הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 18, פרוטוקול מספר 155, 2012-03-06 14:00

דוד אזולאי: צהריים טובים לכולם.

דוד אזולאי: אני פותח את ישיבת הוועדה לפניות הציבור בעניין חניוני בתי חולים עבור מבקרים מקרבה ראשונה, שמאושפזים תקופה ממושכת – יישום הנוהל בבתי חולים בארץ.

דוד אזולאי: דבר ראשון אני מבקש להתנצל על האיחור, אבל בהתחשב בעובדה שעד חמישה לשתיים היינו פה בדיון קודם, ופשוט לכמה דקות ואנחנו חוזרים לעבודה.

דוד אזולאי: הנושא הזה כבר נדון בוועדה בשנת 2010 פעמיים, היו שני דיונים, ובאפריל 2011 היה דיון ואין ספק שיש איזה שהוא שיפור.

דוד אזולאי: אבל יחד עם זה היו דברים שנקבעו כאן בוועדה, ולצערי הרב אינם מיושמים.

דוד אזולאי: אחד הדברים שנקבעו כאן בוועדה זה שכשיש אשפוז של קרוב משפחה במשך חודש שלם, אז הוא יצטרך לקבל אישור כניסה חופשית ולא יצטרך לעבור את כל אותו תהליך, ואז ניתנה איזו שהיא פרשנות, תסלחו לי, קצת מעוותת, בנושא הזה וקבעו שאוקי, אם הוא עבר ממחלקה למחלקה, אז זה בעצם לא נחשב, ואז או שהוא צריך לטייל בין כל המחלקות שהחולה היה מאושפז, ולהביא ועל סמך זה.

דוד אזולאי: אני חושב שבעניין הזה אין צורך לטרטר את בן המשפחה.

דוד אזולאי: גם ככה סובלים מספיק ולא צריך להוסיף לסבלם.

דוד אזולאי: יש מערכת ממוחשבת בבית חולים, ואפשר בנקישה אחת לדעת אם האיש הזה השתחרר יותר מחודש או פחות מחודש ימיים ובכך פותרים את הבעיה.

דוד אזולאי: דבר נוסף שאני גיליתי גם כן זה שאין שום שילוט שמעיר את תשומת ליבם של האזרחים שמגיעים לבית החולים, שהם זכאים.

דוד אזולאי: שירות פשוט שמבהיר את העניין.

מיכאל דור: כבודו יגיד לנו בית חולים אחד שאין בו שילוט – יטופל מידית.

דוד אזולאי: אוקי.

דוד אזולאי: תקבל תשובה גם על כך, אדוני.

דוד אזולאי: אני מקווה שאני טועה בעניין הזה.

דוד אזולאי: אם אני טועה, אני בוודאי אשמח להגיד שאני טעיתי.

דוד אזולאי: מיד אנחנו נבדוק את זה.

דוד אזולאי: אני חושב שאלה הדברים.

דוד אזולאי: יש פה גם אנשים שפנו אלינו בעניין הזה, ואני אבקש קודם לשמוע אותם ואחר כך אני אבקש את התייחסות הגורמים הרלבנטיים.

דוד אזולאי: מי פנה אלינו?

שלומית אבינח: כל היזמה לדיון הייתה מיעקב חנינה שבתו הייתה מאושפזת תינוקת.

שלומית אבינח: עכשיו היא כבר יותר גדולה, אבל הוא היה יוזם הרעיון.

דוד אזולאי: בבקשה.

יעקב חנינה: אני מודה שוב לוועדה שבאמת מקדמת את הדברים לציבור, לכל אזרח ואזרח בפרט.

יעקב חנינה: הסיפור שלי הוא בסך הכל מאפיין משהו שהציבור סובל, ואני פשוט החלטתי לפנות לוועדה מניסיון קודם שאני יודע שהוועדה כן הצליחה לטפל.

יעקב חנינה: אכן אני יודע שהרבה פונים אלי והרבה אומרים לי תשמע, זה מצוין, אבל אין לנו מספיק שילוט.

יעקב חנינה: אנחנו רואים את הכל, אנחנו יודעים, זה היה בתקשורת, חניות, אבל הלכה למעשה בשטח לא נמצא שום שילוט.

יעקב חנינה: דבר שני ---

מיכאל דור: פשוט מה שאתה אומר אין לו קשר למציאות.

דוד אזולאי: מיד, מיד, אדוני, אני אאפשר לך.

מיכאל דור: באיזה בית חולים אין, תן לי דוגמא אחת.

שלומית אבינח: קפלן.

מיכאל דור: תיכף יענו לך על קפלן.

שלומית אבינח: וגם הדסה.

יעקב חנינה: דבר שני שלא מוסדר זה העניין הזה שהיה חולה שעשה תאונת אופנוע והוא היה צריך להישאר מינימום שלושה שבועות, אז הוא שילם 14 יום חנייה ואחרי 14 יום הוא פשוט ניגש לעובדת סוציאלית, ואמר – 'שמעתי שיש כזה דבר', ורק אחרי זה נתנו לו.

יעקב חנינה: זאת אומרת שעדיין זה לא מסודר.

יעקב חנינה: אנשים שיודעים שהתקופה שלהם תהיה תקופה ממושכת ---

דוד אזולאי: אתה מדבר על בית חולים ממשלתי או על בית חולים של קופת חולים?

יעקב חנינה: זה היה בתל השומר.

יעקב חנינה: ממשלתי.

יעקב חנינה: ושם רק אחרי 14 יום הוא ניגש לעובדת הסוציאלית.

יעקב חנינה: הוא פנה אלי, אני אמרתי לו שאני לא יודע.

שלומית אבינח: זה מחייב 30 יום.

יעקב חנינה: אחרי 14 יום, כן.

יעקב חנינה: הוא נשאר למעלה מ-30 יום.

יעקב חנינה: הוא עשה תאונת אופנוע.

יעקב חנינה: זה בכל אופן, אני מקבל באמת הרבה הדים על כך שיש שיפור וקצת שירות.

יעקב חנינה: עוד דבר קטן שאני אוכל לנצל כאן בוועדה לתועלת בתי החולים.

יעקב חנינה: פנו אלי גם הרבה יולדות שאמרו לי תשמע, כשרוצים לאסוף אותנו מיום השחרור, אנחנו פשוט צריכות בשביל חצי שעה שהבעל מגיע, לא צריך לשלם 20 שקלים.

יעקב חנינה: מספיק הוצאנו שלושה ימים כל יום 20 שקלים.

יעקב חנינה: אמרו שלפחות לנסות ליישם איזה נוהל שביום השחרור יתנו לבעל קצת לעזור לסייע, או לאותו מלווה, לעזור לסייע לאותה יולדת כשהיא יורדת עם דברים, עם תינוק ולא לרוץ ואו לשלם חנייה או לחפש חנייה במקום אחר.

יעקב חנינה: אני חושב שבתי החולים צריכים גם לסייע בעניין הזה.

יעקב חנינה: זה משהו שבתי החולים לא יכולים להגיד שיש כאן מצוקה.

יעקב חנינה: אני מאמין ששעה לתת חנייה או שעתיים לתת חנייה למישהו כדי שיבוא לעזור לאותה יולדת, בכל אופן בבתי חולים שכן קיימת נגישות.

יעקב חנינה: בהדסה עין כרם זה לא כל כך שייך מבחינה מציאותית, זה מאד רחוק.

יעקב חנינה: אבל בבתי חולים שהחניה היא כן קרובה ---

דוד אזולאי: למה זה לא שייך בבית חולים הדסה?

יעקב חנינה: כי המרחק גדול מאד.

יעקב חנינה: יש בתי חולים שהחנייה נגישה.

דוד אזולאי: שיתנו יותר זמן.

דוד אזולאי: יתנו שעה.

יעקב חנינה: ההצעה שלי היא פשוט מיולדות שאמרו לי 'אנחנו פשוט על השעון, הבעל צריך לחכות לנו, אנחנו צריכות לחכות למטה במיון, כי בשביל 20 דקות, או בשביל חצי שעה, אנחנו לא יכולות'.

יעקב חנינה: בטח שב-20 דקות התארגנות הם לא יכולים להתארגן.

יעקב חנינה: אז ביקשו ממני אם אני יכול להעלות את זה בוועדה כאן, ואם הוועדה תוכל, עם בתי החולים ביחד בשיתוף באמת להקל על אותן יולדות, וגם שבית החולים יהיה שותף בנושא הזה, שזה גם משהו שיווקי לבתי החולים.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: מנהלת הוועדה גם מבקשת להגיד משהו, בבקשה שלומית.

שלומית אבינח: אני דיברתי על זה קודם, אני גם אדבר לפרוטוקול.

שלומית אבינח: אבי נפטר לפני שלושה חודשים ולפני שהוא נפטר הוא היה חודשיים מאושפז בבית חולים קפלן ברציפות.

שלומית אבינח: עכשיו, אני יודעת על קיומו של הנוהל בתור היותי מנהלת הוועדה, אבל אני גם בת לאבא מאושפז.

שלומית אבינח: אבא שלי היה מורדם ומונשם.

שלומית אבינח: הוא היה מאושפז בטיפול נמרץ ובשתי מחלקות פנימיות.

שלומית אבינח: לא ראיתי שום שילוט.

שלומית אבינח: אני יודע שבכל הישיבות שהיו נציג שירותי בריאות כללית אמר שהנוהל הוא לא מחייב, אבל הם מתחייבים לקיים את הנוהל שחל על בתי החולים הממשלתיים.

שלומית אבינח: לא ראיתי שום שילוט.

שלומית אבינח: אמרתי לאמא שלי – 'אמא, את יודעת, עברו 30 יום, לכי תבקשי אישור, כי מגיעה לך חנייה בחינם'.

שלומית אבינח: נכון שזה 18 שקלים ליום.

שלומית אבינח: יש לי עוד משהו להגיד לגבי כניסה נוספת.

שלומית אבינח: היא באה למחלקה שאבא שלי היה מאושפז ואמרו לה – 'מה פתאום, אין דבר כזה'.

שלומית אבינח: אמרתי לה – 'לא, תתעקשי, יש דבר כזה'.

שלומית אבינח: היא אומרת לה – 'לא, לכי לאחות האחראית'.

שלומית אבינח: האחות האחראית לא ידעה, לכי לעובדת הסוציאלית, העובדת הסוציאלית הפנתה אותה לקב"ט.

שלומית אבינח: היא באה לקב"ט והוא אמר לה – 'לא'.

שלומית אבינח: במחלקה נתנו לה את אישור הקבלה וזה לא חודש ימים, כי היה טיפול נמרץ והייתה מחלקה פנימית אחרת.

שלומית אבינח: אמרו – 'לא.

שלומית אבינח: כל מחלקה אחראית למשך האשפוז בתוך המחלקה'.

שלומית אבינח: כלומר, אמא שלי הייתה צריכה להיטרטר בין המחלקות, ללכת לפקידת הקבלה במחלקה, לגזול מזמנה שתיתן אישור על חולה שהיה מאושפז, אבל כרגע הוא לא מאושפז.

שלומית אבינח: צברה את השלושה פתקים משלוש מחלקות, הלכה לקב"ט, קיבלה את האישור.

שלומית אבינח: זה דבר אחד.

שלומית אבינח: אני לא שמעתי בכל הישיבות, ונכחתי בכל הישיבות, שזה באמת הייתה כוונת הנוהל, שלא יהיה רצף אשפוז מבחינת החולה המאושפז.

שלומית אבינח: יש לזכור שבהתחלה דובר על 14 יום.

שלומית אבינח: 30 יום אשפוז רצוף בבית חולים, ברור שמדובר במקרים מאד קשה, שלא צריך לתאר את המצוקה ואת הקושי של בן המשפחה.

שלומית אבינח: מדובר על קרבה ראשונה.

שלומית אבינח: באמת, הטיפול והדאגה והטרחה והחרדה.

שלומית אבינח: ואני חושבת שצריך להקל על המשפחה, לא צריך להקשות.

שלומית אבינח: כלומר גם 30 יום, אז לדעתי אין הרבה מקרים כאלה.

שלומית אבינח: קודם כל המודעות היא זכות שלא כל אחד רוצה להשתמש ממנה ולהנות ממנה.

שלומית אבינח: אבל אם כבר היא קיימת, היא צריכה להיות מיושמת כמו שצריך.

שלומית אבינח: לא עושים פה טובה סך הכל, זה משהו שמגיע על פי זכות.

שלומית אבינח: דבר נוסף, בכל הישיבות שדובר, מה שאני זוכרת שהכניסה הייתה ל-24 שעות, ובבית חולים קפלן עלות הכניסה היא 18 שקלים ואני חוויתי, כלומר באתי לבקר את אבא שלי ויצאתי, ואחרי זה אמרו לי – 'לא, את צריכה לדבר עם הרופא והוא נמצא רק בשעה מסוימת, אז תחזרי עוד פעם', ואני באה לצאת ולא נתנו לי לצאת, כי אמרו – התשלום מאפשר-.

שלומית אבינח: עכשיו זה מחסום כזה שאין לך עם מי לדבר והמחסום סגור ואז הוא מתקשר ואומרים 'לא, זה מאפשר רק עוד כניסה נוספת, תסתכלי מה כתוב'.

שלומית אבינח: יש שלט קטן כזה שכתוב על המחסום שהתשלום בחניון מאפשר כניסה נוספת.

שלומית אבינח: לא קיים ל-24 שעות.

שלומית אבינח: אני אמרתי לפלורה, ממחלקת מחקר ומידע, תבדקי את המקרה של קפלן.

שלומית אבינח: לפי מה שפלורה קיבלה, המידע הזה ---

דוד אזולאי: אנחנו תיכף נשמע אותה.

שלומית אבינח: אבל אני אומרת זה ניסיון חיים.

שלומית אבינח: כלומר זה מה שהיה, זה מה שקרה, וזה מה שהיה בשטח.

שלומית אבינח: זה הכל.

דוד אזולאי: פלורה, את רוצה להוסיף משהו?

דוד אזולאי: פלורה היא ממרכז המידע של הכנסת, בבקשה.

פלורה קוך-דבידוביץ': אנחנו עשינו סקירה.

פלורה קוך-דבידוביץ': אנחנו פנינו במסגרת בקשת הוועדה ל-11 בתי החולים הממשלתיים.

פלורה קוך-דבידוביץ': קיבלנו את תשובתם של 9.

פלורה קוך-דבידוביץ': בנוסף פנינו גם לבתי החולים של קופת חולים כללית, קיבלנו את תשובתם של 7 מבתי החולים.

פלורה קוך-דבידוביץ': אם תרצה אני אסקור בפניך את עיקר הממצאים שעולים מתשובות בתי החולים.

פלורה קוך-דבידוביץ': החלק המכריע של בתי החולים תחת משרד הבריאות אכן מיישמים את הוראות הנוהל, הוראות החוזר.

פלורה קוך-דבידוביץ': 7 מבתי החולים פותרים מתשלום את האוכלוסייה שהגדיר משרד הבריאות, כאשר המרכז הרפואי אסף הרופא אפילו מגדיל ראש והוא פותר גם בני משפחה של מאושפזים כבר אחרי 21 ימים.

פלורה קוך-דבידוביץ': שיבא גם מאפשר לרכוש מנוי מוזל לאחר 14 יום של אשפוז.

פלורה קוך-דבידוביץ': בכלל בתי החולים, פרט ל---

דוד אזולאי: כשאת אומרת 'מנוי מוזל', מה זאת אומרת?

דוד אזולאי: מה זה מנוי מוזל?

מיכאל דור: גם למכונית שנייה.

דוד אזולאי: המנוי מוזל גם למכונית שנייה?

מיכאל דור: מנוי זה מן דמי טיפול כזה.

מיכאל דור: אבל בהסדר הזה שפלורה מדברת עליו, יש אפשרות אחרי X ימים, 14, גם למכונית שנייה, כי לפעמים בני משפחה זקוקים ליותר מזה.

מיכאל דור: הם הלכו קדימה מאד.

דוד אזולאי: כל הכבוד.

פלורה קוך-דבידוביץ': כמעט כל בתי החולים הממשלתיים מינו גורם מסוים אחראי או מספר אחראים על נושא יישום הפטורים, פרט לבית חולים בני ציון, מהתשובה משם פשוט לא היה ברור מה מידת היישום של נקודה זאת.

פלורה קוך-דבידוביץ': משרד הבריאות קבע בחוזר כי גובה דמי החנייה יעמדו על מקסימום של 20 שקלים.

פלורה קוך-דבידוביץ': כל בתי החולים עומדים בנוהל הזה, ואין הגבלה על מספר הכניסות והיציאות, פרט למרכז הרפואי שיבא, שבו ציינו שמשך זמן החנייה הוא מ-15 שעות.

פלורה קוך-דבידוביץ': זאת אומרת מנקודת הכניסה ולמשך 15 שעות.

דוד אזולאי: לא ידעתי על זה.

דוד אזולאי: אני אבדוק.

פלורה קוך-דבידוביץ': אוקי.

פלורה קוך-דבידוביץ': רובם המכריע של בתי החולים מאפשר שהייה ללא תשלום בחניונים למשך חצי שעה, פרט לבית חולים בני ציון שמאפשר 20 דקות של שהייה בלבד.

מיכאל דור: גם הדסה עין כרם.

פלורה קוך-דבידוביץ': הדסה עין כרם לא התייחסו לבקשת המידע, ולכן אין לנו מידע בנושא הזה.

מיכאל דור: למי פניתם שלא התייחסו אליכם?

פלורה קוך-דבידוביץ': למנכ"ל בית החולים, במכתב.

פלורה קוך-דבידוביץ': תמיד במכתב.

דוד אזולאי: ללשכת המנכ"ל.

פלורה קוך-דבידוביץ': לגבי הפרסום של השלטים, אנחנו ראינו שבבתי החולים השונים יש התייחסות שונה בחלק מבתי החולים לנושא השילוט, אבל שוב פעם, יש מידע שמועבר, אם כי נושא השילוט הוא באמת שונה.

פלורה קוך-דבידוביץ': אף אחד מבתי החולים בנושא הזה לא אמר באמת אם הוא מפרסם גם בדפי מידע שניתנים לחולים עם הגעתם.

פלורה קוך-דבידוביץ': נקודה אחת שלא קיימת בנוהל ---

דוד אזולאי: המידע היחיד שיש לחולים זה באמצעות אותו שלט שנמצא?

פלורה קוך-דבידוביץ': שלט וצוותים סיעודיים שמעבירים את זה גם לחולים.

דוד אזולאי: וכולם מודעים לכך?

מיכאל דור: יש עלונים, יש גם באינטרנט.

מיכאל דור: זה לא אחיד ולא תמיד אדם יודע לגשת.

דוד אזולאי: אבל השאלה אם פה לא היה צריך להיות איזה שהוא נוהל אחיד כלפי בתי החולים הממשלתיים.

דוד אזולאי: אני חושב שזו פעולה ברוכה.

שלומית אבינח: צריכים לראות את כל הסיטואציה שבה נמצאת המשפחה.

דוד אזולאי: תראו רבותי, להבדיל אלף אלפי הבדלות, אני תמיד אומר אותו דבר כשלא עלינו אדם הלך לעולמו, והמשפחה נמצאת באיזו שהיא מצוקה.

דוד אזולאי: חלק גדול מהדברים זה מגיע להם בזכות, אבל במסגרת אותו לחץ הם לא תמיד יודעים, ואז הם צריכים- אני מכיר את זה מניסיון אישי.

דוד אזולאי: פשוט פונים ואני אומר רק רגע - כל מה שאמרת מגיע לך.

דוד אזולאי: אז גם פה אותו דבר.

דוד אזולאי: המשפחה בסך הכל נמצאת באיזו שהיא מצוקה לא פשוטה, לטפל בחולה, לטפל בבני המשפחה של החולה, לא כאן המקום להרחיב.

דוד אזולאי: לכן אני חושב שמן הראוי שאתם לפחות תעשו בקטע הזה בכך, שהדברים יבואו לידי פרסום.

דוד אזולאי: אלף שילוט מאיר עיניים במקום בולט, כפי שכתוב שאסור לעשן או שעות ביקור של בית החולים, או אני לא יודע מה.

דוד אזולאי: ודבר שני, יש מספיק אמצעי פרסום כמו שאדוני אמר, אם זה אינטרנט, אם זה עלונים, שזה דברים מאד מאד חשובים שהציבור יידע מזה.

מיכאל דור: הדברים כתובים בחוזר.

מיכאל דור: פלורה, יש איזה שהוא בית חולים שלא עושה שילוט כמו שנאמר?

פלורה קוך-דבידוביץ': לא, כל בתי החולים עושים איזה שהוא סוג של שילוט.

פלורה קוך-דבידוביץ': העניין הוא לגבי אינטרנט כמו שיושב הראש אמר.

דוד אזולאי: אני בהדסה למשל לא נתקלתי בזה.

פלורה קוך-דבידוביץ': אני לא יודעת לגבי הדסה.

דוד אזולאי: ולצערי הרב אני מבקר הרבה בהדסה ולא נתקלתי בזה.

פלורה קוך-דבידוביץ': לא קיבלנו מידע מהדסה.

מיכאל דור: הבעיה שיש שם המון שלטים בכניסה.

דוד אזולאי: תראה, אני מלמד זכות על בית חולים הדסה, שבאמת הוא בית חולים גדול שנמצא בהליך שיפוצים אדיר.

שלומית אבינח: בתוך המחלקה.

דוד אזולאי: או בתוך המחלקה או במקומות מרכזיים, שבוא נגיד שלא כל הציבור עובר בהם, אבל שרוב הציבור עובר.

דוד אזולאי: סתם דוגמא הקניון היום של הדסה, מי שמכיר.

דוד אזולאי: כמעט אין אדם שבצורה כזאת או אחרת לא עובר דרכו.

דוד אזולאי: מן הראוי שבמקום כזה ---

מיכאל דור: זה מתוכנן ככה.

יעקב חנינה: זה תוכנן.

יעקב חנינה: אין מעבר אחר היום.

דוד אזולאי: אז אני אומר דווקא בגלל זה, זה מקום מצוין לשים את השלט במקום הזה.

פלורה קוך-דבידוביץ': אם אפשר רק להוסיף עוד שתי נקודות למה שיושב הראש ציין.

פלורה קוך-דבידוביץ': לגבי פרסום באינטרנט, החוזר לא מתייחס בשום מקום לפרסום באינטרנט, למרות שבתי חולים כן מפרסמים באינטרנט ומשתמשים בכלי הזה.

פלורה קוך-דבידוביץ': ונקודה נוספת משמעותית זה בית החולים איכילוב בתל אביב, שבו הבנו שאין חניון, אבל החניון שקיים והוא פרטי והוא בסמוך לבית החולים, עליו אינו חל חוזר משרד הבריאות.

מיכאל דור: איכילוב זו נקודת התורפה הגדולה מאד.

מיכאל דור: הוא היחידי שם, אלא אם כן את מחשיבה את מה שמעבר לכביש חניון בתי המשפט וזה כמובן לא רלבנטי.

מיכאל דור: וזו הבעיה שלנו גם.

מיכאל דור: המקום לא שייך לבית החולים.

מיכאל דור: יש שם איזה שהוא זכיין שבנה מבנה גדול, עשה חניון גדול שמשתמשים בו, ואין לנו שום שליטה עליו, הוא פרטי לחלוטין ושם גובים תעריפים.

מיכאל דור: כבודו ירשה לי בדיחה מקברית שלנו?

מיכאל דור: מצאו שם גופה למטה בחניון ואצלנו טענו שזה מישהו שראה את המחיר שהוא צריך לשלם.

יוסף שחר: אני מציע שנשאיר את הגופה בצד.

יוסף שחר: זה באמת לא בדיחה שכדאי להתייחס לזה.

יוסף שחר: אכן זה חניון פרטי.

יוסף שחר: מערכת היחסים שלנו עם החניון הזה מביאה למצב שאכן מקבלים חלק גדול מההטבות שהיא ציינה, גם למטופלים של איכילוב ואנחנו לא מחכים ל-30 יום.

יוסף שחר: כשלבן אדם יש בעיה והוא פונה למנהל האדמיניסטרטיבי או למרפאות ---

שלומית אבינח: איך הוא יודע לפנות, זו השאלה.

יוסף שחר: יש.

יוסף שחר: עובדת סוציאלית, הכל.

יוסף שחר: יש שלטים בכל המחלקות, כמו שנאמר פה, ואנשים פונים ואנחנו נותנים כמויות לא מבוטלות ואנשים מקבלים הנחה בחניון הפרטי הזה ב-25 שקלים כניסה חופשית לחלוטין מבחינת מספר הפעמים, ל-24 שעות והטבות נוספות לאותם עובדים.

יוסף שחר: בהחלט אנחנו מקבלים שיתוף פעולה שם.

יוסף שחר: לגבי המחיר לשעה – רק לפני שבוע אנחנו ישבנו כדי להוריד את המחירים שם.

שלומית אבינח: כמה זה מחיר לשעה?

יוסף שחר: כתוב.

יוסף שחר: 15 שקלים לשעה ראשונה ואחר יש את הזה.

יוסף שחר: אנחנו עושים הכל כדי להוריד מחירים ואכן היה דיון לא מזמן כדי להוריד את המחירים שם, והולכים לכיוון להוריד עוד קצת את המחיר.

יוסף שחר: אבל צריך רגע להבין שמדובר פה על איזה שהוא מאזן בשוק, בהיבט של החניות מסביב.

יוסף שחר: רגע אחד שהמחירים יהיו אטרקטיביים אצלנו, כל אלה שבאים לבית המשפט בשעה שבע, הם ימלאו את החניון הזה ולא יהיה מקום למטופלים.

יוסף שחר: ולכן אנחנו מנסים ליצור כל הזמן איזון, תוך דגש לאותם אנשים שקשה להם, לעזור להם, בצורה מאד גורפת.

דוד אזולאי: אני מבין פה אין לכם אפשרות אחרת.

דוד אזולאי: בעצם האפשרות היחידה שעומדת לרשותכם זה אותו מגרש חנייה.

יוסף שחר: נכון.

יוסף שחר: כל שאר המקומות זה לנכים בתוך בית החולים, אנחנו שומרים לנכים בעיקר.

יוסף שחר: ולגבי יולדות, אז כמו שנאמר, אנחנו נתנו פתרון לזה.

יוסף שחר: יולדת ממתינה למטה, יש אתר, או אזור מסוים, מתחם מסוים שיכול להגיע ----

דוד אזולאי: זה לאו דווקא יולדת.

דוד אזולאי: זה יכול להיות גם חולה שמשתחרר.

יוסף שחר: נכון.

יוסף שחר: יש מתחם מסוים שהוא יכול להשאיר את הרכב לפרק זמן עד שהוא מוריד את המטופל.

יוסף שחר: בהחלט אני חושב שזה כיוון שצריך לתת לו פתרון.

דוד אזולאי: אבל השאלה היא אם פרק הזמן שאתם נותנים, ה-20 דקות, אם זה מספיק.

מיכאל דור: 30 דקות.

דוד אזולאי: תראה, אם אני לוקח כדוגמא את הדסה, 30 דקות זה לא מספיק.

ניל פרלמן: סליחה, ה-30 דקות האלה הן פשוט בשביל מלווה לקחת בן אדם למקום, להוריד אותו, להיכנס לאוטו ולצאת.

ניל פרלמן: זה לא לליווי של כל היום.

דוד אזולאי: לא, זה ברור לכולנו מה המטרה.

דוד אזולאי: אבל יחד עם זה אני אומר שיש בתי חולים שאני מסכים איתך.

דוד אזולאי: קח את בית החולים בנהרייה למשל.

דוד אזולאי: באמת 30 דקות זה מעל ומעבר.

דוד אזולאי: אבל כשאתה לוקח את בית החולים הדסה, שזה לא פשוט למי שמכיר.

דוד אזולאי: עד שנכנסים, עד שיוצאים, זה יכול לקחת זמן.

דוד אזולאי: אז אולי במקרה הזה אני חושב שצריך לחשוב על מרווח של זמן קצת יותר מאשר 30 דקות.

יוסף שחר: במתחם הספציפי שלנו באיכילוב, שם כשמגיע הבעל, הוא יכול לחנות ולא מודדים לו תחת סטופר.

יוסף שחר: יש מתחם מיוחד, ייעודי לזה.

יוסף שחר: ברור שמוודאים שהרכב לא יחנה פרק זמן ארוך.

יוסף שחר: מאפשרים לו ללכת, להוריד ואין שם שום בעיה.

יוסף שחר: זו נקודה שכדאי לתת את הדעת ולהביא איזה שהוא פתרון כזה.

יוסף שחר: הנקודה הנוספת שאני ממליץ, מכיוון שברור לי שבוודאי בתי החולים הממשלתיים, בוודאי אצלנו באיכילוב יש שילוט גם במרפאות וזה.

יוסף שחר: אני חושב שמרוב שילוט, אנשים לא כל כך מצליחים לזהות את השלט הרלבנטי ויכול להיות שפה צריך ליצור איזו שהיא סטנדרטיזציה לכל בתי החולים, שזה יהיה בולט, אחיד.

ציפי קיברסקי: אנחנו דיברנו על זה בישיבת אחיות.

יוסף שחר: אז יכול להיות שזה יפתור.

ציפי קיברסקי: מול הדלפק של האחיות.

יוסף שחר: נכון מאד.

יוסף שחר: אני חושב שכדאי להגדיר את זה.

שלומית אבינח: בכל מחלקה זה חייב להיות.

דוד אזולאי: גברתי מתכוונת במחלקה?

ציפי קיברסקי: כן, במחלקה.

דוד אזולאי: או לחילופין הייתי הולך גם על האופציה של קבלת חולים ושחרור חולים.

יוסף שחר: אז זהו, במרפאות קבלת חולים אנחנו שמים.

יוסף שחר: במחלקות שמים.

יוסף שחר: אבל אני חייב להגיד, יש לי דוגמא פה.

יוסף שחר: זה דף, על דף לבן שאתה שם וברוב המקרים באותו אזור יש עוד הרבה דפים ולכן טבעי לחלוטין שקשה לזהות.

יוסף שחר: ואני חושב שאם משרד הבריאות יגדיר צבע מיוחד, סטנדרט מיוחד זה יבליט, ובזה נגמר.

דוד אזולאי: אני בהחלט חושב שההחלטה ראויה ואני מציע שתיקחו את זה לתשומת ליבכם.

דוד אזולאי: באמת מן הראוי שלפחות, ואני לא יודע עד כמה זה מחייב את בתי החולים של קופות החולים.

מיכאל דור: אם תרשה לי, כאן יש בעיה.

מיכאל דור: יש לנו פה בעיה שאנחנו מתבקשים לתת תשובה במקומות שבהם אין לנו סמכות.

דוד אזולאי: בוא נדבר על איפה שיש לך סמכות.

דוד אזולאי: בוא נתחיל עם זה.

מיכאל דור: בבתי החולים הממשלתיים בלבד.

דוד אזולאי: יפה.

דוד אזולאי: אז בוא נתחיל בזה.

דוד אזולאי: אני מאמין שקנאת סופרים תרבה חכמה.

מיכאל דור: גם הקופה, גם הדסה וגם שערי צדק מאד משתדלים ליישר קו איתנו במקומות האפשריים, בהחלט כן.

ניל פרלמן: אני רוצה לתקן דבר אחר בבקשה.

ניל פרלמן: שמי ניל פרלמן, אמרכ"ל משרד הבריאות.

ניל פרלמן: החוזר חל על מרכז רפואי תל אביב גם כן, וכל מה שיוסי אמר זה במסגרת החוזה.

פלורה קוך-דבידוביץ': אוקי, זה מה שנמסר לנו מהמרכז עצמו, שהוא לא חל עליהם.

ניל פרלמן: לא, לא, החוזר חל על איכילוב ואיכילוב עושה כל מה שהוא יכול לעשות מהחוזר.

ניל פרלמן: כתוב בחוזר שלבתי חולים שאין להם חניון או חניון סמוך לבית חולים, חניון פרטי, הם צריכים לבוא בדברים עם בעל החניון.

ניל פרלמן: הם משתדלים לעשות את זה, אבל כל מה שהם עושים זה במסגרת החוזר.

דוד אזולאי: יש פה נציגות של קופת חולים כללית?

דורון ויינברגר: כן, אני.

דוד אזולאי: מה ההתייחסות שלכם?

דורון ויינברגר: אנחנו שותפים פה לכל הדיונים האלה מאז שהם התחילו מזה שנה וחצי.

דורון ויינברגר: אנחנו לא כפופים לנוהל, אבל אנחנו מאמצים אותו ופועלים ברוח הנוהל.

דורון ויינברגר: אני אתחיל דווקא בעניין של מנהלת הוועדה.

דורון ויינברגר: אנחנו מצרים על עוגמת הנפש שקרתה לה בקפלן.

דורון ויינברגר: אנחנו קיבלנו מבית החולים הסבר בדיוק לגבי מה שקרה.

דורון ויינברגר: נושא השילוט הוא בעייתי, יש עודף שלטים.

דורון ויינברגר: לכוון מישהו בבית חולים זה מאד מאד קשה.

דורון ויינברגר: הדבר הנוסף זה נושא הצבירה.

דורון ויינברגר: חלה פה טעות, ... גם אצל הקב"ט, מפעיל החניונים.

דורון ויינברגר: צריך לזכור שמפעילי החניונים הם לא אנשי בית החולים.

דוד אזולאי: כן, אבל הם מחויבים לחוזה עם בית החולים.

דורון ויינברגר: כן, כן, אבל כולם הם קבלנים חיצוניים שמנסים להרוויח.

דורון ויינברגר: אנחנו הנחנו אותם, וגם במקרה הזה ישנה צבירה, ואין זה משנה אם הוא היה בפנימית א' ועבר לטיפול נמרץ וזה.

דורון ויינברגר: סך הכל הצבירה של הימים.

דורון ויינברגר: בעקבות יולדות אצלנו, רוב החניונים הם ממש סמוכים.

דורון ויינברגר: אם תיקחו גם את קומפלקס שניידר-בלינסון, שזה קצת יותר מרוחק, אבל זה כולם.

דורון ויינברגר: למשל בבילינסון, אנשי דוידוף מקבלים כניסה לתוך המתחם.

דורון ויינברגר: אין קשר לחניון.

דורון ויינברגר: חוץ מזה בחניון עצמו יש 96 מקומות שהם שמורים לזה.

דורון ויינברגר: במאיר יש שילוט.

דורון ויינברגר: לגבי איסוף חולים ויולדות אין לנו שום בעיה.

דורון ויינברגר: אנשים לא נכנסים בכלל לחניון, אין לנו קשר.

דורון ויינברגר: הם נכנסים לתוך שטח בית החולים ואוספים אותם.

יעקב חנינה: במשך כמה זמן אפשר להישאר.

דורון ויינברגר: זה בדרך כלל 20 דקות.

דורון ויינברגר: החניונים שלנו הם סמוכים, הם מספיקים.

דורון ויינברגר: אם יצטרכו עוד 10 דקות, אז ---

דוד אזולאי: אני מבקש ברשותך, בדיוק, הייתי מבקש למצוא איזו שהיא אחידות.

דוד אזולאי: היות ובתי החולים הממשלתיים הולכים על חצי שעה, אז תלכו גם אתם על חצי שעה.

דורון ויינברגר: לגבי שילוט במחלקות, אני אומר מראש, יש המון נהלים, המון חוזרים ---

דוד אזולאי: בוא נגיד, אם משרד הבריאות יוציא איזה שהוא נוהל קבוע?

דורון ויינברגר: כן.

דורון ויינברגר: אנחנו נצא תחת הלוגו שלנו ותחת השם שלנו, אבל יהיה איזה נוסח אחיד לכל בתי החולים של הכללית.

דוד אזולאי: מצוין.

דוד אזולאי: אז אני חושב שבעניין הזה אתם תובילו את המהלך הזה.

דוד אזולאי: לגבי מיקום, אני מציע שאתם תקבעו את המיקום, כי לכם יש יותר את הניסיון.

דוד אזולאי: אני לעניות דעתי הייתי חושב שאולי דווקא המקום של קבלת חולים ושחרור חולים זה המקום שבסוף בסוף כולם מגיעים אליו, נכנסים דרכו ויוצאים ממנו.

דוד אזולאי: אז יכול להיות שזה המקום הכי קלאסי.

דוד אזולאי: אם במחלקה יש כל כך הרבה הודעות, באמת זה מאבד את האפקט של המטרה שאנחנו רוצים להגיע אליה.

דוד אזולאי: אז צריך למצוא איזה שהוא דבר שבאמת כל אחד עובר ורואה אותו.

דוד אזולאי: חשוב מאד לציבור, אני חושב שבסך הכל זה גם מוסיף לשם הטוב על השירות הטוב שאתם נותנים בבתי החולים.

דוד אזולאי: לכן אני לא רוצה להיכנס לעניין הזה, אני משאיר לכם את זה.

מיכאל דור: בהמשך למשהו שלא הספקתי לדבר עם פלורה לפני הישיבה, אז תיקון אחד קל, כי נכתב באיזה שהוא מקום ש'משרד הבריאות טרם בחן את יישום', וכו'.

מיכאל דור: אז פלורה, אנחנו בחנו ויותר מזה.

מיכאל דור: לרשימת הבקרה, אני עושה את הבקרות להארכת רישוי של בתי חולים.

מיכאל דור: והפעם כולם, זאת אומרת ממשלתיים, פרטיים, הדסה וקופות החולים, הכנסנו לרשימת הבקרה את הנושא של בדיקת קיום החוזר.

מיכאל דור: זה אומר שמעכשיו זה קיים בכל בקרת רישיון של בית חולים.

מיכאל דור: אני הכנסתי את לפני כשלושה שבועות, לכן אולי לא הספקנו לדבר על זה.

פלורה קוך-דבידוביץ': אני כבר אתייחס.

מירב שמעון: הביקורת כבר בוצעה בפועל?

פלורה קוך-דבידוביץ': לנו נמסר שהיא תבוצע.

מיכאל דור: לא, יש לנו תאריכי בקרות.

מירב שמעון: בסדר, אבל ...

מירב שמעון: על זה שהיא לא בוצעה בפועל.

שלומית אבינח: קשה לי להבין.

מיכאל דור: כי לא הייתה בקרה בבית החולים.

מיכאל דור: את צודקת, אבל אני דייקתי.

פלורה קוך-דבידוביץ': זאת הייתה המטרה שלנו.

מיכאל דור: בסדר גמור.

מיכאל דור: על כל פנים, מעכשיו כל בקרה שאנחנו עושים, בקרות להנהלה, זה בקרה מיוחדת, שם ייבדק אם זה מבוצע.

שלומית אבינח: אבל ד"ר דור, מה הכוונה מבוצע?

שלומית אבינח: כלומר אתם באמת תעשו בדיקה במחלקות?

דוד אזולאי: הוא אומר לך שבמסגרת הרישוי.

שלומית אבינח: לא, אבל השאלה, כלומר צריך לחשוב, וזה שאומרים לכם שזה נעשה, השאלה באמת, אני לא מצפה שכל בית חולים יוודא כל הזמן.

שלומית אבינח: אבל צריכים לצאת לשטח, גם לראות כמו שאני אומרת את השלט הקטן הזה וגם לבדוק במחלקות.

שלומית אבינח: עכשיו, ברור שבאף-אוזן-גרון סביר להניח שלא יהיה.

שלומית אבינח: אבל בפנימיות, בטיפול נמרץ, השילוט הקיים.

שלומית אבינח: זה לא שיודעים שיש בקרה ואז הם נערכים, זה צריך להיות כל הזמן באופן קבוע.

שלומית אבינח: זו דעתי מבחינת הבקרה.

מיכאל דור: תראי, קודם כל להבהיר מה זה בקרה.

מיכאל דור: בקרה זה אומר שאני מתייצב בראש צוות של 30 איש בערך בבית החולים בבוקר, ומבלים שם יום שלם ובודקים מלמעלה עד למטה, כל בקר בתחומו.

שלומית אבינח: ואתם מודיעים על זה?

שלומית אבינח: כלומר מתי אתם מגיעים?

מיכאל דור: כן.

מיכאל דור: אלה בקרות להארכת רישיון.

מיכאל דור: מעבר לזה, יש בקרות פתע, כשיש לנו תלונות.

מיכאל דור: כשיודעים שיש איזו שהיא בעיה אז באים לבדוק ספציפית.

מיכאל דור: אז לא כל ה-30 איש מגיעים.

מיכאל דור: ביושר, אני לא אגיד לך שניכנס לכל מחלקה ונבדוק שילוט, אבל מדגמות, כן.

שלומית אבינח: ברור, לא צריך בכל מחלקה.

שלומית אבינח: אבל בפנימיות, כלומר, הרי איפה הטיפול הממושך?

דוד אזולאי: שלומית, אני חושב לגבי השילוט, בעניין הזה אני מציע שנשאיר את זה לאנשי משרדי הממשלה שיתאמו עם כולם ויקבעו איזה שהוא נוהל אחיד ואז זה יכול לעבוד הרבה יותר טוב.

דוד אזולאי: סך הכל יש רצון, זה לא שאין רצון ואני שמח על כך.

דוד אזולאי: דבר נוסף שהייתי מבקש להעלות, זה הנושא של רצף האשפוז ואת זה שמענו גם מהאזרח שיושב כאן וגם מהאחרים.

דוד אזולאי: אולי צריך להימנע מכך שצריכים לעבור ממחלקה למחלקה כדי להביא את האישורים.

מיכאל דור: זה קיים.

דוד אזולאי: הנוהל הזה שמביאים אישור, אם אדם שכב בבית חולים בכמה מחלקות, הוא צריך לעבור בין המחלקות להביא אישור שהוא אכן שכב.

דוד אזולאי: זה אני חושב שקצת לא הגיוני.

יוסף שחר: זה ממוחשב ומיד רואים.

דוד אזולאי: זה מה שאני אומר, יש מחשוב ובלחיצת כפתור אתה יכול לקבל את הנתון הזה מיד.

יוסף שחר: היום אין בית חולים ממשלתי שאינו ממוחשב.

דוד אזולאי: אז יכול להיות שאין מודעות.

דוד אזולאי: זה עניין של מודעות בהנהלות בתי החולים, וצריך להביא את זה לידיעתם.

מיכאל דור: זו טעות נקודתית.

שלומית אבינח: בוודאות ד"ר דור.

דוד אזולאי: תראי, כולנו יודעים שמי שנכנס לבית חולים, גם אם הוא עובר ממחלקה למחלקה, הרי הרישום קיים.

מיכאל דור: יש תאריך אשפוז ותאריך יציאה.

מיכאל דור: מה היה באמצע זה לא מעניין אף אחד.

פלורה קוך-דבידוביץ': בית חולים זיו למשל עושה את זה.

פלורה קוך-דבידוביץ': במשרד קבלת חולים מונפק האישור והוא מועבר לקב"ט, אז יכול להיות שזו דוגמא טובה.

שלומית אבינח: אבל הרבה בתי חולים לא עושים את זה.

שלומית אבינח: עובדה ש---

פלורה קוך-דבידוביץ': לא קיבלנו תגובה מכל בתי החולים, נכון, זו רק אחת מהדוגמאות.

מיכאל דור: נבדוק, אוקי.

דוד אזולאי: רבותי, אנחנו כדרכנו, כוועדה לפניות ציבור, משתדלים מדי פעם לקיים מעקבים ודיונים, על מנת לראות ובאמת זה המקום להודות לכם.

דוד אזולאי: בכל זאת נעשתה עבודה וחלקה הגדול מיושם לשמחתנו הרבה, ואני מברך על כך ואני עוד יותר שמח שגם אלה שאינם לכאורה חייבים, הם מתיישרים עם הקו של בתי החולים הממשלתיים.

דוד אזולאי: הכוונה לאותם בתי חולים פרטיים או קופת חולים, שהם מתיישרים לפי הקו הממשלתי, ואין לי אלא לברך.

דוד אזולאי: וכמובן כל מי שמבחינת אלה שמוסיפים ואיך אמרה הרכזת – ראש גדול, והם לוקחים על עצמם להרחיב את היריעה, יבורכו על כך.

דוד אזולאי: מישהו רוצה להוסיף עוד משהו לפני שאני נועל את הישיבה?

מיכאל דור: תרשה לי להודות לך, כי זה באמת אחד המקרים שבהם יש פה זרקור על משהו שיתכן שבכמה מקומות לא היינו ערים אליו.

מיכאל דור: בהחלט.

דוד אזולאי: אז אני מודה לך אדוני.

דוד אזולאי: אני חושב שאזרח שעשה מעשה גדול למען כלל הציבור במדינת ישראל, יישר כוח.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: אני מודה לכם.

דוד אזולאי: הישיבה נעולה.