין באפשרות הוועדה לתת לכל המוזמנים את האפשרות להתבטא, בגלל זממנו קצר.

אלכס מילר: חבר הכנסת רוברט טיבייב כבר ממתין רבע שעה לדיון שלו.

שלמה מולה: אפשר לשאול שאלה אחת?

אלכס מילר: סליחה, אבל אני חייב לסגור.

אלכס מילר: רבותי, אנחנו אכן מכירים שהסוגיה של החינוך היא אכן סוגיה לא פשוטה.

אלכס מילר: כל התכניות שהיו בעבר יתכן שהן תכניות עם כוונות טובות, אבל העובדה שהגענו למצב שהן לא הכי מוצלחות.

אלכס מילר: לכן יש בשנה האחרונה פעילות אינטנסיבית מאוד גם במשרד החינוך וגם בוועדת החינוך לבדיקה מחודשת בכל נושא של התכניות וגם בנושא שקשור לתקצוב השעות וכן לתקציבים המיוחדים לחינוך הילדים שעלו או נולדו כאן והם ממוצא אתיופי.

אלכס מילר: אני מאמין שכאשר התכניות, שחלקן תכניות טובות, אני מאמין שהתכנית שמשרד החינוך שעובד בשיתוף עם עיריית נתניה, היא תכנית שבסופו של דבר תצליח.

אלכס מילר: אנחנו נמשיך לעקוב.

אלכס מילר: אני מבקש מכל הגורמים הרלוונטיים, יש כאן תחושה מאוד בעייתית שההורים והאנשים שמייצגים את הקהילה לא מקבלים אפשרות להשתלב בקבלת החלטות הקשורות אליהם.

אלכס מילר: אני מבקש, גם ממשרד החינוך וגם מעיריית נתניה ומכל עיר ועיר שמתעסקת בסוגיה זו, תנו לאנשים במה שהם יוכלו להביע את עמדתם.

קריאה: אבל אתה לא נתת לנו.

אלכס מילר: יש הבדל בין רצוי למצוי, המצב הוא לא פשוט ואנחנו מכירים את המצב הכללי וגם מצבן הלא פשוט של הרשויות המקומיות.

אלכס מילר: יש רשויות שמתמודדות עם קשיים.

אלכס מילר: כל תכנית ותכנית שבאה לפתור, אנחנו נגבה כל תכנית שתיתן את החינוך הטוב ביותר לכל ילדי ישראל.

אלכס מילר: יש את הצהרת השר, שר החינוך הצהיר על כך שהוא הולך להקים בתי ספר מעורבים, מדובר כאן על שילוב, על תכנית שלא ניתן לבצע מהיום למחר.

אלכס מילר: אני מבקש שההחלטות שהתקבלו, כמו בעיריית נתניה שהתקבלו יחד עם משרד החינוך, אני פונה גם לכל שאר העיריות, לעשות תכניות עבודה מסודרות בשילוב של הקהילה בכל מה שקשור לילידיהם.

אלכס מילר: לא שבכל פעם נופתע כאן שהדברים נעשים ללא ידיעה ואולי עם רצון טוב כזה או אחר או איזה רצון רע של ראש עיר.

שלמה מולה: אנחנו אומנם שמענו את סגנית ראש העיר וגם את משרד החינוך שיש כוונה.

שלמה מולה: גם נציגי הקהילה לא משתתפים כשמתקיים דיון.

שלמה מולה: אני הייתי מבקש ממך אדוני היושב ראש שישלחו לנו לוועדה את ההחלטות המפורטות שלהם בפרק זמן של שבוע-שבועיים, פרק זמן סביר ובהתאם לכך - - - -

אביטל לאופר: אני יכולה לתת אותן, זה מוכן, יש לנו כבר ולא בתוך שבוע.

שלמה מולה: אני מציע לקיים על כך דיון, לשמוע את ההערות גם של הנציגים.

אלכס מילר: אני אקל עליך.

אלכס מילר: אני אבקש מעיריית נתניה להעביר את ההחלטות לחבר הכנסת שלמה מולה.

אלכס מילר: חבר הכנסת מולה, דלת וועדת החינוך פתוחה תמיד לבקשותיך.

אלכס מילר: אתה תעבור על ההחלטות ואם תרצה נישב ואם נראה לנכון לקיים דיון נקודתי נקיים אותו, אם נראה לנכון לקיים שוב דיון כללי על הסוגיות הקשורות לתכניות הקשורות לחינוך עולי אתיופיה נעשה את זה.

אלכס מילר: אתה תעבור על זה ותעדכן אותי.

אלכס מילר: בהצלחה לכולם, תודה רבה, הישיבה נעולה.