הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 132, 2012-02-28 11:00

ציפי חוטובלי: שלום בוקר טוב לכולם.

ציפי חוטובלי: אני שמחה מאד על הנוכחות המאד מרשימה כאן, כנראה שלכולם אכפת מאד ממצבן של נשים, אז זה טוב.

ציפי חוטובלי: נמצאת איתנו כאן שרת התרבות לימור לבנת.

ציפי חוטובלי: אני מאד שמחה שאת איתנו וכמי שעומדת בראש הצוות הבין משרדי לטיפול בבעיית הדרת נשים, שנחשפנו אליה, מדינה שלמה סערה עליה מספר חודשים ואת באמת היית מהמובילים של המאבק הזה, וכן גם נבחרת לעמוד בראש הצוות הבין משרדי שעוסק בנושא הזה.

ציפי חוטובלי: אני אשמח אם כדברי פתיחה, וגם כי את צריכה לעזוב אותנו במהלך הדיון, את בעצם תאמרי את הסוגיות המרכזיות שעמדו לנגד עיניכם, ומה בעצם דרכי הפתרון שמוצעים כרגע, ואיפה זה עומד.

ציפי חוטובלי: בעצם תתני סקירה קטנה של מה שעושה הצוות הבין משרדי.

לימור לבנת: טוב.

לימור לבנת: שלום קודם כל, בוקר טוב.

לימור לבנת: תודה לך, יושבת ראש הוועדה הנמרצת, חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

לימור לבנת: ראשית תיקון קל, אני לא נבחרתי לעמוד בראש הוועדה, אני עומדת בראש ועדת השרים למעמד האישה, ומכוח או לאחר ישיבה מיוחדת שקיימתי בוועדת השרים למעמד האישה, אנחנו החלטנו בוועדת השרים להקים צוות בין משרדי.

לימור לבנת: מכוח זה קם הצוות הבין משרדי למעשה והחלטת ועדת השרים קיבלה תוקף של החלטת ממשלה למעשה.

לימור לבנת: אז אנחנו בעצם מכוח החלטת ממשלה לצורך העניין הזה.

לימור לבנת: הצוות הבין משרדי הזה, רק כדי לסבר את האוזן, יחד איתי עומד בראשו גם השר דניאל הרשקוביץ וחברים בו גם הנציגים של משרד התחבורה, המשרד לשירותי דת, משרד הפנים, משרד המשפטים, מנכ"לית הרשות למעמד האישה, נציבות שירות המדינה, משטרת ישראל, מועצת הרבנות הראשית, הרב יעקב רוזה, ויועצת הרמטכ"ל לענייני נשים.

לימור לבנת: אנחנו קיימנו מספר ישיבות שבמהלכן אנחנו דנו במספר נושאים שעסקנו בהן.

לימור לבנת: לא עסקנו בכל הנושאים, קודם צריך לומר את זה.

לימור לבנת: לא עסקנו בכל הנושאים, יש הרי מגוון רחב של נושאים.

לימור לבנת: לצורך העניין הזה יש את וועדת הכנסת למעמד האישה.

לימור לבנת: לא התיימרנו להקיף את כל מכלול הנושאים שקשורים בשוויון הזדמנויות לנשים או במעמד האישה.

לימור לבנת: אבל עסקנו במספר נושאים שעומדים על הפרק כרגע בנושא הדרת נשים.

לימור לבנת: אז אני אולי אומר כך.

לימור לבנת: ראשית, אנחנו עסקנו בנושא שהיה אקטואלי באותה עת.

לימור לבנת: כפי שכולנו זוכרים היה מדובר בטקס ממשלתי שנערך, שבו שני נשים לא יכולות היו לקבל את הפרסים ונאלצו לשלוח גבר שיקבל במקומן את הפרסים.

לימור לבנת: בעקבות זה אני ביקשתי מנציבות שירות המדינה שתנסח חוזר לכל משרדי הממשלה, לכל המנכ"לים, שיאסור תופעות מהסוג הזה.

לימור לבנת: נציבות שירות המדינה אכן העבירה חוזר לכל משרדי הממשלה ואנחנו אישרנו את הנוסח הזה, הנציבות הפיצה אותה גם ליחידות הסמך.

לימור לבנת: חוזר מצוין, ובזה העניין הזה לפחות בא לכלל תיקון, אני חושבת שתיקון חשוב מאד.

לימור לבנת: הדבר השני שעסקנו בו היה נושא הדרת נשים בבתי עלמין.

לימור לבנת: טוב, כאן היה עניין די מסובך.

ציפי חוטובלי: לא מסובך הלכתית, חייבים לציין.

לימור לבנת: מאד לא מסובך הלכתית ואנחנו עשינו כאן

לימור לבנת: גם את ההפרדה והאבחנה בין הנושא של טקס קבורת המת, כל הנושאים ההלכתיים שקשורים לקבורת הנפטר; וכל מה שמסביב, היינו – הנושא של טקס ההלוויה עצמו, הספדים, הליכה אחרי הנפטר, וכל אלה שאין להם דבר וחצי דבר שקשור לנושאים הלכתיים.

לימור לבנת: אני חייבת לומר שהשר לשירותי דת אמר עוד לכתחילה, שהוא באמת סבור שאין כאן בעיה הלכתית, אבל אנחנו עברנו איזו דרך ייסורים לא כל כך פשוטה, שבסופה מנכ"ל המשרד לשירותי דת הציג חוזר מנכ"ל שמופנה לחברות קדימה למיניהן ולמועצות הדתיות, ובו הנחיה לחברות קדישא לאפשר לנשים להספיד, וללכת אחר הנפטר, ובלבד שניתנה הסכמת המשפחה לכך.

לימור לבנת: כלומר, משפחה שמעוניינת לבצע הפרדה, כמובן יכולה להפריד.

לימור לבנת: הדבר הזה הוא מובן מאליו, אנחנו הרי לא כופים על הדתיים חילוניות, אנחנו גם לא רוצים לכפות על החילוניים – טקסים שהם אינם מעוניינים בהם.

לימור לבנת: זה מובן מאליו וזה הרעיון.

לימור לבנת: כמו כן, בחוזר המנכ"ל לשירותי דת כתוב שיש לאפשר למשפחות המעוניינות בכך לעמוד ללא הפרדה.

לימור לבנת: החוזר מסתיים בציון שהתנהגות שלא ברוח חוזר מנכ"ל, תובא בחשבון בחידוש רישיון הקבורה.

לימור לבנת: במקביל, הבאנו לתיקון בסעיף 6א' במסמך הנלווה לרישיונות חברות הקדישא, כיוון שהוא העניק סמכות לרב המקומי, למעשה אותו סעיף העניק סמכות לרב המקומי לפסוק בכל עניין הלכתי הנוגע לאופי טקס ההלוויה, או למצבה, מה שלמעשה נתן פתח להרבה מאד מקרים של הדרת נשים בבתי עלמין.

לימור לבנת: הסעיף החדש הזה, כפי שהוא מנוסח מעכשיו, מעניק אך ורק לרבנות הראשית לישראל את האפשרות לפסוק בעניינים הלכתיים שקשורים לאופי טקס ההלוויה.

לימור לבנת: ובכך בעצם אנחנו הבאנו לשינוי מאד משמעותי.

לימור לבנת: אבל, יש אליה וקוץ בה.

לימור לבנת: מכיוון שנכון להיום אין פסיקה ברורה וחד משמעית של מועצת הרבנות הראשית בנושא זכויות נשים בטקס הלוויה, אנחנו ביקשנו ממנכ"ל המשרד לשירותי דת, ואני גם דיברתי עם השר עצמו, עם השר מרגי, שאכן מקבל את הטענה הזאת, להציג את הרישיונות המתוקנים למועצת הרבנות הראשית, ולבקש פסיקה של מועצת הרבנות הראשית בנושאים אלה.

לימור לבנת: אנחנו ממתינים למעשה לפסיקת מועצת הרבנות הראשית בעניין הזה.

לימור לבנת: וכיוון שהצוות הבין משרדי הוא צוות שהוא לא מתקיים לעד, אז יכול להיות שכדאי שגם ועדת הכנסת לעניין זה, תעקוב אחרי הנושא הזה ואולי גם תפנה בצורה ---

ציפי חוטובלי: סליחה על השאלה, למה זה כל כך מסובך?

ציפי חוטובלי: למה זה משהו שהם לא ---

לימור לבנת: זה לא אמור להיות מסובך, אבל את יודעת, דברים שעושים בהם שינויים דיי, הייתי אומרת חצי היסטוריים לצורך העניין הזה, אז הם לפעמים מסובכים.

לימור לבנת: זה בהחלט לא אמור להיות מסובך בכלל.

ציפי חוטובלי: נפנה פשוט לרב מצגר ולרב עמאר.

לימור לבנת: כן, כן.

לימור לבנת: אני דיברתי על זה גם עם ---

עינת וילף: לא הבנתי רק למה צריך פסיקה?

עינת וילף: הרי ממילא זו לא אמורה להיות בעיה, אז למה אנחנו צריכים?

ציפי חוטובלי: לא צריכים פסיקה, צריכים הנחיה.

לימור לבנת: אני אסביר.

לימור לבנת: יכול להיות שזו לא פסיקה אפילו.

ציפי חוטובלי: זאת הנחיה.

לימור לבנת: כיוון שהיום על פי הרישיונות של חברה קדישא כפי שאמרתי, בסעיף 6א' כתוב שהרב המקומי יהיה זה שיחליט – זה נותן אפשרות לרבנים במקומות שונים בארץ, שהם מחמירים ביותר או מחליטים על דעת עצמם כל מיני החלטות, שאנחנו לא רואים אותן כהחלטות או הן החלטות שמדירות נשים, אני אגיד את זה בפשטות.

לימור לבנת: הן החלטות שמדירות נשים.

לימור לבנת: לכן צריך שיהיה כתוב, ושינינו את זה עכשיו, זה משונה עכשיו באותם רישיונות של חברה קדישא.

לימור לבנת: יהיה כתוב שזה יהיה על פי פסיקת הרבנות הראשית.

לימור לבנת: פסיקת הרבנות הראשית היא ברורה, היא חדה, היא לא נותנת לכל רב לעשות ---

עינת וילף: והיא כבר קיימת?

לימור לבנת: לא, היא לא קיימת.

לימור לבנת: על כן צריך כאן שהרבנות תאמר דבר ברור, ולא כל רב יעשה כרצונו.

לימור לבנת: ואז נדע שאנחנו עומדים במקום ברור.

לימור לבנת: כאן צריך עדיין להשלים או לקשור כאן את הקצוות האלה.

עינת וילף: ואנחנו יודעים שהם יגידו מה שאנחנו חושבים.

לימור לבנת: כן, אנחנו יודעים מה עמדתם.

לימור לבנת: גם שפת החוזר לא מספיקה עדיין, לא מספיק חד משמעית.

לימור לבנת: מבחינתנו היא גם לא מתייחסת לנושא השילוט בבתי העלמין.

לימור לבנת: עדיין נושא השילוט לא בא לכלל תיקון, ולכן אנחנו עדיין לא שבעי רצון לגמרי מחוזר המנכ"ל.

לימור לבנת: יש בתי עלמין שבהם יש שילוט.

לימור לבנת: אני השתתפתי לצערי שלשלום בהלוויה בתל אביב, בקריית שאול, שם אין שילוט, עומדים כולם ביחד, אין שום בעיה.

לימור לבנת: לצערי השתתפתי לפני כחודש בהלוויה בירושלים בהר המנוחות, ושם יש שילוט באותיות של קידוש לבנה, ואם זה לא מספיק אז יש בעוד יותר אותיות של עוד יותר קידוש לבנה עוד שילוט, גם קבוע וגם בכתב יד.

לימור לבנת: וכתוב 'גברים' 'נשים'

גלעד קריב: וגם מכריזים.

לימור לבנת: וגם מכריזים.

לימור לבנת: אז לכן אנחנו החלטנו להביא את השאלות האלה לדיון בצוות שהקים היועץ המשפטי.

לימור לבנת: צריך לומר כאן עוד דבר, לא אמרתי בתחילת דבריי.

לימור לבנת: במקביל לנו עובד גם צוות שהקים היועץ המשפטי לממשלה, לעניין בדיקת נושא הדרת נשים.

לימור לבנת: אנחנו עובדים בצוות שלנו בתיאום מוחלט עם הצוות של היועץ המשפטי לממשלה, ועורך הדין אייל זנדברג מהיועץ המשפטי לממשלה יושב בצוות שלנו, הוא יושב גם בצוות המשפטי של היועץ המשפטי לממשלה, ולמעשה יש כאן עבודה מתואמת.

לימור לבנת: אין כאן שני צוותים שעובדים כל אחד על ירח אחר או על כוכב אחר.

ציפי חוטובלי: מצוין.

ציפי חוטובלי: אני מאד שמחה לשמוע את זה.

ציפי חוטובלי: אני רק רוצה הבהרה לגבי העניין הזה של בתי העלמין.

ציפי חוטובלי: האם יש תיחום בזמן, האם למועצת הרבנות הראשית, האם תחמתם את זה בזמן?

לימור לבנת: לא, לא, לא תחמנו.

לימור לבנת: אני אומרת כך – לגבי העניין של השילוט אנחנו העברנו את זה לצוות המשפטי של היועץ המשפטי לממשלה.

לימור לבנת: הוא עתיד להגיש ליועץ המשפטי לממשלה בסביבות סוף מרס את ההמלצות שלו, הצוות של היועץ המשפטי לממשלה.

לימור לבנת: לגבי העניין של מועצת הרבנות הראשית – לא תחמנו את זה בזמן.

לימור לבנת: אנחנו צריכים לתחום את זה בזמן, זאת האמת.

לימור לבנת: לא עשינו את זה.

לימור לבנת: עכשיו אני רוצה לדבר על תחבורה ציבורית אחרי שסיימתי את הפרק הזה.

לימור לבנת: לגבי תחבורה ציבורית, משרד התחבורה לבקשתנו התחיל להפעיל קו חם, כתוצאה מהבקשה של הצוות הבין משרדי, לתלונות על אלימות פיזית ומילולית בקווי התחבורה הציבורית.

לימור לבנת: את המספר שלו אני יכולה לגלות פה, ותיכף אני אומר למה אני אומרת את זה: 1-800-800-355.

לימור לבנת: הקו הזה פורסם באתר האינטרנט של המשרד לבקשת הצוות, גם פורסם בעיתונות.

לימור לבנת: אבל אנחנו ביקשנו שיפורסם גם באוטובוסים עצמם.

לימור לבנת: לצערנו עד כה זה לא נעשה עד לרגע זה.

לימור לבנת: ולכן אנחנו נמליץ על חיוב כלל חברות התחבורה הציבורית בישראל, להתקין שלטים שאינם ברי הסתרה, שיקבעו בפירוש, בשפה שלא משתמשת לשני פנים, שלכל נוסע זכות לשבת היכן שיחפוץ, והם יכללו גם את מספר הטלפון לתלונות, ה-1800 הזה, כך שכל אחד ואחת יוכלו לפנות בתלונה ויידעו בדיוק לאן לפנות, כי אחרת באמת גם לא יודעים בדיוק לאן להתקשר ואיך להתקשר, ומתחילים לחפש וכו'.

לימור לבנת: אז שלא יצטרכו לחפש.

ציפי חוטובלי: יש לי שאלה קצת פרקטית.

ציפי חוטובלי: בגלל שניסיון החיים מראה שבסופו של יום גם, את יודעת, סתם אזרח שנוסע באוטובוס יכול פתאום להחליט שהוא אומר לאיזו בחורה לעבור לשבת במקום אחר, פשוט נוצרת אי נעימות.

ציפי חוטובלי: את יודעת, נסיעה באוטובוס זה לא מערכת יחסים, זה אנשים עולים על האוטובוס.

ציפי חוטובלי: השאלה למי יש את הסמכות.

ציפי חוטובלי: האם לצורך העניין הנהג של אגד הוא זה שצריך להורות?

ציפי חוטובלי: מי?

לימור לבנת: התשובה היא כן.

לימור לבנת: הנהג של אגד הוא, ולמעשה אגד או חברת תחבורה אחרת, זה לאו דווקא אגד, שלא ניפול ככה על אגד.

לימור לבנת: בכל אחת מחברות התחבורה, נהג האוטובוס הוא הגורם שאמור לטפל בתקרית הנקודתית שקורית באותו רגע.

לימור לבנת: הם גם מתודרכים ואמורים להיות מתודרכים, וכפי שנמסר לנו על ידי אגד והחברות האחרות הם אכן מתודרכים, והם אמורים לטפל בזה.

לימור לבנת: לפעמים נוצרת בעיה כאשר הנהג עצמו מרגיש את עצמו בסיטואציה מאד לא נוחה ואפילו מאוים על ידי חלק מהאנשים.

לימור לבנת: זה יוצר בהחלט בעיה לא פשוטה.

לימור לבנת: החיוב הזה כולל גם מחויבות של חברות התחבורה לערוך סקירות תקופתיות של האוטובוסים, שיבטיחו את שלמות השלטים ויחליפו אותם כמובן במקרה הצורך ואנחנו גם ממליצים על ניסוח הנחיות חד משמעיות לנהגים, שזה מה שאת כרגע באמת העלית, שידריכו אותם להתערב במקרים שבהם יש צורך בכך.

לימור לבנת: בכל הנוגע למניעת פרסום תמונות של נשים על קווי האוטובוסים, למחירי הנסיעה הזולים יותר בקווי האוטובוסים שיוצאים מהשכונות החרדיות מאשר בקווים רגילים, שאלה דברים שעלו גם כן במהלך התקופה הזאת, אנחנו ממליצים לחכות לפסיקת בג"ץ בעתירות שהוגשו בשני הנושאים האלה.

לימור לבנת: אין כל מקום שאנחנו נתערב בנושא שתלוי ועומד בבג"ץ, אין מקום שאנחנו נתערב כמובן בנושא כזה.

לימור לבנת: רשויות מקומיות.

עינת וילף: לא התייחסת לנושא סגירת הדלת האחורית.

עינת וילף: בנושא התחבורה לא כולם בבג"ץ.

לימור לבנת: נכון.

לימור לבנת: בנושא הדלת שר התחבורה צריך לקבל בעניין הזה החלטה, אנחנו מחכים גם לעניין הזה.

לימור לבנת: יש שורה של נושאים.

לימור לבנת: אני מבינה שיש גם שורה של נושאים שנוגעים לתחבורה הציבורית, שאמורים לבוא לתשובה בפני הוועדה הזאת, גברתי יושבת הראש, נכון?

ציפי חוטובלי: כן.

לימור לבנת: אוקי, בסדר.

לימור לבנת: עכשיו יש כאן את הנושא של מניעת הדרת נשים בתחנת הרדיו "קול ברמה".

לימור לבנת: אנחנו דנו בנושא הזה.

לימור לבנת: אנשי רדיו "קול ברמה" נמצאים פה, אני מבינה.

לימור לבנת: הם לא היו בישיבה שבה אנחנו דנו בנושא, לצערי.

לימור לבנת: מכל מקום ---

ציפי חוטובלי: אני רוצה רגע לומר שבאמת בנושא הגדול הזה קודם כל תודה לחבר הכנסת אורי אורבך שנמצא כאן, שהוא זה שיזם את הדיון ובהקשר הזה באמת היינו במגעים אינטנסיביים גם מול הרדיו וגם מול היועצת המשפטית של הרשות השנייה שנמצאת כאן, ואני חושבת שיש התקדמות.

ציפי חוטובלי: מאז לא הפסקתי פשוט להתראיין בתחנת הרדיו הזאת.

ציפי חוטובלי: אני מניחה שהם משמיעים עוד כמה נשים, אבל קרה כאן כן משהו חמור, שהיה ממש ניצול לרעה של זמן שידור, כדי לנהל קמפיין מסית נגד נשים.

ציפי חוטובלי: בעצם במשך יממה שלמה, תחנת הרדיו ---

לימור לבנת: הלשכה שלי סבלה מזה קשות.

ציפי חוטובלי: כולנו, כולנו, אני כבר אומרת לך.

ציפי חוטובלי: ואני חושבת שגם את זה צריך אולי להסדיר, כי בכל זאת גם העניין הזה של קמפיינים על חשבון נשים, שנעשים ככה בתוך גוף שהוא בסופו של דבר גוף שידור ציבורי, זה דבר שהוא מאד בעייתי בעיני, ואני אשמח לשמוע מה יש לכם להגיד.

ציפי חוטובלי: כמובן שאנחנו במגעים שלנו הצלחנו להגיע לשיפור משמעותי.

לימור לבנת: מה זה שיפור משמעותי?

ציפי חוטובלי: תיכף נשמע.

לימור לבנת: אז אולי אני רק בכל זאת אומר כך.

לימור לבנת: אנחנו קיימנו ישיבה בעניין הזה.

לימור לבנת: אני חייבת לומר שבעיני הנושא או העובדה שתחנת רדיו, שיש לה זיכיון מטעם המדינה, מקבלת תדרים מהמדינה והיא מונעת השמעת נשים מדברות, אפילו לא שרות.

לימור לבנת: נשים שרות זו שאלה הלכתית, אבל נשים מדברות זה אפילו לא שאלה הלכתית.

שלמה מולה: יש כזו שאלה הלכתית?

שלמה מולה: נשים?

לימור לבנת: שירת נשים היא שאלה הלכתית.

ציפי חוטובלי: כן.

לימור לבנת: אני לא רוצה להיכנס לזה בכלל כרגע, כי זה לא הדיון אפילו.

לימור לבנת: אז אני מבקשת לא להיכנס לעניין הזה כרגע.

לימור לבנת: אני אמרתי את זה כרגע כעובדה.

לימור לבנת: שירת נשים היא שאלה הלכתית.

לימור לבנת: כרגע אני לא רוצה להיכנס לעניין הזה.

לימור לבנת: יש הרבה שאומרים כך אולי או אחרת, אבל זה לא הדיון כרגע.

לימור לבנת: לכן אני אמרתי את האמירה, אני שמה את זה בצד.

לימור לבנת: דיבור נשים איננו שאלת נשים, לדעת הכל.

לימור לבנת: אבל הקול של הנשים פשוט נאסר לשמיעה בתחנת רדיו, שקיבלה ממדינת ישראל תדרים, שזה מצרך יקר ערך, והיא קיבלה ממדינת ישראל זיכיון, על ידי הרשות השנייה, משרד התקשורת ונאסר בה דיבור של נשים.

לימור לבנת: בעיני, הסובלנות שמגלה הרשות השנייה, הן הרשות השנייה והן הגוף שלמעשה המשרד הממשלתי, שזה משרד התקשורת, היא לא נתפסת ולא מובנת בעיני.

לימור לבנת: אני הבנתי שבתחילה היה מדובר על כך שתינתן שעה פעם בשבוע לתכנית שבה יוכלו לדבר נשים.

שלמה מולה: מה?

עינת וילף: לא שמעת את זה?

עינת וילף: ממש נפלא.

שלמה מולה: רגע, מי נותן את ההנחיה?

שלמה מולה: הרשות השנייה?

לימור לבנת: הגיעו להסדר עם הרשות השנייה.

לימור לבנת: זה כפי שאני מבינה, בנוסף לתכניות שבהן אפשר לראיין גם את חברת הכנסת ציפי חוטובלי וגם אותי, ואולי עוד כמה נשים, שעוסקות ב---

ציפי חוטובלי: רגע, חברת הכנסת חוטובלי בימים שבהם היא מגישה בקשה לדיון בנושאים האלה, כדי למנוע ---

לימור לבנת: אה, אני מבינה, זה בתנאים כאלה.

לימור לבנת: אז יש תנאים.

לימור לבנת: תנאים של חיבה.

שלמה מולה: אני, אני, אני צריך להירגע.

לימור לבנת: חבר הכנסת מולה, כן, תרגיע, תרגיע.

לימור לבנת: אבל הבנתי שאחר כך, כיוון שקם קול זעקה, וחבר הכנסת אורי אורבך ראוי לכל שבח באמת בעניין הזה.

לימור לבנת: הוא לא נחשד כמישהו שהוא אנטי דתי לפחות.

לימור לבנת: אני מקווה שגם אני לא נחשבת.

לימור לבנת: אבל הסתבר אחר כך ---

אורי אורבך: על ידי חלק מהחוגים.

ציפי חוטובלי: החוגים שאינם מצביעים לבית היהודי, זה בסדר.

לימור לבנת: לאחר שקם קול זעקה, אז הגיעו להסדר חדש, כדי להרגיל את המאזינים של רדיו "קול ברמה", הגיעו להסדר חדש שעל פיו תינתן שעה לא שבועית, אלא שעה יומית החל מחודש פברואר.

לימור לבנת: אבל חודש פברואר החל וכרגע אין שעה יומית, כי רוצים להרגיל לאט לאט, אז כרגע יש איזו שעה דו-יומית, או משהו מהסוג הזה.

שלמה מולה: השעה הזאת יכולה להיות גם בחצות הלילה, שלא יהיה מי שישמע בכלל.

ציפי חוטובלי: חברי היקרים, אני רק אגיד שמטרת הדיון, אתכם זה משעשע אני חושבת, אני בטוחה שגם את השרה וגם אותי זה מאד משעשע.

לימור לבנת: זה לא משעשע.

ציפי חוטובלי: אני כן יכולה להגיד לכם שמבחינתנו יש רק מטרה אחת, שהמציאות הזאת תשתנה.

ציפי חוטובלי: זאת המטרה מבחינתנו.

ציפי חוטובלי: אני אמרתי גם למנהלי התחנה, אני לא באה לכאן כדי לסגור את תחנת "קול ברמה".

ציפי חוטובלי: אין לי עניין מיוחד בסגירת תחנת הרדיו ---

לימור לבנת: לאף אחד אין.

ציפי חוטובלי: אנחנו לא רוצים לקחת גוף שידור שקיבל זיכיון על בסיס של בעיני מצג שווא שהרשות השנייה נתנה לו, שהוא יכול לעשות בזה כבביתו, כבשלו, ושבעצם לא חלות הנורמות הציבוריות במדינת ישראל, שיש נורמת שוויון, זה לא יהיה.

ציפי חוטובלי: את זה הבנו.

ציפי חוטובלי: עכשיו אני גם מאמינה שאתם צריכים לבנות את זה בהדרגתיות, זה גם מקובל עלי, לא בצורה של גטאות, זה כן.

ציפי חוטובלי: אנחנו לא נעשה גטו.

לימור לבנת: הדרגתיות של שעה לנשים פעם ביום או פעם ביומיים ---

ציפי חוטובלי: זה לא מכון כושר.

לימור לבנת: בדיוק.

עינת וילף: אגב, רק להבין, למה את מקבלת את עיקרון ההדרגתיות?

לימור לבנת: לא, היא לא מקבלת.

ציפי חוטובלי: לא, אמרתי לא בגטאות.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להסביר את הנקודה.

ציפי חוטובלי: יש כאן הרבה חברי כנסת שאני רוצה לאפשר לכולכם לדבר, כי אני בטוחה שיש לכם דברי טעם, רגע.

ציפי חוטובלי: אני לא רוצה להפריע לך, אני רק אגיד במשפט.

ציפי חוטובלי: הסיבה שאני חושבת שנכון לדבר על הדרגתיות, כי יש דבר סביר שנקרא בניית לוח שידורים.

ציפי חוטובלי: אני בטוח שלוח שידורים דורש סוג של היערכות.

ציפי חוטובלי: זה הדבר היחיד שאני מוכנה לקבל.

קריאה: אבל למה שעה ביום?

ציפי חוטובלי: אנחנו מתנגדים לשעה ביום.

לימור לבנת: סליחה, אנחנו מתנגדים.

לימור לבנת: יש עוד רדיו דתי/חרדי, חרדלי אם תרצו, בלשון של הדתיים, למי שלא מבין את המשמעותיות אז זה חרדי, דתי, לאומי כזה, חרדלי, זה המונח.

לימור לבנת: קוראים לו רדיו "קול חי" וברדיו "קול חי" אין שום בעיה בכל שעה משעות היממה, בכל תכנית מסוג שהוא – להשמיע אנשים.

לימור לבנת: ושומעים שם נשים ומראיינים שם נשים ומדברות שם נשים.

לימור לבנת: לעומת זה, ברדיו "קול ברמה" ---

נחמן שי: את בטוחה?

לימור לבנת: כן, לגמרי.

לימור לבנת: לגמרי נחמן, לגמרי בטוחה.

ציפי חוטובלי: כן.

ציפי חוטובלי: ישראל אייכלר ישב כאן בוועדה הזאת ואמר במפורש כשדרן לשעבר, שזאת המציאות.

לימור לבנת: אני אומרת את זה באופן חד וחלק.

לימור לבנת: לעומת זאת, ברדיו "קול ברמה", כאשר רצו לראיין מישהו בנושא בריאות ושלחו רופאה להתראיין, הם סירבו לראיין אותה ודרשו לראיין רופא גבר.

לימור לבנת: אני מבינה שהם נקנסו על כך, או משהו.

לימור לבנת: בכל אופן הופעלה איזו שהיא סנקציה על ידי הרשות השנייה, הפרה.

לימור לבנת: בסדר, אוקי.

לימור לבנת: אבל זו אנקדוטה, גברתי היועצת המשפטית של הרשות השנייה, עורכת הדין הילה שמיר.

לימור לבנת: זו אנקדוטה.

לימור לבנת: אני לא מדברת על אנקדוטות.

לימור לבנת: אני מדברת כרגע על הנורמטיביות שעל פיה פועל ואמור לפעול רדיו שמקבל זיכיון מהמדינה ותדרים מהמדינה.

לימור לבנת: לא יכול להיות שזה יהיה.

אברהם מיכאלי: יש להם חוזה עם המדינה, גברתי השרה.

לימור לבנת: מה יש להם?

אברהם מיכאלי: יש להם חוזים עם המדינה.

לימור לבנת: יש להם חוזה עם המדינה, זה נכון.

אברהם מיכאלי: כשקיבלו את הזיכיון קיבלו על פי חוזה ברור ומובן.

לימור לבנת: כן, בהחלט.

קריאה: שאי אפשר במסגרתו לעבור על החוק.

לימור לבנת: אוקי, מיד נשמע.

לימור לבנת: חבר הכנסת מיכאלי, אני מסיימת את דבריי בעוד רגע קט, ואז אני בטוחה שתקבלו רשות דיבור.

לימור לבנת: בכל אופן, זה דבר שאנחנו לא נוכל לקבל אותו, וגם לא את ההדרגה הזאת של שעה בשבוע, שעה ביום, שעתיים ביום ואת הגטאות האלה, כפי שאמרה כאן חברת הכנסת חוטובלי, בצדק רב.

לימור לבנת: אני כבר מסיימת.

לימור לבנת: אנחנו עסקנו עוד ---

שלמה מולה: רק אם אפשר לשאול שאלה את גברתי השרה, שאלת הבהרה.

לימור לבנת: ברשות יושבת הראש אפשר כל דבר.

ציפי חוטובלי: כן, בוודאי.

שלמה מולה: אני מבין שברדיו "קול חי" גבר מראיין רק גברים, אישה מראיינת רק נשים, למרות שיש שם מתראיינים.

שלמה מולה: האם זה עומד גם בתקנות הציבור?

לימור לבנת: אני שומעת שברדיו "קול חי", שהוא כפי שאמרתי רדיו חרדי, הבן של הרב עובדיה יוסף מעלה שם נשים לשאלות ותשובות, ולכן הטענה, אני לא מכירה את הטענה הזאת, אבל אני יודעת שהבן של הרב עובדיה מעלה שם נשים לשאלות ותשובות כל יום, מדבר איתן.

לימור לבנת: אז לכן אני לא ---

ציפי חוטובלי: אני אתייחס.

ציפי חוטובלי: הסיפור הוא שרדיו "קול ברמה" ---

גלעד קריב: ההגבלה ברדיו "קול חי" היא על השמעת שירה נשית.

גלעד קריב: נשים מדברות ---

לימור לבנת: אמרתי ששירת נשים היא נושא נפרד.

לימור לבנת: אני אמרתי בתחילת דבריי – שירת נשים הוא נושא נפרד, אני לא נכנסת אליו כאן.

שי בן מאור: גברתי יושבת הראש, אתם מזה 10 דקות מדברים עלינו, אנחנו מחכים לדעת מתי גם תדברו איתנו בנושא של רדיו "קול ברמה".

ציפי חוטובלי: אנחנו נדבר אתכם.

ציפי חוטובלי: השרה כרגע מוסרת את הסקירה.

לימור לבנת: אני לקראת סיום הסקירה.

ציפי חוטובלי: אני רק רוצה להעיר לכל חברי הכנסת, אני באמת לא רואה את הנושא הזה כנושא משעשע ואין שום עניין לעשות מזה צחוק, באמת.

משה אבוטבול: כן, אבל זה פוגע כל היחס, אתם פוגעים בהם.

ציפי חוטובלי: לא, סליחה, אני חושבת שאנחנו אומרים ---

משה אבוטבול: סליחה, אני מבקש להיות ענייניים, אפשר להגיד את הכל בצורה עניינית.

שלמה מולה: אתה ראש עיר או ראש גם ---

משה אבוטבול: אני ראש עיר ואני גם מתראיין בכל רדיו.

ציפי חוטובלי: כל מי שנמצא כאן ---

משה אבוטבול: אני אתראיין בכל רדיו.

לימור לבנת: ככה גם תעזוב את הישיבה בקול רעש גדול ותתראיין בכל המקומות.

משה אבוטבול: ככל שזה יפריע לך אז אנחנו נעזוב.

משה אבוטבול: אם הזמנתם אותי, אז אני צריך להגיד גם את דבריי.

לימור לבנת: אתה תגיד כשיגיע תורך.

משה אבוטבול: אז יגיע תורי, אבל לא לפגוע.

משה אבוטבול: אתם מתייחסים יותר מדי בפגיעה, קצת כבוד לאנשים שנמצאים פה.

ציפי חוטובלי: אני מבקשת ---

משה אבוטבול: אי אפשר לצחוק רבע שעה על רדיו מסוים, שיש להם זיכיון לנושא הזה.

לימור לבנת: בינתיים מי שמדיר נשים ומדיר אוכלוסייה אחרת זה אתה.

משה אבוטבול: בינתיים מי שמדיר זו את.

משה אבוטבול: את מדירה חרדים בהרבה תחומים.

ציפי חוטובלי: סליחה, ראש העיר, אתה מתבקש לחכות לתור שלך.

משה אבוטבול: אני לא מתכונן להיות התפאורה שלך בפריימריז, גברת.

ציפי חוטובלי: אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה, אני לא אהסס להוציא אותך, באמת.

ציפי חוטובלי: אם הגעת לדבר, תחכה שתינתן לך רשות דיבור.

משה אבוטבול: אז בבקשה, קצת סבלנות מצדכם.

ציפי חוטובלי: טוב, הדיון הזה לא יימשך.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לכם ברצינות, הדיון הזה לא יימשך אם לא יהיה כאן כבוד הדדי ואני לא אמשיך את הדיון הזה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: תשמרו על שקט.

ציפי חוטובלי: השרה תסיים את הדברים שלה ואחר כך יש כאן שורת אנשים שנרשמו לזכות דיבור.

ציפי חוטובלי: בבקשה.

לימור לבנת: אוקי, אני כמעט סיימתי.

לימור לבנת: אני רוצה עוד לציין עוד שני דברים.

לימור לבנת: מניעת הדרת נשים ברשויות המקומיות - אנחנו התחלנו במהלך מול משרד הפנים לגיבוש חוזר מנכ"ל לרשויות המקומיות, שמורה של שמירת ערך השוויון ונקיטת פעולות שנדרשות למניעת הדרת נשים.

לימור לבנת: הוצגה בפנינו טיוטה ראשונה, אבל היא לא מספקת, ואנחנו מצפים לחוזר מנכ"ל מקיף יותר שיוכל לתת פתרונות מהותיים וגם שיניים.

לימור לבנת: אנחנו דנו גם במדיניות עיריית בני ברק לצנזר דמויות נשים וכו'.

לימור לבנת: אנחנו עדיין בדיבור מול משרד הפנים.

לימור לבנת: אין לנו עדיין שום חדשות בעניין הזה.

לימור לבנת: ודבר אחרון, הגברת אכיפה משטרתית של חוקים שמונעים הדרת נשים.

לימור לבנת: יש למשטרת ישראל קושי טכני לשלוף מתוך מאגר המידע שלה עבירות שקשורות בהדרת נשים.

לימור לבנת: הצוות ממליץ שמשטרה תסווג בנפרד עבירות שקשורות שעולה מהן חשש להדרת נשים, וכך תהיה לנבחרי הציבור ולקהל כולו תמונת מצב מהימנה על היקף תופעת הדרת נשים בישראל.

לימור לבנת: הצוות ממליץ על ריענון ההנחיות לשוטרים ולעובדי משטרת ישראל, בכל הקשור לעבירות של הדרת נשים, תוך שימת דגש על הגברת האכיפה של החוקים שמעגנים את מקומן של נשים במרחב הציבורי, כמו חוק שאוסר על אפליה בשירותים, הופך הפרדה בעסקים פרטיים לעבירה פלילית, וכהנה וכהנה.

לימור לבנת: כפי שאמרתי, אנחנו נציג את זה לממשלה, את מה שאנחנו הגענו אליו, בישיבת הממשלה.

ציפי חוטובלי: מתי?

לימור לבנת: ביום ראשון הקרוב אין ישיבת ממשלה כי ראש הממשלה לא יהיה בארץ, אז בישיבה שלאחריה.

לימור לבנת: הצוות של היועץ המשפטי לממשלה לקראת סוף מרס.

לימור לבנת: אנחנו נראה איך אנחנו מסנכרנים את כל הדברים הללו.

לימור לבנת: כמובן אתם תעשו את עבודתכם החשובה.

לימור לבנת: הערה אחרונה שאני רוצה להעיר כאן.

לימור לבנת: יש כאן ראש עיר שמנסה כל הזמן לטעון או להציג את זה כאילו אני נגד החרדים.

לימור לבנת: זה כמובן לא היה ולא נברא.

משה אבוטבול: כמו שאת מציגה שאנחנו נגד הנשים.

ציפי חוטובלי: סליחה, אדוני אני אומרת לך ---

משה אבוטבול: את מציגה אותנו שאנחנו נגד הנשים.

ציפי חוטובלי: אדוני ראש העיר צא בבקשה החוצה.

ציפי חוטובלי: צא עכשיו בבקשה.

משה אבוטבול: תעשי לי טובה, אני יוצא מרצון.

משה אבוטבול: קצת סבלנות.

שלמה מולה: תהיה לו כותרת ברדיו "קול חי".

לימור לבנת: ב"קול ברמה" תהיה לו.

משה אבוטבול: שתישאר השרה עם המשחקים שלה.

משה אבוטבול: פוליטיקה.

משה אבוטבול: פריימריז, הרבה דברים יפים יש פה.

שלמה מולה: גם אצלך זה יהיה.

משה אבוטבול: את צריכה להתבייש, זה מה שאת צריכה.

לימור לבנת: אני בכל זאת אמשיך את דבריי.

משה אבוטבול: זה השנאה שלך כלפי החרדים.

קריאה: השנאה שלכם כלפי נשים.

ציפי חוטובלי: למה אתם עונים לו?

לימור לבנת: אני בכל זאת אמשיך את המשפט שהתחלתי לומר.

לימור לבנת: כל מי שמכיר אותי ולא רוצה לעשות מהומה רבה, באמת על לא מאומה בעניין הזה, יודע שלא רק שאין בי שום שנאה כלפי החרדים, אני משתפת פעולה גם בכל תפקידי.

לימור לבנת: כל מי שצריך קיבל את כל השירותים במשרדים השונים שבהם אני הייתי בעלת תפקיד, לרבות החרדים והאוכלוסייה החרדית, ואין לי דבר וחצי דבר נגדם.

לימור לבנת: כאשר מדובר בהדרת נשים – כל מי שמדיר נשים, יהיה חרדי או יהיה אזרח אחר, זה לא משנה כרגע, מבחינתי אני אלחם עד חורמה במי שמדיר נשים ובהדרת נשים.

לימור לבנת: כפי שפעלתי בכל חיי הציבוריים, עוד קודם שנבחרתי לכנסת בשנת 1992, אני לאורך כל שנות פעילותי הציבורית, לוחמת למען זכויות נשים, שוויון הזדמנויות לנשים, כמובן נגד הדרת נשים, וכך אמשיך ואפעל וכל האשמה אחרת היא באמת מגוחכת וחבל להמשיך ולעסוק בה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה השרה לבנת על הסקירה הזאת ועל הדברים שאת עושה.

ציפי חוטובלי: תיכף באמת תשמעי עוד כמה דברים.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לאפשר גם לחברי הכנסת, אולי גם יש לכם שאלות לצוות עבודה של השרה.

ציפי חוטובלי: אבל לפני כן רק בקשה.

ציפי חוטובלי: את הדו"ח הזה שאת הקראת כאן, אני אשמח אם תשלחי לוועדה.

לימור לבנת: אנחנו כעת עובדים עליו, אנחנו מכינים אותו בצורה מסודרת.

לימור לבנת: אני אשלח אותו.

ציפי חוטובלי: אוקי.

ציפי חוטובלי: אנחנו רוצים לעיין בו כדי לראות מה אנחנו יכולים לעשות כמעקב, כמו הסוגיה הזאת של הרבנות הראשית.

ציפי חוטובלי: בואו נעשה סבב קצר של חברי הכנסת.

ציפי חוטובלי: תעירו בבקשה הערה שלא תעלה על דקה, כדי שנוכל לתת גם למי שבא לסקור כאן את עיקרי הממצאים החדשים לסקור.

ציפי חוטובלי: נתחיל לפי סדר היושבים.

ציפי חוטובלי: חברת הכנסת עינת וילף, בבקשה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: אני לא רוצה לדבר על הנושא בכללו.

עינת וילף: התבטאתי על זה פעמים רבות ואני רוצה כאן היום לראות באמת איך אנחנו מביאים לשינויים מהותיים.

עינת וילף: אני רוצה בכל זאת להתרכז עוד בנושא התחבורה.

עינת וילף: בנושא התחבורה הובא לידיעתי וגם הבאתי את זה לידיעת שר התחבורה ואני גם אשלח אליך את הפרטים, שיש אין ספור טריקים שהחברות עושות ומשתמשות בהם כדי לאפשר את התופעות האלה.

עינת וילף: מאפשרים עצירה של האוטובוס ביציאה מן העיר כדי ללכת לחלק האחורי של האוטובוס ולגבות את הכסף.

ציפי חוטובלי: לא הבנתי.

עינת וילף: כאילו האוטובוס נגיד יוצר מבית שמש, הנהג עוצר, הולך לחלק האחורי של האוטובוס וגובה את הכסף.

ציפי חוטובלי: ממי?

עינת וילף: מהנשים שיושבות שם.

ציפי חוטובלי: לא, רגע, זה אסור עכשיו.

נחמן שי: לא, כי הן נכנסו מאחור, אז הוא לא יכול היה לגבות את הכל.

עינת וילף: כן, כן.

עינת וילף: כל מיני דברים קטנים שבעיקרון הם ---

שלמה מולה: הוא עוצר את האוטובוס, מעכב את כל האוטובוס והולך לגבות מאחור.

לימור לבנת: לא יודעת, על פטנט כזה לא שמעתי אז אני לא יודעת.

ציפי חוטובלי: זה נשמע מטורף.

עינת וילף: אני אומרת, הביאו לידיעתי, אנשים חקרו את זה וסיפרו לי.

עינת וילף: כי מה שמדהים זה, אנחנו צריכים להבין, אנחנו מנהלים כאן מלחמת, איך קוראים למלחמה בשטח עירוני?

עינת וילף: מלחמה מדלת לדלת, על כל דבר ש---

קריאה: גרילה.

עינת וילף: גרילה, כי כל דבר שאנחנו נעשה – ימצאו דרך לעקוף.

עינת וילף: אז חשוב גם שנכיר את כל השיטות שעושים בהן שימוש.

עינת וילף: למשל, יש הרבה קווי אוטובוס שמה שקרה עוצרים 100, מתחנות מרכזיות, מה שרוב הציבור נוסע בהן, ואז גם קו האוטובוס הזה לא מופיע כקו שמגיע למקום הזה, ואז הוא בכלל לא נכלל ברשימת הקווים הרלבנטיים, ואז יש קו שהוא רק לחרדים.

עינת וילף: יש מקומות שבהם קווים עושים מאסף, ויש מקומות שפתאום אוטובוס אוסף רק מתחנה אחת, מתעלם מכל היישוב.

עינת וילף: באינטרנט למשל, אגד מחויב להראות את הקווים האלה, אבל את הקווים האלה הוא מסתיר תחת שלל שכבות באינטרנט.

עינת וילף: כלומר, אם את תשאלי שאילתה איזה קו לוקח מפה לשם, את לא תגלי את הקווים האלה.

עינת וילף: עד שתגלי את הקווים האלה את צריכה ממש, הם סמויים מן העין.

עינת וילף: עומדים בלשון החוק, שזה חייב להיות מפורסם, אבל מסתירים את זה ולא נותנים את הפרטים.

ציפי חוטובלי: מדהים.

עינת וילף: כלומר, יש הרבה מאד טריקים, אני אשלח לך.

עינת וילף: שלחתי את זה לשר התחבורה בשאילתה כתובה, אני מבקשת את תשובתו.

עינת וילף: מאד חשוב שגם בוועדה הזאת, גם אם הנושא פעם בכותרת ופעם לא בכותרות, שנבין שאנחנו מנהלים כאן באמת מאבק גרילה, וכל דבר שאנחנו נצליח לחוקק, הצד השני ימצא פטנט ואנחנו נצטרך שוב למצוא פטנט לפטנט שלהם, עד שיבינו שבאמת אנחנו לא מתכוונים לוותר על הנושא הזה.

עינת וילף: הוא בנפשנו.

עינת וילף: הייתי אומרת שיש לנו לגביו רגשות דתיים, ולכן אין שום כוונה, אין כאן מקום לסובלנות, לפשרה.

עינת וילף: במרחב הציבורי לא תהיה הדרת נשים, ואנחנו נמצא את כל הטריקים והשטיקים שעושים בהם שימוש כדי לעשות את הדרת הנשים הזאת, ואנחנו נלחם נגדה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה על המידע שאוספת לנו, תודה רבה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

שלמה מולה: תודה רבה גברתי.

שלמה מולה: האמת היא, כשאנחנו נסענו יחד איתך ---

ציפי חוטובלי: לחוויה שזיכתה אותי בנזיפה בוועדת האתיקה.

שלמה מולה: ובסוף שמענו ובאחד מכלי הרדיו שהתראיינת אמרו – 'ציפי חוטובלי היא הפרובוקטורית ואתה משתף איתה פעולה'.

ציפי חוטובלי: בדיוק.

שלמה מולה: אז אלף אני מוכן להיות, אם צריך להיות פרובוקטור אין לי בעיה בעניין הזה לשתף עם זה פעולה.

שלמה מולה: אבל אני רוצה להגיד גברתי יושבת הראש וגברתי השרה, הכנסת דרך אגב מתנהלת על 100 חברים בלבד בעניין זה.

שלמה מולה: כל ה-20 האחרים באופן אוטומטי מבחינתם אין להם בעיה עם הדרת נשים, אני אתחיל בזה.

שלמה מולה: קודם כל יש כאן מפלגות שמראש, ואנחנו כולנו נותנים לזה יד, יש פה מפלגות שברשימה שלהם לא יכולה להיות אישה.

עינת וילף: כי הן לא רוצות.

שלמה מולה: רק רגע, לא, לא, לא, לא.

שלמה מולה: בואו באמת, בואו נתחיל עם זה.

ציפי חוטובלי: לא, לא, כפי שאמר חבר הכנסת גפני, זה כי אף אישה חרדית לא תתדרדר לכנסת.

ציפי חוטובלי: זה רק הגברים שיושבים על הגדר.

אברהם מיכאלי: זו סיבה להוציא אותו מהכנסת, אגב.

שלמה מולה: תראו, אני חושב שהצביעות מתחילה כאן.

שלמה מולה: אם אנחנו רוצים באמת להתמודד עם הבעיה הזאת של הדרת נשים באוטובוסים, במרחב הציבורי, במדרחוב, בקופות החולים, ואם אנחנו רוצים ---

ציפי חוטובלי: רוצה להשלים אותך.

ציפי חוטובלי: גברתי השרה אולי תסייעי לנו בעניין הזה, כי מדובר בעניין שקשור לממשלה.

ציפי חוטובלי: חברת הכנסת וילף ואני הגשנו הצעת חוק שמדברת על תגמול עודף למפלגות, בחוק מימון מפלגות שיהיה בהן למעלה משליש נשים בייצוג.

ציפי חוטובלי: רצינו בפשטות לתמרץ ---

לימור לבנת: כבר שנים מדברים על זה.

ציפי חוטובלי: אבל הדבר המדהים הוא שהצעת החוק עברה ועדת שרים לענייני חקיקה, אבל מה שקרה זה שהיה ערר של ש"ס לממשלה, וכמו שאת יודעת עררים זו דרך נפלאה לקבור חוקים.

לימור לבנת: לא זכרתי את זה.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לך, אנחנו כבר במשך תקופה ארוכה מנהלים קרב מול אלי ישי על הסיפור הזה, אפילו הוא לא נותן לנו להופיע בפני סיעת ש"ס.

ציפי חוטובלי: כאן נמצא חבר הכנסת מיכאלי שאולי יאפשר לנו להופיע בפני סיעת ש"ס כדי לטעון את טענותינו.

ציפי חוטובלי: אבל אולי תלמדי אותנו איך מחלצים עררים מהממשלה.

ציפי חוטובלי: אנחנו נמצאים במציאות שבה זאת דרך לקבור חוקים.

לימור לבנת: זה תלוי.

לימור לבנת: טוב, זו שאלה כמובן קואליציונית וצריך לומר כאן את האמת.

לימור לבנת: זו שאלה קואליציונית.

ציפי חוטובלי: למה זו שאלה קואליציונית?

ציפי חוטובלי: היא נוגעת בסטטוס קוו?

עינת וילף: בש"ס עצמה אמרו לנו שאין כאן בעיה הלכתית, אלא הם לא מתכוונים לסייע לחוק שדופק אותם וייתן יותר כסף למפלגות אחרות.

לימור לבנת: שנייה, אני הרי תומכת בזה.

ציפי חוטובלי: כן, אני יודעת.

לימור לבנת: זה חוק שכבר רץ במשך שנים.

לימור לבנת: הרעיונות הם בגרסאות כאלה ואחרות.

לימור לבנת: ברגע ששר מגיש שרר, פשוט מבחינת פרוצדורה הרי, מזכירות הממשלה היא הגוף שמחליט מתי להעלות אותו לישיבת ממשלה להכרעה.

לימור לבנת: מתי זה אומר אם בכלל.

ציפי חוטובלי: נכון.

לימור לבנת: זה יכול להיות עכשיו, וגם שלוש שנים.

ציפי חוטובלי: זו דרך לקבור חוקים.

לימור לבנת: בוודאי שזו דרך לקבור חוקים.

לימור לבנת: אני לא רוצה להגיד לך בית הקברות של החוקים, של העררים, כבר אין בו מקום.

לימור לבנת: עכשיו, מה שזה אומר שצריך לבדוק האם יש פגיעה קואליציונית, אם חושבים שיש כאן פגיעה קואליציונית של מאפשרת להביא את זה וזה לא עומד בראש סדר העדיפויות כדי לגרום כאן

לימור לבנת: באמת פגיעה קואליציונית כזאת ---

ציפי חוטובלי: אבל תראי, בסופו של יום אנחנו רוצים להביא את זה להכרעה בכנסת.

ציפי חוטובלי: האם אפשר להביא את זה להכרעה בכנסת?

לימור לבנת: כן, אבל ההכרעה בכנסת שוב, היא בעצם נספח, אם יורשה לי, של ההסדרים הקואליציוניים שמרכיבים את הממשלה ואת הקואליציה.

לימור לבנת: הכנסת היא בסופו של דבר, יש כאן קושי.

לימור לבנת: צריך לנסות אולי ולראות אם ראש הממשלה יהיה מוכן להביא את זה, אבל זה לא פשוט.

לימור לבנת: כי אם יש כאן לחץ של סיעות קואליציוניות, אז אפשר להניח ש---

שלמה מולה: אבל אני מאמין שיש להם וטו לחוקי יסוד, אין להם וטו על פי ההסכם הקואליציוני.

לימור לבנת: זה לא עניין של וטו פורמאלי.

עינת וילף: אין כאן וטו, סתם אינטרסים.

ציפי חוטובלי: אני אבקש מכל אחד מחברי הכנסת שיגיד נקודתית אם יש לו הערות בונות ואחר כך אנחנו נעביר את רשות הדיבור לאורחים שנמצאים כאן.

לימור לבנת: זו הצעת חוק לגמרי לא הזויה.

לימור לבנת: זאת הצעת חוק רצינית.

אברהם מיכאלי: גברתי השרה, הרבה חוקים הגיוניים יש ואנחנו כולנו מתפשרים אחד עם השני.

ציפי חוטובלי: זה לא להתפשר, זה לקבור חוק.

קריאה: לא כולם, אנחנו מתפשרות יותר.

לימור לבנת: כולם מתפשרים.

לימור לבנת: זה כמו ג'ורג' אורוול.

לימור לבנת: כולנו מתפשרים ויש כאלה שמתפשרות יותר.

שלמה מולה: אני חושב שעצם העובדה שגם בשאלה ששאלת את גברתי יושב הראש, לגבי הצעת החוק הזו ששוב אנחנו חוזרים על אותו כוח פוליטי שהוא בעצם בא ושם אקדח על הרקה של הממשלה שבאה ואומרת – אם אתם תעשו ככה וככה, אנחנו נעשה כך וכך.

שלמה מולה: אני חושב שזה לא דבר ראוי.

שלמה מולה: ומשפט אחרון, מה שאני רוצה לבוא ולהגיד, יש קשר הדוק דרך אגב, בין כל הדברים שאנחנו דנים בהם, לבין הנושא של למשל חוק טל.

שלמה מולה: זה בדיוק אותו דבר.

שלמה מולה: אנחנו נטיל וטו ואנחנו לא נשרת, אנחנו ניכנס לאורחות חייכם ואנחנו נגיד מה שאנחנו רוצים בחסות הכוח שלנו.

שלמה מולה: אנחנו נעשה כל מה שאנחנו רוצים, העיקר אל תגעו באורחות חיינו.

שלמה מולה: מה שאנחנו אומרים לידידינו הטובים, החרדים – גם אתם אל תיגעו באורחות החיים שלנו.

שלמה מולה: זאת אומרת אני חושב שהסטטוס קוו מופר מראש, מזמן כבר, רק בכיוון אחד לא דו צדדי.

שלמה מולה: ואני חושב שבעניין הזה בכלל של הדרת נשים, אם זה לא מדיר את שנתם של הרבנים, יש לנו באמת בעיה.

ציפי חוטובלי: תודה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת בן סימון.

דניאל בן-סימון: אני רוצה לנצל את הנוכחות של אנשי הרדיו כאן וגם חברי כנסת חרדים ולשאול מתי התחיל השיגעון הזה.

דניאל בן-סימון: אני עשרות שנים,

לימור לבנת: זה מחקר היסטורי עכשיו.

דניאל בן-סימון: לא, לא, עד לפני כמה שנים סיקרתי את ש"ס.

דניאל בן-סימון: ישבו נשים בקהל ונשקו את ידו --- אני לא זוכר תופעה כזו, מיכאלי פה.

דניאל בן-סימון: אני הייתי במקומות שבהם נשים וגברים התערבבו בכינוסים של ש"ס.

דניאל בן-סימון: לא רק זה, הם התקרבו לרב עובדיה יוסף, החזיקו את ידו ונישקו את ידו.

דניאל בן-סימון: זה היה לפני כמה שנים, על שנות ה-90 אני מדבר פה ואני הייתי עד למקרים האלה.

דניאל בן-סימון: ולכן אני שואל האם היה תיזמון פה בין כל מיני חלקים.

דניאל בן-סימון: מתי התחיל הסיפור הזה כי לא הייתי ער, ישנתי בלילה.

ציפי חוטובלי: מתי שנהייתה תחרות מי חרדי יותר.

דניאל בן-סימון: קמתי בבוקר ופתאום אני מוזמן פה לאישור של הדרת נשים.

דניאל בן-סימון: לכן אני באמת שואל את הרב אייכלר בכבוד הראוי ואת הרב מיכאלי, הוא עוד לא רב, אבל הוא בדרך.

שלמה מולה: בינתיים.

דניאל בן-סימון: ואני חייב לומר, אני באמת שואל, מכיוון שאמנם זה נוגע בשולי המחנה של החברה הישראלית, אבל השוליים האלה פוגעים בדמותה של החברה הישראלית, בין אם אני חילוני או אנטי דתי או משהו כזה.

דניאל בן-סימון: בסופו של דבר, כל עוד אין אוטונומיה לקבוצות בחברה הישראלית, והן רשאיות לפעול בצורה אוטרקית, ולמנות נשים ולהדיר אותן או להחביא אותן, אנחנו עדיין חברה אחת.

דניאל בן-סימון: וכל עוד אנחנו חברה אחת, אני באמת מבקש לדעת – האם יש פה הנחיות מרבנים לגבי הדרת נשים, או שזה כאן נגיד ב"קול ברמה", או שעשו סקר בקרב האנשים ואמרו – אנחנו לא רוצים לשמוע נשים.

דניאל בן-סימון: מאיפה זה בא?

לימור לבנת: אם עשו סקר אז אנחנו צריכים להסכים?

דניאל בן-סימון: לא, בשום פנים ואופן, אבל אולי לזה הוראה של הרבנים הגדולים?

דניאל בן-סימון: אולי הרב אלישיב.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת דניאל בן סימון, אני רוצה להגיד לך משהו שאולי יפתיע אותך.

ציפי חוטובלי: מדובר בשיקולים ציניים לחלוטין שאין בינם לבין ההלכה היהודית שום דבר.

דניאל בן-סימון: אני רוצה לשמוע את זה מהאנשים האלה.

דניאל בן-סימון: אני ממש ---

שי בן מאור: אני שמח שאת מדבררת אותנו, יושבת ראש הוועדה, את יכולה להמשיך.

שי בן מאור: יכול להיות שהנוכחות שלנו פה מיותרת.

ציפי חוטובלי: כבודו, יושבת ראש הוועדה מבינה בהלכה קצת יותר ממך.

שי בן מאור: אני לא בטוח.

שי בן מאור: זה שאין לי כיפה זה לא אומר שאני בקיא בהלכה פחות ממך ואחד הדברים שמאד מאפיינים את המגזר החרדי באשר הוא, זה כיפה על הראש.

שי בן מאור: וכיפה על הראש לטעמי, למיטב ידיעתי, אין שום פסק הלכה שמחייב לחבוש כיפה על הראש, ובכל זאת, מרבית הציבור החרדי ---

ציפי חוטובלי: לא קיבלת זכות דיבור.

שי בן מאור: אוקי, לא קיבלתי רשות דיבור, סליחה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת דניאל, תסיים.

דניאל בן-סימון: אני רק אסכם.

נחמן שי: אני מתרשם שהגברים פה נוהגים בחוסר כבוד בולט ליושבת ראש הישיבה, באמת.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת נחמן שי אני אשמח לתת לך זכות דיבור.

נחמן שי: לא, זה מעליב אותי הדרך שבה אתה מדבר, באמת.

לימור לבנת: זו ועדת כנסת, אלוהים אדירים.

דניאל בן-סימון: לסיכום, אני רוצה לומר שמי שמדיר יידע שהוא פוגע ברוב הציבור הישראלי, פוגע בנימי נפשו כחברה במאה ה-21, ולכן המתח הזה ותחושת הפגיעה שיש באנשים כמוני, לנוכח המעשים האלה, היא קשה, היא לא נוגעת לשמאל או ימין, לא לשלום או למלחמה, אלא לחיינו בארץ הזאת, לדמותנו, והיא לא פחות חשובה מנושאים אחרים.

ציפי חוטובלי: אוקי, אני רוצה רגע לעשות הפסקה כאן, בגלל שבכל זאת רדיו "קול ברמה" נמצא.

ציפי חוטובלי: אני אאפשר לכל אחד מחברי הכנסת שהגיע לדבר, רק באמת בואו ניקח את זה כמקרה בוחן טוב למה שאנחנו מנסים לעשות כאן.

ציפי חוטובלי: אולי נתחיל מהיועצת המשפטית של הרשות השנייה.

הילה שמיר: אילן אבישר רוצה.

ציפי חוטובלי: אוקי, בבקשה.

אילן אבישר: שמי ד"ר אילן אבישר, אני יושב ראש הרשות השנייה.

אילן אבישר: תחנת "קול ברמה" קיבלה את הזיכיון והתחילה את השידורים שלה במרס 2009.

אילן אבישר: אני ביקרתי שם לראשונה לפני שנה וחצי בערך, קצת פחות, אחרי שנכנסתי לתפקיד.

אילן אבישר: בביקור הזה שהיה ביקור ראשון, זה היה בערך באוקטובר 2010, משהו כזה, זאת אומרת שנה וחצי אחרי שהתחנה פועלת, מתפקדת, פועלת על פי זיכיון, ואגב פועלת למיטב ידיעתנו בלי שום תלונות.

אילן אבישר: הביקור בתחנה מיד הראה שיש פה איזו שהיא בעיה עם הסוגיה של מקום הנשים בתחנה.

אילן אבישר: הנהלת התחנה הסבירה לנו את הצעדים השונים שהם נוקטים כדי להבטיח שנשים לא יישארו פיזית, אבל מה שיש להן להגיד יבוא לידי ביטוי, אם זה בצורה של ציטוט של קריין גבר, או של דובר.

אילן אבישר: ומצד שני, מה שמאד בלט לנו זה מעורבות מאד גבוהה של נשים מבחינת קהל המאזינים, שבא לידי ביטוי בהרבה מאד פקסים של נשים ועוד הרבה נתונים אחרים.

אילן אבישר: אנחנו מיד זיהינו כאן בעיה.

אילן אבישר: זאת אומרת הבנו שזה לא הסוג הזה של אין ---

ציפי חוטובלי: לא לילד הזה התפללתם כשנתתם רישיון.

אילן אבישר: אני לא יודע.

אילן אבישר: הייתה פה מועצה שהתחלפה, יכול להיות שהמועצה האחרת הייתה מדברת אחרת, אבל מבחינתנו ---

ציפי חוטובלי: אני רק אעיר הערה.

ציפי חוטובלי: אין באף מועצה של הרשות השנייה סמכות להחליט שיש גוף שידור ציבורי, שמקבל רישיון מהמדינה על מנת שלא לשדר נשים.

ציפי חוטובלי: אין דבר כזה על פי חוקי מדינת ישראל, ואם זה לא ברור אנחנו נבהיר את זה בחקיקה.

אילן אבישר: אז יכול להיות שיש פה איזה שהם חילוקי דעות שנוגעים לנימה הפסקנית של גברת היושב ראש, ואולי גם לתוכן עצמו.

אילן אבישר: אבל אני לא מזלזל בטיעון עצמו, ואני אומר אנחנו מתמודדים עם זה.

אילן אבישר: זה מבחינתנו דבר ---

נחמן שי: מה נכתב במכרז שהוצאתם, אילן?

אילן אבישר: רק שנייה, תן לי רגע להסביר.

אילן אבישר: שאנחנו זיהינו עוד דבר.

אילן אבישר: ככל שזה נוגע להנהלה עצמה ולצוות המקצועי, אלה אנשים שהם ברובם המכריע אינם חרדים, זה לא האידיאולוגיה שלהם.

אילן אבישר: מבחינתם המדיניות הזאת נועדה לשרת את ציבור המאזינים שלהם, שזה הערכים שלו ואלה הם הקודים שלו.

אילן אבישר: עדיין אני אומר, יש פה עכשיו בעיה מעניינת, זו דילמה של סתירה בין מצד אחד התחשבות במגזר מסוים והקודים הספציפיים שלו, לבין ההכלה של קודים בעלי תוקף יותר אוניברסאלי, לתוקף שהוא ---

ציפי חוטובלי: אתה באמת רואה בזה דילמה?

ציפי חוטובלי: סליחה על השאלה, יש כאן באמת דילמה?

אילן אבישר: כן, הדילמה היא ---

ציפי חוטובלי: חוקי היסוד של מדינת ישראל קבעו את ערך השוויון כערך יסודי.

ציפי חוטובלי: אני מבקשת.

ציפי חוטובלי: אני לא מצליחה להבין את ההתפלפלות האקדמאית הזאת.

ציפי חוטובלי: מה זה?

אילן אבישר: אני אסביר.

אילן אבישר: יש לנו תחנה ערבית ויש לנו תחנה רוסית ואנחנו לא כופים עליהם שום שוויון של יהודים שיעבדו שם ---

ציפי חוטובלי: אוי, מה הקשר?

ציפי חוטובלי: מה הקשר?

ציפי חוטובלי: סליחה.

אילן אבישר: עכשיו אני אמשיך הלאה.

אילן אבישר: האבחנה שאנחנו עשינו, ובבקשה, תתנו לי לדבר ---

ישראל אייכלר: אני רוצה למחות על זה שחברי כנסת מפריעים לאיש מקצועי לדבר את דברו.

ציפי חוטובלי: הכנסת אייכלר, הכל בסדר.

אברהם מיכאלי: לא נותנים לו לדבר.

ציפי חוטובלי: אני לא אתן לאף אחד לדבר אם אתם תמשיכו להתפרץ.

אברהם מיכאלי: תני לו לדבר.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת מיכאלי, להזכיר לכם ---

אילן אבישר: תנו לי לדבר.

אילן אבישר: אנחנו ---

ציפי חוטובלי: לא, לא, אל תמשיך.

ציפי חוטובלי: אני כיושבת ראש זכותי להעיר הערות.

ציפי חוטובלי: זה חלק מהיכולת שלי כיושבת ראש, זכותי ---

ישראל אייכלר: את לא מעירה הערות, את צועקת על איש מקצוע.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אייכלר, אני שואלת שאלות נוקבות.

ציפי חוטובלי: עומד כאן אדם ---

ישראל אייכלר: את תקפת אותו.

ציפי חוטובלי: אתה פשוט לא מכבד את הדיון, חבר הכנסת אייכלר.

ציפי חוטובלי: אני לא תוקפת אותו אני אומרת, אני שואלת כאן שאלות נוקבות.

שלמה מולה: חובתה לשאול אותו שאלות קשות, אדוני.

ישראל אייכלר: שאלות זה משהו אחר.

שלמה מולה: שאלות זה גם להגיד מה שהיא רוצה כיושבת ראש.

עינת וילף: זו הפריבילגיה שלה, ואתה יודע את זה היטב כחבר כנסת.

עינת וילף: אתה מתנהג כמי שאף פעם לא ---

ציפי חוטובלי: תודה לכל צוות הסנגורים.

ציפי חוטובלי: אני מבקשת לשמוע אותו, אני רק אומרת שאני לא מנועה כאן מלהעיר הערות ואני אמשיך להעיר את הערותיי, כי עם כל הכבוד זה תפקידי.

שלמה מולה: נכון.

אילן אבישר: אוקי.

אילן אבישר: אז אני אומר, מדובר פה בתחנה יהודית למגזר מאד מסוים עם מאפיינים מאד מסוימים שנוצרו בזיכיון, עברו את תהליך המכרז, קיבלו את כל האישורים הנדרשים והיו קיימים בפועל במשך שנה וחצי לפחות, בלי שום התערבות חיצונית.

אילן אבישר: אנחנו עשינו את האבחנה הראשונה לפי איך להימנע מהדרת נשים, שזה דבר פסול, ועם זאת לא לכפות שוויון מגדרי, שפה זה יכול להיות האמונה הפרטית שלי בחיים שלי, אבל אני לא בטוח שאני רוצה לכפות את זה על קבוצות ומגזרים שאולי זה לא מקובל עליהם.

אילן אבישר: ובמקרה מדובר בקהל ---

ציפי חוטובלי: אדוני, האם יש קבוצה בחברה הישראלית ששוויון מגדרי לא מקובל עליה?

ציפי חוטובלי: אני עונה לך שלא.

ציפי חוטובלי: לא בחברה הערבית, לא בחברה הרוסית ולא בחברה החרדית יש משהו נגד נשים.

ציפי חוטובלי: ואם יש לאנשים מסוימים משהו נגד נשים – שמים אותם בכלא.

ציפי חוטובלי: זה מה שקורה במדינת ישראל כשהולכים נגד נשים.

ציפי חוטובלי: על מה אתה מדבר אדוני?

ציפי חוטובלי: על מה אתה מדבר?

אילן אבישר: אני אגיד לך על מה אני מדבר ---

ציפי חוטובלי: פשוט מזועזעת.

ציפי חוטובלי: אני לא מצליחה לשמוע.

לימור לבנת: השוויון המגדרי הוא ברמה של חוק במדינת ישראל ולכן אי אפשר כאן להגיד זו אמונה פרטית שלי, אבל יש אנשים אחרים שחושבים אחרת.

לימור לבנת: יש חוק במדינה ותחנה שקיבלה זיכיון מהמדינה, ואדם יכול לחשוב בביתו אולי מה שהוא רוצה, אבל אם יש תחנה שקיבלה זיכיון מהמדינה, כאן, בזה אנחנו עוסקים.

לימור לבנת: ואתם הרשות השנייה בעצם זה הגוף, ולכן האמירה הזאת היא אמירה בעייתית.

אילן אבישר: אוקי, אז אני עדיין מרגיש שהמונח שוויון מגדרי הוא מונח קצת עמום, זאת אומרת האם אנחנו הולכים עד הסוף וכופים שהן ברמה של תכנים, הן ברמה של מגישים, הן ברמה של הנהלה יהיה שוויון מגדרי 50-50 בין גברים לנשים.

אילן אבישר: שנית, במקרה במגזר הדתי החרדי יכול ---

עינת וילף: שלכל הפחות לא תהיה אפליה מכוונת.

אילן אבישר: אני מסכים.

אילן אבישר: עם זה אנחנו מתמודדים ואני מרשה לכם לשפוט את אופן ההתמודדות שלנו עם זה.

אילן אבישר: אבל אני חוזר על האבחנה, היה חשוב לנו להבטיח שלא תהיה אפליה ולא תהיה הדרת נשים ---

לימור לבנת: אוקי, אוקי, ואז מה?

אילן אבישר: לגבי שוויון מגדרי אני אומר – זה דבר אחר, בעיקר בקרב ציבור שאי השוויון הזה בא לידי ביטוי וזה במקרה הרקע האישי שלי.

אילן אבישר: כל בוקר וכל יום וכל שבת בבית הכנסת, שנשים בבתי כנסת דתיים אינן עולות לתורה ואינן קוראות תפילה, אני מאד מצטער.

ציפי חוטובלי: כבודו, כבודו, אני מתביישת במילים האלה.

גלעד קריב: מה הקשר לדוגמא?

גלעד קריב: החוק התיר אפליה מגדרית בבתי כנסת ולא התיר אפליה מגדרית בשידורי תקשורת.

אילן אבישר: אנחנו פה עכשיו בבית המחוקקים, ואם החוק הזה הוא כזה או אחרת, על זה אנחנו מדברים.

אילן אבישר: אבל אנחנו פועלים במסגרת החוק.

אילן אבישר: אני רק רוצה ----

גלעד קריב: אני מגיש נגדכם תביעה.

ציפי חוטובלי: אני לא מוכנה שיהיו כאן קריאות ביניים, פשוט כי אי אפשר לשמוע, אי אפשר להקשיב.

ציפי חוטובלי: אני רק רוצה שוב, כנראה שאני צריכה כאן להזכיר את ההלכה.

ציפי חוטובלי: ההלכה היהודית אינה אוסרת על נשים להתראיין, לדבר, לקריין, לראיין.

ציפי חוטובלי: ההלכה היהודית אינה אוסרת על זה.

ציפי חוטובלי: וגם בבתי הכנסת יש ייצוג נכבד לנשים, יש עזרת נשים, נשים מגיעות לבתי הכנסת, הן לא מודרות משם, אני מבקשת.

ישראל אייכלר: אבל צריך לאסור גם בבתי הכנסת אפליית נשים.

ישראל אייכלר: אישה צריכה להיות ---

ציפי חוטובלי: הטיעון הדמגוגי הזה לא יעבוד לך, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: כל הכופרים בבורא עולם מסכימים.

שלמה מולה: כופרים?

שלמה מולה: תגיד לי, לך יש חוזה עם הקדוש ברוך הוא?

לימור לבנת: אייכלר, אני יכולה לא להסכים איתם, אבל הם לא כופרים.

ישראל אייכלר: הם לא כופרים?

לימור לבנת: אני יכולה לא להסכים איתם, אבל הם לא כופרים.

ציפי חוטובלי: גברתי השרה, אני חייבת להגיד לך שאני רוצה לאפשר להרבה גורמי מקצוע כאן לדבר, אבל עומד כאן גורם מקצועי שהתפקיד שלו הוא לפקח שלא תהיה הדרת נשים, וממש מוצא טיעונים דמגוגיים אחד אחרי השני כדי להצדיק את זה.

ציפי חוטובלי: מה אתם עשיתם כדי שלא תהיה הדרת נשים מבחינת הרדיו?

לימור לבנת: זאת השאלה עכשיו.

אילן אבישר: אני לא אוהב את המילה דמגוגיים, זה לא יפה.

לימור לבנת: בוא נגיד מופרכים.

אילן אבישר: אני אמשיך.

אילן אבישר: אני אומר, אנחנו כדי למנוע את הדרת הנשים או כל סוג של אפליה וקיפוח של נשים, אחד הדברים הראשונים שהעברנו בכלל, זה שנשים בעלות תפקיד או נשים שמאיזו שהיא סיבה צריכות להעלות לציבור הן בגלל מסגרת שידורי החדשות של התחנה, או הן בגלל תכניות אחרות, לא תהיה שום מניעה שהן יעלו לשידור, וזה עובד.

אילן אבישר: וזו פריצת דרך מאד משמעותית.

אילן אבישר: ככל שזה נוגע למקרה של בית החולים שבו התחנה מיאנה לראיין אישה, התייחסנו לזה כאל הפרה, התחנה קיבלה את זה כהפרה והם נקנסו על זה.

אילן אבישר: אבל זה נוגע לאותו יום, דרך אגב.

ציפי חוטובלי: בכמה כסף הם נקנסו?

ציפי חוטובלי: מה גובה הקנס?

אילן אבישר: גובה הקנס הוא כמעט מקסימאלי מבחינתנו, זה היה 10,000 שקלים.

ציפי חוטובלי: 10,000 שקלים?

הילה שמיר: זו הייתה הפרה ראשונה של הנחיה.

הילה שמיר: ככל שיופרו עוד הנחיות ---

אילן אבישר: כן, זו הפרה ראשונה, נכון.

ציפי חוטובלי: עו"ד הילה שמיר, בבקשה.

ישראל אייכלר: מתי תקנסו את קול ישראל וגלי צה"ל שמדירים חרדיים?

אילן אבישר: זה לא אנחנו, אבל אני חושב שההערה הזאת באיזה שהוא מקום היא ---

קריאה: גפני מתראיין שם כל יום.

אילן אבישר: ממקדת לנו בהקשר חשוב את הערך של התחנה הזאת כמו שאנחנו רואים אותו.

אילן אבישר: אנחנו הענקנו זיכיונות ל-16 תחנות רדיו, שאמורות לספק מענה לצרכים שונים של החברה הישראלית, בעיקר לאזורים ומגזרים שהתחושה היא ---

ציפי חוטובלי: אדוני, אין צורך בחברה הספרדית לזה שנשים לא יישמעו.

ציפי חוטובלי: אין צורך כזה.

ציפי חוטובלי: אתם לא עונים על שום צורך.

אילן אבישר: רק שנייה.

אילן אבישר: אני באמת מנסה להסביר.

אילן אבישר: אז אני אומר, המגזרים האלה לא פעם מרגישים שהם מודרים מהשיח התקשורתי הכללי בישראל, ונכון מאד לספק להם את המסגרות האלה שבהן הם נותנים ביטוי לעצמם.

אילן אבישר: הדבר האחר הוא שלצד ההחלטה שלא תהיה הדרה של נשים ולא יהיה קיפוח של נשים, ככל שזה רלבנטי, אנחנו גם התחלנו במהלך שחושף את הציבור.

אילן אבישר: זה אותו ציבור, זה לא ההנהלה דרך אגב, שיש לו את הרתיעה מלשמוע נשים ברדיו, להתחיל לשמוע באופן הדרגתי תכניות של נשים ברדיו.

קריאה: אז שיכבו את הרדיו, אני לא מבינה את הקטע.

שי בן מאור: ש-50% מהציבור יכבו את הרדיו, זה מה שאת מציעה?

שי בן מאור: זה מה שאת מציעה?

שי בן מאור: ש-50% מהציבור יכבו?

שי בן מאור: את יודעת מה דינה של התחנה במקרה כזה?

שי בן מאור: זו תחנה מסחרית, זה לא תחנה ציבורית.

שי בן מאור: עכשיו, המטרה של שנינו היא מטרה זהה.

שי בן מאור: שנינו יודעים שהעלאת נשים לשידור תסגור את הרדיו.

שי בן מאור: זו המטרה שלכם.

ציפי חוטובלי: אני אוציא אותך, אני פשוט אוציא אותך.

ציפי חוטובלי: אתה לא תתפרץ.

ציפי חוטובלי: שי בן מאור, אתה לא תתפרץ, זו אזהרה אחרונה.

שי בן מאור: את תתני לי לדבר אז אני לא אצטרך להתפרץ.

שי בן מאור: מה שקורה פה זה דיון פופוליסטי מהרמה הנמוכה ביותר, שאת נותנת לו יד.

שי בן מאור: את עומדת בראש העניין.

ציפי חוטובלי: תוציא אותו.

שי בן מאור: נוח לך שאני אהיה בחוץ, שאני לא אדבר?

ציפי חוטובלי: כן.

ציפי חוטובלי: עם התנהגות כזאת, כן.

ציפי חוטובלי: יש כללי אתיקה.

ישראל אייכלר: אתה יכול לצאת, תיכף גם אני אצא ונשאיר את הרפורמים עם יושבת הראש, שתצטרף, אולי היא תקבל איזה טיול לארצות הברית מהרפורמים.

שלמה מולה: הופה.

שלמה מולה: אייכלר, מה קרה פה היום?

שלמה מולה: מה רע ברפורמים?

אורי אורבך: למה לי לא מציעים איזה טיול מהרפורמים?

ציפי חוטובלי: חברים, אני רוצה להגיד לכם משהו, מאז שאני יושבת ראש אני לא שקלתי לבטל דיון ---

גלעד קריב: גברתי יושבת הראש, המשפט .... שהרפורמים גרועים מהערבים.

ציפי חוטובלי: הרב קריב לא, אני לא ממשיכה את הדיון הזה.

ציפי חוטובלי: חברים, הדיון הזה לא מתקיים בצורה עניינית, אני מצטערת.

ציפי חוטובלי: אני לא באתי לפה להצגות, אני מצטערת.

ישראל אייכלר: אנטישמי אתה.

ישראל אייכלר: שונא ישראל אתה.

קריאה: אתם מדירים נשים מהדת.

ציפי חוטובלי: חברים, אני מפזרת את הדיון.

ציפי חוטובלי: כל מי שהגיע מוזמן להירגע בחוץ, אני מפזרת את הדיון, אני מצטערת, הדיון הזה לא יימשך.

אורי אורבך: מה, ואז מה?

ציפי חוטובלי: אני לא ממשיכה את הדיון, בשיא הרצינות.

ציפי חוטובלי: יש כאן גורמים שבאו לעשות הצגות.

ישראל אייכלר: אתה קורא לי גזען?

ישראל אייכלר: אני דורש להוציא אותו, הוא אמר לחבר כנסת גזען.

ישראל אייכלר: תוציאו אותו בבקשה.

קריאה: סליחה, ואתה אמרת כופרים לכל מי שחושב שנשים יכולות לקבל מקום בבית הכנסת.

קריאה: אנחנו לא כופרות, אנחנו נשים אורתודוכסיות שומרות תורה ומצוות, שרוצות שיתייחסו אלינו כאל בנות אדם.

קריאה: זו הבקשה שלנו.

קריאה: זו כל סיבת ההתכנסות כאן.

קריאה: אנחנו נשים דתיות כמוכם ומגיע לנו יחס כאל בנות אדם.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להגיד לכם, כל מי שכאן משני צדי המתרס, כולכם פוגעים בטובת העניין.

ציפי חוטובלי: זה מה שיש לי לומר לכם.

ציפי חוטובלי: חברים, באו לכאן אנשים רציניים, באו לכאן חברי כנסת שיש להם עניין רציני בדיון הזה ואני רוצה להגיד לכם שלא תהיה לי אפס סבלנות לבא בתור שיפריע.

ציפי חוטובלי: כל מי שיפריע ימצא את עצמו בחוץ, יש כאן סדרנים שיעשו את זה, מצדי אני אשאר כאן עם חבר הכנסת אורבך, חברת הכנסת וילף וחבר הכנסת שלמה מולה.

נחמן שי: ואני?

ציפי חוטובלי: וחבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: הדרה.

ישראל אייכלר: את לא מאיימת עלי, את מאיימת על עצמך.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אייכלר – צא החוצה.

ישראל אייכלר: את מאיימת על עצמך.

ישראל אייכלר: את תוצגי שאויבת היהדות החרדית ואת תשלמי את המחיר על זה.

נחמן שי: אייכלר, תפסיק כבר, מה איתך?

ציפי חוטובלי: אני יודעת מה המחיר אגב, אני לא אוכל להתמודד ביהדות התורה במערכת הבחירות הבאה.

נחמן שי: מה איתך?

נחמן שי: מה קרה לך?

קריאה: תתבייש לך.

קריאה: מה קרה לך?

אורי אורבך: אל תדאגו, ל'יתד נאמן' הוא לא ייכנס בכל מקרה.

קריאה: מה זה?

קריאה: הוא ממש מאיים עליך פוליטית.

קריאה: אולי ל'המודיע'.

ציפי חוטובלי: אני מאד מתרגשת.

קריאה: זה הזוי.

קריאה: איך אפשר לעבור לסדר היום?

קריאה: זה לא יאומן.

ציפי חוטובלי: אני נותנת לכולם דקה לחשוב אם הם מוכנים להמשיך את הדיון.

קריאה: ברור שאנחנו רוצים, זה חשוב לנו.

ציפי חוטובלי: אני לא רואה שאתם רוצים לפי ההתנהגות הזאת.

ציפי חוטובלי: אני אומרת בשיא הרצינות.

ציפי חוטובלי: תראו, אני ניהלתי כאן דיונים במשך כמעט שלוש שנים.

ציפי חוטובלי: מעולם לא היה לי דבר כזה ואני לא מתכוונת כאן לעשות כאן ---

נחמן שי: אני לא אתן לך להישבר.

נחמן שי: זה פעם ראשונה שאני שומע אותך מציעה לסגור דיון בגלל הרעש.

נחמן שי: מה פתאום?

ציפי חוטובלי: זה לא בגלל רעש, זה בגלל שאנשים כאן באו להתלהם.

שלמה מולה: יש כאלה שיש להם עניין שלא יתקיים דיון באמת.

אורי אורבך: במקום לבכות על מר גורלנו בואו נמשיך.

ציפי חוטובלי: בבקשה.

ציפי חוטובלי: תודה, אני שמעתי אותך מספיק.

אילן אבישר: לא, לא, לא, את לא שמעת אותי מספיק ואני מבקש ---

ציפי חוטובלי: לא, די.

ציפי חוטובלי: אני באמת חושבת שכדאי שתסיים את הדברים שלך ותיתן לעורכת הדין הילה שמיר לומר את המתווה שאתם הצעתם ל"קול ברמה", ותפסיק לגונן בבקשה על עיקרון אי השוויון.

ציפי חוטובלי: זה מה שאני מרגישה שאתה עושה.

אילן אבישר: אני מבקש שגם שאת מגיבה בחיוך ובלגלוג, גם אם זה לא הערה שנרשמת לפרוטוקול, זה גם סוג של פרובוקציה שיוצר פה איזו שהיא בעיה.

אילן אבישר: אז גם מצדך אני מבקש את היחס הנכון לשיח.

אילן אבישר: אני רוצה להגיד פה דבר אחד ברור.

אילן אבישר: אנחנו עוסקים פה בציבור עם רגישויות מאד מסוימות.

אילן אבישר: אלה הם הקודים שלו.

אילן אבישר: זה לא מקובל עלינו.

אילן אבישר: מצד שני, יש פה ציבור שזו הדרך שלו.

אילן אבישר: מישהו אמר פה אנחנו חברה אחת, חבר הכנסת בן סימון.

אילן אבישר: זה הציבור שבעבר הקשיב לרדיו פיראטי, שהיה מנותק מההוויה הישראלית, מקבל תחנה שמשרתת אותו הן ברצף של חדשות, הן בתופעות כמו צפירת האזעקה ביום הזיכרון ודברים אחרים, ומחבר אותו אל ההוויה הישראלית, ולכן לתחנה הזאת יש ערך סגולי מהבחינה הזאת.

אילן אבישר: הדילמה היא לא פשוטה ואני חושב שכולנו פה חולקים אותה, אבל יש פה אנשים עם עמדות יותר נחרצות ועם יותר מיליטנטיות.

אילן אבישר: מבחינתנו תהליך הפתרון של המצב הזה צריך להיות בצורה של הידברות וצריך להיות בצורה הדרגתית, כדי למנוע מצב של כפייה חילונית או מראית עין של כפייה חילונית.

אילן אבישר: אנחנו יש לנו את כל הסמכות, בכל יום אנחנו יכולים לבוא ולהגיד להם כך תעשו ולא אחרת.

אילן אבישר: אנחנו מעדיפים תהליך של דיאלוג, מכיוון שאני אומר עוד פעם – הבעיה היא לא בהנהלה של התחנה, אלא הבעיה היא באותו ציבור שאנחנו לא רוצים לאבד אותו, אנחנו רוצים לשמור אותו, אנחנו רוצים כן לתת לו את האפשרות להעריך את האופציה של לשמוע נשים, של לשמוע קולות נשיים, ולקבל יותר ויותר את המקום לנשים בשידורים.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: עורכת הדין הילה שמיר, מה המתווה בפועל של התחנה.

ציפי חוטובלי: מה החיוב של התחנה.

הילה שמיר: אם אני אוכל שנייה אחת לפני המתווה, אני מרגישה פה בדיון הזה מאד מוזר.

הילה שמיר: היינו פה בדיון קודם ולמעשה מועצת הרשות השנייה ואני, כמי שנותנת לה את הייצוג המשפטי, נמצאים באיזה שהוא מקום בתווך.

הילה שמיר: מצד אחד כאן אנחנו רואים את כל הארגונים, ואתם רואים, אני אישה ואני פמיניסטית וכל מה שצריך.

הילה שמיר: אנחנו מקבלים גערות על כך שאנחנו הולכים קצת יותר מדי אולי, וככה היה גם בצוות של השרה לימור לבנת, לכיוון דרישות של ציבור מסוים או לפחות של תחנה מסוימת.

הילה שמיר: מצד שני, כשאנחנו עומדים מול התחנה והתחנה אני מניחה תשמע בהמשך הדיון הזה, מבחינת התחנה אנחנו הלכנו רחוק מדי.

הילה שמיר: כלומר אנחנו כופים עליהם ואנחנו עושים.

הילה שמיר: זאת אומרת מכל הצדדים כנראה שאף אחד לא מרוצה.

הילה שמיר: ואני חייבת, כדי שהדיון הזה יהיה טיפה יותר מבוסס, אנחנו התחלנו בו מהסוף, ואני חייבת להזכיר משהו שקשור להתחלה, לכל מי שיושבות ויושבים כאן.

הילה שמיר: זה בבחינת דע מאיין באת.

הילה שמיר: למה הוקמה התחנה הזאת בכלל?

הילה שמיר: למה משרד התקשורת החליט לתת תדרים ב-2007, לתחנה שהיא תחנה עם מאפיינים ייחודיים?

ציפי חוטובלי: עורכת שמיר, אני מאד מעריכה אותך, אבל אני באמת רוצה שלא תחזרי על ההיסטוריה שנאמרה כאן עשרות פעמים.

הילה שמיר: זה לא נאמר.

ציפי חוטובלי: תדברי רגע על המתווה, מה אתם מבקשים מהאנשים האלה, שבמשך תקופה מאד ארוכה, מאז שהתחנה קמה, לא השמיעו קול אישה.

ציפי חוטובלי: מה אתם מתכוונים לעשות?

הילה שמיר: ברשותך, באמת, מאד בנימוס הקשבתי פה בשעה ורבע האחרונה לכל הדברים שהיו כאן.

הילה שמיר: 30 שניות אחורה ואני אומרת על המתווה.

הילה שמיר: במסגרת 30 השניות האלה, אותו גורם שהיום יושב בראש הצוות הבין משרדי, היה אז במחלקת בג"צים, היום הוא המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, עורך הדין אבי ליכט, כתב ואני מקריאה, וזה בגדר ה-30 שניות.

הילה שמיר: הוא כתב לבג"ץ שהוגש בשנת 2007 על הקצאת תדרים לתחנה, שידעו שהיא לא תחנה שכשיפתחו אותה ישמעו בה דברים ששומעים בקול ישראל או בגל"ץ או ברשת ג'.

הילה שמיר: הוא כתב את הדברים הבאים, והוא כתב את זה בשם המדינה ושר התקשורת: "האוכלוסייה התורנית מסורתית ספרדית הינה אוכלוסייה שלה צרכים תקשורתיים ייחודיים, שאפילו הרדיו האזורי המיועד לציבור הדתי-חרדי" ושאלתם על רדיו "קול חי", אז זה עונה גם לשאלה ---

ציפי חוטובלי: והנשים הם לא חלק מהתמונה הזו?

הילה שמיר: אם תקשיבי עד הסוף, אני ישבתי פה בשקט, אני מצפה שיכבדו אותי 5 דקות מקסימום.

הילה שמיר: "גם הרדיו האזורי המיועד לציבור הדתי חרדי, אינו משרת את צרכיו של הציבור הזה, לכן יש לפתור מצוקה זו".

הילה שמיר: אני יודעת שזה לא נעים לשמוע אבל זה המצב.

הילה שמיר: "באמצעות התאמת תחנת רדיו ...

רוני אלוני סדובניק: אבל מה עם ....

ציפי חוטובלי: עורכת דין רוני אלוני סדובניק, כמו שביקשתי מכל אחד אחר, גם עליך אני מחילה את הבקשה הזאת.

הילה שמיר: תכבדו הלאה גם אנשים אחרים.

הילה שמיר: "...

הילה שמיר: באמצעות הקמת תחנת רדיו שתתאים לצרכיו הייחודיים של ציבור זה", וכך הוקמה התחנה.

הילה שמיר: זה היה ה-30 שניות אחורה.

הילה שמיר: התחנה הוקמה לא כדי להיות קול ישראל וגלי צה"ל מספר 2, אלא כדי לענות על צרכים ייחודים.

הילה שמיר: עכשיו צועקים פה – 'החוק', 'החוק', 'מה עושה החוק', ואני אגיד מה אנחנו עשינו במסגרת החוק.

הילה שמיר: כמו שאתם יודעים, למרות שמקיימים את כל החקיקה במדינת ישראל, עדיין קיימים קווי מהדרין.

הילה שמיר: ומה שקרה עד עכשיו בבג"ץ קווי מהדרין, הוא שבג"ץ אסר את אלמנט הכפייה וכן נתן אפשרות להסדרים וולונטריים לציבור מסוים.

הילה שמיר: ואנחנו במסגרת המשפטית הזאת הלכנו וקבענו הסדר כזה, שהחל לפעול מאוקטובר, ואני אומר בדיוק איך הוא עובד.

הילה שמיר: אחרי שהתקבלו תלונות ברשות, של חלק גם מהגורמים שיושבים כאן, אירועים חדשותיים ואקטואליים כלשהם, כשאקטואלי זה כולל את הכל, ישודרו על ידי התחנה ומחויבים להיות משודרים בשידור חי, ללא קטיעה, ללא עריכה.

הילה שמיר: אם מחר יש ראש ממשלה, שרה, מנהל בית חולים או מנהלת בית חולים גדול, כל אחד שהוא, כשיש אירוע אקטואלי שהוא מעורב בו, התחנה אינה רשאית לקטוע, לערוך, לא לשדר כשהאישה מדברת.

הילה שמיר: זה דבר שכמובן הייתה התנגדות מצד התחנה, אנחנו עמדנו על זה.

הילה שמיר: כל הפרה של ההנחיה הזאת ימוצה איתה הדין בהליך של הפרה.

הילה שמיר: לנו יש אפשרות להטיל קנסות ואנחנו התחלנו כבר להטיל כשראינו שההנחיות לא מקוימות בהקשר מסוים.

הילה שמיר: נדבך שני להנחיות ---

אורי אורבך: שודרה איזו אישה אחת בהקשר הזה?

הילה שמיר: תיכף, תיכף, אני אתן תיכף גם את העובדות.

אילן אבישר: לא, לא, רק שנייה, מה הייתה השאלה?

הילה שמיר: אם שודרה אישה.

אורי אורבך: באיזה אירוע חדשותי.

הילה שמיר: כן, אני שמעתי את דוברת המשטרה.

הילה שמיר: שמעתי.

הילה שמיר: אני עצמתי שמעתי.

הילה שמיר: אני מודה שבשנה האחרונה יש לי את התחנה הזאת בתחנות שאני שומעת, גם כדי להתרשם מה קורה שם וזה לא היה לפני כן.

הילה שמיר: אז אנחנו מבינים שיש לנו עוד דרך ללכת, אבל אנחנו מתחילים איתה.

ציפי חוטובלי: אוקי, אירועים חדשותיים ואקטואליים.

ציפי חוטובלי: זה מה שנקרא יד המקרה, זאת אומרת אנחנו לא מחויבים שצמרת המדינה היא עדיין לא נשית ---

הילה שמיר: עכשיו בואו נדבר על החלק הוולונטרי.

אילן אבישר: אבל זה יכול להיות גם האישה ברחוב.

הילה שמיר: מנכ"לית מד"א, אם קורה משהו.

ציפי חוטובלי: בסדר גמור.

הילה שמיר: דבר נוסף, הנדבך השני שהתחנה מחויבת בו זה לאפשר התייחסות של נושאות תפקיד ציבורי ונושאות תפקיד ציבורי גם מיוזמתן.

הילה שמיר: זאת אומרת, אם אישה בתפקיד ציבורי כלשהו, זה לא חייב להיות פוליטי, זה יכול להיות ציבורי כלשהו, שומעת שמתקיים יום שידורים, או דיון בנושא מסוים ומבקשת לעלות והיא לא תעלה – היא מוזמנת להפנות את תלונתה לרשות השנייה והנושא יטופל ותיכף אני אסביר איך הוא מטופל.

הילה שמיר: הדבר השלישי, וזה הדבר שאליו משום מה נתפסים, כי הוא ככה נראה יותר תקשורתי, יותר מעניין.

הילה שמיר: באוקטובר נתנו הנחיה לשבץ תכנית שבועית, שבמסגרתה מאזינות יוכלו לעלות, נשים יוכל לעלות, ומי שלא רוצה לשמוע יודע שבשנה המסוימת הזאת עולות נשים, ואם זה קשה לו או יש לו איזו שהיא בעיה דתית-הלכתית עם זה - הוא לא שומע.

הילה שמיר: לתחנה אמרנו באוקטובר, וזה המשפט הכי חשוב לי בכל הדבר הזה, שזה הוא תחילתו של תהליך.

הילה שמיר: מבחינתנו זה לא סופו, ופה אני מתחברת למה שאמר ד"ר אילן אבישר קודם.

הילה שמיר: זה לא סופו של תהליך.

הילה שמיר: התחנה מבחינתה כרגע גם שכרה משרד עורכי דין שמייצג אותה אל מול הרשות, לכן אני אומרת לכם אנחנו נמצאים פה באמת בתווך בעניין הזה.

הילה שמיר: מבחינתם התהליך נגמר.

ציפי חוטובלי: אבל 'מבחינתם' לא מעניין אותנו, כי עם כל הכבוד אין להם מעמד מול המדינה בהחלת חוקי השוויון הבסיסיים ביותר שלה.

ציפי חוטובלי: אין להם מעמד.

הילה שמיר: אבל יושבת ראש הוועדה, בואי נשים את הדברים במקום הנכון.

הילה שמיר: לא מדובר באי השמעת נשים בשידורי רדיו "קול ברמה", מה שהיה עד לפני כשנה.

הילה שמיר: מדובר היום בהיקף, ושאלת ההיקף היא השאלה האם זה כל היום, חלק מהיום, בשעה מסוימת או רק בשעות הערב.

ציפי חוטובלי: אוקי, חבר הכנסת אורי אורבך, אולי ---

הילה שמיר: לא נאסר דיבור מוחלט של נשים בתחנה, ואנחנו מטפלים גם בעניין ---

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אורבך יתייחס, כי הוא יוזם הדיון.

אורי אורבך: אומר בקצרה, כל העניין הזה של לחשוב שזה נורא אקזוטי המנהגים של החרדים ואנחנו לא יכולים להתערב, אני באמת אומר את זה עם כל הלהבדיל, כי לא מדובר פה באלימות פיזית, אבל יש חוגים במדינת ישראל שעל רקע כבוד המשפחה נעשים דברים, יש אלימות בתוך המשפחה, המדינה לא אומרת זה לא ענייננו, זה עניין פנימי שלהם.

שלמה מולה: נכון.

אורי אורבך: זה לא עניין פנימי אפליה.

ציפי חוטובלי: נכון, מסכימים.

אורי אורבך: זה שהם מרמים אתכם ואתם רוצים שירמו אתכם, זה דבר בלתי נסבל.

אורי אורבך: יש שעה בשבוע, שאני מקשיב, אני לא מתראיין אגב ברדיו "קול ברמה" מאז שהם מדירים נשים.

אורי אורבך: למרות שהם לא מרפים, פשוט הם לא מתואמים.

אורי אורבך: יש הרבה תכניות אז כל פעם מתקשרים ואני צריך להסביר למפיק התורן שאני לא מתראיין שם אם נשים לא מתראיינות שם, אבל בסדר.

אורי אורבך: אני יכול לעמוד בפריימריז שלנו, אני אעמוד בזה, בנזק המצטבר.

אורי אורבך: אבל יש להם שעה בשבוע, לפחות עד לפני חודשיים-שלושה.

אורי אורבך: בשבוע שבו נערך כאן הדיון, ביום שני, אז באותו יום ראשון רדיו "קול ברמה" שידר לראשונה אישה בין שבע לשמונה, נדמה לי שאת ועוד חברת כנסת.

ציפי חוטובלי: נכון, כן, כן.

אורי אורבך: זה לכבוד האירוע ומאז כל יום ראשון בין שבע לשמונה.

אורי אורבך: אני מבין שזו התחלה וזה הדרגתי, ההלם שיכולים לחטוף המאזינים אם פתאום יישמע קולה של אישה בשעה אחרת, זה פשוט יטיח אותם ארצה.

אורי אורבך: גם בבית אגב, האישה לא אומרת לבעלה או לבן משפחה שהוא לא מדרגה ראשונה, היא מעבירה לו פקס בהרבה מקרים.

אורי אורבך: על מי אתם עובדים?

אורי אורבך: אני מכיר את הוויכוח ההלכתי, אני בעצמי עזבתי את רדיו "קול חי" על רקע שירת נשים, שהפסיקו.

אורי אורבך: אבל לא ניכנס לזה, זה עניין הלכתי ויש נורמה חברתית, לא מקובלת עלי, אבל ---

הילה שמיר: ...

הילה שמיר: שאלות, אז למה לא דנים בזה?

אורי אורבך: יש גם שירותים נפרדים לגברים ונשים, למה לא דנים בזה?

אורי אורבך: יש גם נבחרת ישראל בכדורגל, זה רק בנים.

אורי אורבך: אני מבין שיש הבדלים, כלומר אנחנו לא מטומטמים, אנחנו מבינים שיש הבדלים בין גברים לנשים, ויש מקומות רבים ---

אברהם מיכאלי: לצערך עוד מעט זה גם לא יהיה.

אורי אורבך: יש מקום להפרדה בין גברים לנשים במקום שבו יש מקום להפרדה.

אורי אורבך: כל העניין הוא שזה מחלחל למקומות אחרים מעבר לחרדים, וההפרדה בין גברים לנשים שלא צורך, היא המצאה כדי להגיד שהם יותר חרדים וההשפעה של זה היא דרמטית לחוגים אחרים.

אורי אורבך: לי גם אכפת מהחברה החרדית עצמה.

אורי אורבך: אבל ברדיו "קול חי", אני לא יודע אם בוצע או לא בוצע, יש כנראה בחלק מהתכניות גברים מראיינים גברים ונשים מראיינות נשים, לא כי ההלכה אומרת.

אורי אורבך: כי רדיו "קול ברמה" מציג את עצמו כתחנה יותר חרדית, החרדי האמיתי.

אורי אורבך: ואני לא מוכן, ואני מדבר בשם הדת ולא בשם חוק ולא בשם שום דבר אחר, שמי שמפריד יותר, או מי שמפלה או מדיר יותר נשים – הוא ייחשב יותר דתי.

ציפי חוטובלי: אורי, אני אגיד לך יותר מזה.

ציפי חוטובלי: זה לא לחינם שדווקא אנחנו, האנשים הדתיים בכנסת מתקוממים יותר מכולם על הסוגיות האלה.

ציפי חוטובלי: כי באים כאן חילונים, מנהלי תחנה שבציניות, עבור שיקולי רייטינג ומשיקולי מסחר ולעשות כסף, האנשים האלה מוכנים פתאום ללבוש על עצמם את אצטלת הסובלנות כלפי האחר.

ציפי חוטובלי: חברים, זה לא סובלנות כלפי אף אחד.

ציפי חוטובלי: יש כאן אפס סובלנות.

אברהם מימרן: הוועדה הזאת שוויונית?

שלמה מולה: כן.

אברהם מימרן: הוועדה לפחות שוויונית?

שלמה מולה: כן, מאד.

אורי אורבך: אנשים מדברים.

ציפי חוטובלי: כן, עד כמה שאני יודעת גברים ---

אברהם מימרן: יש פה זכות ביטוי לכולם?

אורי אורבך: כן.

אברהם מימרן: אפשר לדבר שלוש דקות?

אברהם מימרן: לא, פשוט יושבת ראש הוועדה ---

ציפי חוטובלי: מה שאנשים לא הצליחו להבין שיש כללי משחק.

אברהם מימרן: אתם מדברים כבר שעה וחצי.

ציפי חוטובלי: לא מתפרצים, נרשמים לדבר אצל דלית ודלית מפנה אלי את הרשימה, וכל מי שנרשם, לפי איך שהזמן מאפשר, בדרך כלל מדבר.

אורי אורבך: אתה שעה וחצי לא מדבר.

אורי אורבך: יש 50% מהאוכלוסייה ששלוש שנים וחצי לא מדברות אצלכם.

אורי אורבך: רק שתקבל טיפה את התחושה בזעיר אנפין, ואל תדבר בשם ---

ציפי חוטובלי: חברות, לא מוחאים כפיים בוועדות בכנסת.

אורי אורבך: כן, גם אם מגיע לי.

ציפי חוטובלי: ולמרות שאורי באמת מקסים.

ציפי חוטובלי: אורי, אני מגבה אותך בכל מילה ---

אברהם מימרן: אני פשוט לא אענה כרגע כדי שלא יוציאו אותי.

אברהם מימרן: עוד מעט אני אענה.

ציפי חוטובלי: לא, זה לא לחינם, באמת לא לחינם שמה שקורה כאן ---

אברהם מימרן: גם לבדיחה המאד מקורית.

ציפי חוטובלי: אנשים חילוניים פשוט מתחפרים בחילוניותם כדי להפגין בורות מאד לא מרשימה, ולהתחיל להסביר.

ציפי חוטובלי: יש כאן אנשים שמגנים על העניין הזה בשם הדת.

ציפי חוטובלי: אני מבקשת מכם – אל תעשו שימוש ציני בדת.

ציפי חוטובלי: באמת, אני מבקשת מכם.

אורי אורבך: אני רוצה באמת לסיים.

אורי אורבך: אני רוצה לומר לכם אנשי רדיו "קול ברמה".

ציפי חוטובלי: אוקי, תסיים את הדברים.

אורי אורבך: אין לי עניין לסגור אתכם, אני לא מטעם רדיו "קול חי", אותי הם סילקו בכלל על רקע של שירת נשים, זה לא העניין.

אורי אורבך: אנחנו אפילו במידה מסוימת של ידידות, אל תיקחו את זה רחוק מידה, אבל במידה מסוימת של ידידות.

אורי אורבך: אף אחד לא הולך לערוך לכם את לוח השידורים ולספור לכם אם בשבע בערב או בשש בערב.

אורי אורבך: אבל אתם לא יכולים לעשות צחוק מעבודה ולהגיד – נשים בכלל לא.

אורי אורבך: וגם אם תבדקו ברייטינג שאתם מתגאים בו, שבזכות זה יש לכם האזנה גבוהה, תבדקו האם מאז שהתחלתם להשמיע שעה בשבוע אישה, אולי הגדלתם את זה, אני לא עוקב, לשעה ביום, האם הרייטינג שלכם ירד מאז.

אברהם מימרן: אני אחדש לך שכן.

אברהם מימרן: יש לנו סקר שהגיע אלינו אתמול.

ציפי חוטובלי: אורי, אני מבקש לא להכניס שיקולי רייטינג לסוגיות שוויון.

ציפי חוטובלי: זאת לא השאלה.

אורי אורבך: לא, לא, אני מדבר לשיטתם, אני אומר לשיטתם, אתם מתגאים בזה.

אברהם מימרן: עזוב, כשיגיע תורי אני פשוט לא יודע כבר איך, כשיגיע תורי אני אדבר.

אורי אורבך: לא, אני אומר זו סתם שאלה ברמת הידע, ואני אומר שגם אם זה מוריד לכם את הרייטינג – ממש לא אכפת לי מהסוגיה הזאת, כי אני לא מוכן שיהיה רדיו בישראל שיגיד שהוא לא מראיין חרדים, או ערבים, או אשכנזים, או כל תת קבוצה אחרת, שזה מעלה לו את הרייטינג.

אורי אורבך: ותאמין לי, יש תחנות רדיו שאם הם לא יראיינו ערבים או יהודים – יכול להיות שזה יעלה להם את הרייטינג, תחנות טלוויזיה כאלה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אורי אורבך אני אשמח עם תסיים, רק תענה על שאלה אחת.

ציפי חוטובלי: מה יגרום לך להתראיין ברדיו "קול ברמה", איזה מינון של השמעת נשים?

אורי אורבך: אני נזהר בתור עיתונאי לשעבר לא לקבוע את לוח השידורים.

אברהם מימרן: אתה יכול לוותר מראש.

ציפי חוטובלי: לא, אני שואלת ברצינות.

ציפי חוטובלי: הרי הוועדה הזאת אמורה לקבוע איזה רף נורמטיבי לרשות השנייה.

ציפי חוטובלי: אם יש לך משהו להגיד בנושא הזה.

אורי אורבך: סבירות.

אורי אורבך: אני חושב שהעיקרון הגדול הוא באמת לאו דווקא תכנית כזאת או תכנית אחרת אלא שכשזה ענייני, כשיש אישה רלבנטית לעניין, אז בסדר.

אורי אורבך: אם את שיעורי התורה שלכם יתנו רק גברים, זה לא לטעמי, אבל אני לא הולך לשנות את כל הנורמות של החברה החרדית.

אורי אורבך: אני רוצה שאתם לא תשנו, תמציאו לי נורמות חדשות של החברה החרדית ותגידו – ככה זה תורה מהר סיני, זה פוגע לנו ברגשות.

אורי אורבך: רגשות יש לכולם וזה עניין של שכל ישר.

אורי אורבך: אפשר להגיע אתכם להסכמה, אני יודע שזה לא יהיה 50% נשים.

אורי אורבך: אני לא מסכים לזה בעיקרון, אבל אני מכיר איך שהוא את הנורמות של החברה החרדית.

ציפי חוטובלי: תודה רבה חבר הכנסת אורבך.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת נחמן שי, חיכית בסבלנות בבקשה.

נחמן שי: מה זה סבלנות?

נחמן שי: אני כבר הייתי ילד בן שלושה שבועות, לפי דעתי הוא נולד כשהתחיל הדיון.

אורי מקלב: אבל אל תשכח שקוראים לו אורי לילד הזה, נכון?

נחמן שי: אני לא שוכח, תאמין לי.

נחמן שי: אתה רוצה שאני אספר לך על אמא שלו גם?

אורי מקלב: אבל קראו לו אורי.

נחמן שי: אני לא זוכר אם קוראים לי אורי, והוא ברוך הבא.

נחמן שי: אני רוצה לומר כמה מילים ואני אומר את זה לחבריי ברשות השנייה.

נחמן שי: אני לא יודע מה נכתב במכרז שאתם פרסמתם, אבל אם המכרז שפרסמתם אמר שלא ישודרו שם נשים – הוא בלתי חוקתי ואסור היה לפרסם אותו.

הילה שמיר: לא, זה לא כתוב במכרז ולא בזיכיון.

נחמן שי: אוקי.

נחמן שי: אז אם זה לא היה במכרז ולא היה בזיכיון, אתם צריכים לוודא שגם נשים.

נחמן שי: אני אומר לכם בהשוואה, אני שאלתי את אחד מבעלי התחנה שהיה בחוץ.

נחמן שי: הוא אמר לי שהם בחנו ובדקו אצל המאזינים והמאזינים אמרו באחוז מאד גבוה שהם אינם רוצים לשמוע.

נחמן שי: שאלתי אותו – האם היית שואל אותם אם הם רוצים לשמוע ערבים בתחנה שלך, ואני חושש לומר שהתשובה הייתה כנראה באחוז גבוה מאד גם כן שלילית.

נחמן שי: האם זה אומר שאסור להם או שהם לא ישמיעו ערבים בתחנה?

נחמן שי: לכן גם בהקשר הזה וגם בהקשר הזה – אסור לכם לשתף פעולה עם זה.

נחמן שי: עכשיו אני רוצה לומר משהו לטובת התחנה.

נחמן שי: ברור שזו תחנה מגזרית, ברור שהיא מדברת אל פלח מאד ברור באוכלוסייה והיא צריכה למצוא דרכים להגיע אליהם.

נחמן שי: אז תחפשו את המכנה המשותף ואיפה.

נחמן שי: נשים צריכות להופיע.

נחמן שי: לא בגלל שזה הוראה, אלא בגלל שהן חלק בלתי נפרד מכל הזירות בחברה הישראלית, כולל הזירה החרדית.

נחמן שי: ולכן אני תמהה שאנשי התחנה לא רוצים בעצמם לחפש דרכים לשלב נשים מאזינות, כי הבנתי שאחוז גבוה של נשים כן מאזין לתחנה.

נחמן שי: אז למה שלא תחפשו דרך לשלב אותן בתחנה?

נחמן שי: אתם יכולים לנסות.

נחמן שי: והעובדה שאתם גזרתם לשלוח את הנשים לארץ גזרה, היא לא נכונה.

נחמן שי: היא טעות גם בהיבט כמובן הציבורי, ואפילו בהיבט המקצועי ---

אברהם מימרן: אני אוכל לענות לאדוני?

נחמן שי: אתה תוכל לענות, אני רק אמרתי את דעתי.

נחמן שי: תודה רבה גברתי.

אברהם מימרן: גברתי, אני אוכל לענות?

ציפי חוטובלי: כן.

ציפי חוטובלי: אני בעצם הנציג היחיד מהרדיו שנמצא כאן?

אברהם מימרן: כרגע.

אברהם מימרן: יש לנו גם את עורך הדין אמיר ונג.

אברהם מימרן: שמי אבי מימרן, אני מנהל התכניות של התחנה ומגיש המהדורה המרכזית ברדיו.

אברהם מימרן: לצורך הפרוטוקול, כבר בהקמת התחנה, לפני כשלוש וחצי שנים, התנועות הרפורמיות עתרו לבג"ץ, עוד לפני שידעו אם יהיו נשים, או לא יהיו נשים.

אברהם מימרן: הם בכלל טענו שאין מקומה של תחנה כזו בחברה הישראלי ועתרו לבג"ץ.

ציפי חוטובלי: זה דיון אחר, זה לא הדיון שלנו.

אברהם מימרן: לא, אני רק אומר לפרוטוקול ואני נוגע בדיון.

אברהם מיכאלי: זה המשך של אותה עתירה.

אברהם מיכאלי: הדיון פה הוא המשך של אותה עתירה.

רוני אלוני סדובניק: ממש לא.

ציפי חוטובלי: סליחה, אני לא אאפשר לכם להפריע לו, בבקשה.

אברהם מימרן: אני באמת יחיד פה מול רבים ואני רוצה שלוש דקות של חסד.

אברהם מימרן: אחר כך אתם יכולים להמשיך.

ציפי חוטובלי: קח חמש.

אברהם מימרן: ואחר כך נשמע חוות דעת משפטית של עורך הדין של התחנה.

אורי מקלב: וקולך ימשיך להישמע כ"קול ברמה".

אברהם מימרן: תודה.

אורי אורבך: בשם רחל אימנו, אגב, "קול ברמה".

אברהם מימרן: לא, לא, על שם רחל אימנו זה "קול באי רמה".

אורי מקלב: הרי שם היה כתוב "מנעי קולך", אורי.

אורי אורבך: רחל אימנו לא יכולה להתראיין ברדיו.

ציפי חוטובלי: מנעי קולך מבכי.

גלעד קריב: כולנו בוכים.

אברהם מימרן: אוקי, אני רוצה רגע ב-20 שניות להשלים אולי חלק מהבורות שיש כאן באשר לתחנה וגם להסביר מה היא נקודת ההנחה.

אברהם מימרן: כולם מדברים פה בשם ההלכה, וזה מדהים שבוועדה למעמד קידום האישה יש כל כך הרבה פוסקי הלכה, ותחת קורת גג אחד, אבל זה מעניין כשלעצמו.

נחמן שי: עכשיו אל תדיר לי את הנשים גם מעולם ההלכה.

אברהם מימרן: חלילה.

אברהם מימרן: אני שומע גם רבניות וגם פוסקות הלכה וזה מעניין.

אברהם מימרן: אני רק רוצה לומר שעד שרדיו "קול ברמה", עד שהתחנה הזאת הוקמה פעלו בישראל למעלה מ-15 תחנות רדיו פיראטיות ---

קריאה: 40, יותר נכון.

אברהם מימרן: 40, יכול להיות.

אברהם מימרן: אני מכיר 15 לפחות בשמות שלהם.

אברהם מימרן: בזמן שכיהנה השרה לימור לבנת, שהייתה כאן קודם, כשרת התקשורת, והיא טענה שהיא עשתה הכל למען הציבור החרדי בכל התפקידים שלה.

אברהם מימרן: אני הייתי אצלה בפגישה לפני 17 שנה, כשהייתי ילד בן 19 והתחננו – תביאו תחנת רדיו למגזר הדתי והחרדי, ואז עוד לא היה "קול חי", ודווקא השרה לימור לבנת דחתה שוב ושוב את הפניות הללו.

אברהם מימרן: היא אמרה שלציבור החרדי לא מגיע רדיו, יש רדיו ממלכתי והם יכולים להסתפק בו.

אברהם מימרן: אחר כך קמה הרשות השנייה, הוקמה תחנת הרדיו "קול חי", שמסתבר וכמובן הייתה אמורה להיות תחנה דתית, שידר שם בעבר אורי אורבך ושאול מייזליש ואחרים, שהתחנה הזו שינתה את הייעוד שלה.

אברהם מימרן: היא הייתה אמורה להיות תחנה דתית והלכה ונהייתה יותר ויותר חרדית, ונעצרה באמצע.

אברהם מימרן: כלומר, היא לא שירתה לא את הציבור שלשמו היא הוקמה, שזה הציבור של אנשי הבית היהודי והאיחוד הלאומי, והיא לא שירתה את הציבור החרדי, כי היא גם עצרה באמצע.

אברהם מימרן: ואז נוצר אותו ביקוש אדיר של קהל גדול בישראל, שנותר ללא תחנת רדיו במשך 60 שנה, בזמן שיש תחנות בכל השפות, כל סוגי המוסיקה.

אברהם מימרן: יש תחנה רק למוסיקה קלאסית, רק לועזית, רק מזרחית, ציבור שלם לא מצא תחנת רדיו וכלי ביטוי.

אברהם מימרן: הקימה הרשות השנייה את תחנת הרדיו "קול ברמה" ועשתה באמת צעד מבורך.

אברהם מימרן: באותו יום שהוקם רדיו "קול ברמה", נעלמו פתאום התחנות הפיראטיות.

אברהם מימרן: עד אותו יום היה חתול ועכבר בין המשטרה לבין משרד התקשורת והתחנות.

אברהם מימרן: סגרו תחנה, קמו שלוש ---

ציפי חוטובלי: אמת חושבת שזה דבר נכון שאושרו תחנות שידור מסודרות.

אברהם מימרן: העובדה, זאת ההוכחה, רק שנייה ---

ציפי חוטובלי: דבר לגופו של עניין.

אברהם מימרן: זאת ההוכחה שיש ---

ציפי חוטובלי: בעניין סוגית הנשים.

אברהם מימרן: אני כבר מגיע לסוגית הנשים.

אברהם מימרן: זאת ההוכחה שהיה באמת צורך אדיר בתחנה מהסוג הזה, וברגע שהצורך הזה הגיע, הגיע אמנם מאוחר, התחנות הפיראטיות פסקו לפעול.

אברהם מימרן: עכשיו בסוגית הנשים.

אברהם מימרן: כולם כאן מדברים בשם ההלכה ואני לא רב, בניגוד לכל הרבניות שיושבות כאן, אני היחיד פה בחדר שלא רב ולא פוסק הלכה.

ציפי חוטובלי: כדי לדעת מה ההלכה לא צריך להיות רב ולא צריך להיות פוסק הלכה.

אברהם מימרן: יש לנו פוסקי הלכה משלנו.

אברהם מימרן: אני חושב שמבין המתירנים, פוסקי ההלכה המקלים בדור הזה הוא הרב עובדיה יוסף, שבכל הפסיקות ההלכתיות שלו הוא מקל, ונלחם בדעות מחמירות יותר בהמון תחומים, וגם בתחום הדרת הנשים.

אברהם מימרן: הרב עובדה יוסף כתב בכתב ידו, במסמך שנמצא בידי התחנה, והורה לנו, בגלל שהתחנה אינה מיועדת לכלל אזרחי ישראל ובגלל שהיא תחנה קהילתית שנועדה לשדר לציבור מסוים בישראל, לשמור בו על המרקם, ההווי החיים החרדי, גם אם הוא לא כתוב שחור על גבי לבן בשולחן ערוך.

אברהם מימרן: יש הרבה מוסכמות בחברה החרדית שלא מופיעות בשולחן ערוך.

אברהם מימרן: עכשיו לגבי החוק.

אברהם מימרן: כולם צועקים – משאב ציבורי, זה החוק.

אברהם מימרן: החוק מעל כמובן פסקי ההלכה.

אברהם מימרן: אז רבותי, יש מרחב ציבורי ושם מתנהלת התחבורה הציבורית וקווי המהדרין שדיברו עליהם קודם, ועוד סוגיות אחרות, בתי עלמין וכו'.

אברהם מימרן: יש מרחב פרטי שזה ביתי הפרטי ובתיכם הפרטיים.

אברהם מימרן: יש מרחב נוסף שנקרא מרחב קהילתי.

אברהם מימרן: במרחב קהילתי יש מתנ"סים ---

קריאה: אני לא מכיר את המרחב הזה.

אברהם מימרן: אז אני מסביר לך שיש מרחב, יש מתנ"סים קהילתיים בישראל שממומנים על ידי המדינה והם פועלים לא בשוויוניות לא רק בין גברים ונשים אלא גם בתכנים.

אברהם מימרן: מוחמד בכרי לא יכול להציג את הסרט שלו בקריית ארבע ---

ציפי חוטובלי: אדוני, תחנת רדיו איננה מתנ"ס, עם כל הכבוד.

אברהם מימרן: תחנת רדיו היא ערך תרבותי, היא לא ערך ממלכתי.

אברהם מימרן: אנחנו לא מדברים על רשת ב' וגלי צה"ל שהן תחנות ממלכתיות שמקבלות כסף מהמדינה כדי לשדר גם בזמן מלחמה.

אברהם מימרן: רדיו של הרשות השנייה זה ערך מוסף תרבותי, לכן יש הרבה תחנות עם הרבה מגוון.

אברהם מימרן: יש קהל אחד, 300,000 איש שרוצה את זה ככה.

נחמן שי: אבל הכל נכון, רק החלוקה שלך היא מאד מעניינת – המרחב הפרטי וכו'.

נחמן שי: אתה במרחב הציבורי.

נחמן שי: תדרי שידור במרחב הציבורי ---

אברהם מימרן: מאה אחוז.

אברהם מימרן: נצטרך על זה לדון בבית משפט או בערכאות, או בהחלטה משפטית האם זה נקרא מרחב קהילתי או ציבורי.

אברהם מימרן: אני אשאיר את זה לחוות דעתם של ---

ציפי חוטובלי: סליחה, הבנתי את רוח הדברים.

אברהם מימרן: אני רק רוצה לומר עוד מילה אחת באשר לנשים ושאל חבר הכנסת נחמן שי שאלה נכונה, ואני רוצה לענות לו עליה.

אברהם מימרן: והוא אמר שבעצם יש לנו מאזינות רבות ובעצם רוב המאזינים לתחנה הם נשים ולמה אנחנו לא רואים לנכון לשלב נשים בתחנה.

ציפי חוטובלי: אה, יש לי תשובה - כי הן לא רוצות לשמוע נשים.

אברהם מימרן: אלף כן, נכון.

אברהם מימרן: אלף נכון.

אברהם מימרן: חבר הכנסת נחמן שי --- אני אשמח לשלוח לך.

אורי מקלב: אם התחנה כל כך לא רצויה ביניהן והיא כל כך מדירה אותן, אז למה הן ממשיכות לשמוע ואולי הן רוב השומעות, או רוב המאזינים.

ציפי חוטובלי: אתה יודע, במדינה קומוניסטית אומרים כל הזמן שמשטר קומוניסטי זה נהדר.

אברהם מימרן: אז אנחנו מפעילים בכל יום ראשון תכנית שבה השדרן קורא לנשים להתקשר ולהתראיין: מאזינות, בבקשה, דברו.

אברהם מימרן: בבקשה.

אברהם מימרן: ואני מוכן להוכיח, יש לנו אמצעים טכנולוגיים שפיתחנו במחשב כדי להוכיח את השיחות הנכנסות בכל שעה, בשביל היום שנצטרך להוכיח את זה.

אברהם מימרן: נשים לא מתקשרות לצערי.

אברהם מימרן: אני קורא לכל הרפורמיות הנכבדות להתקשר אלינו לתחנה, כדי שקול נשים יישמע.

אברהם מימרן: החרדיות לא רוצות לדבר.

אברהם מימרן: אז אולי אתן תדברו ברדיו החרדים, כדי שיהיו נשים, שיהיו נשים.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

אברהם מימרן: עוד מילה אחת ברשותך, דיברו כאן המון זמן, ואני מבקש עוד דקה להשלים את הדברים.

ציפי חוטובלי: קח דקה.

ציפי חוטובלי: קח שתיים אפילו.

אברהם מימרן: זו נקודה מאד חשובה מה שאני רוצה לומר בשורה האחרונה.

אברהם מימרן: אנחנו נמצאים בפערים חברתיים קשים בין החברות השונות במדינת ישראל.

אברהם מימרן: בין החברה החרדית לחברה החילונית אנחנו נמצאים עכשיו על סף פרשיות שיקרעו את החברה הזו לגזרים, כמו חוק טל וכמו דוגמאות נוספות ואני לא אעלה אותן כאן.

אברהם מימרן: דווקא המקום שנקרא רדיו "קול ברמה", דווקא כלי תקשורת שמצליח לחבר אליו חרדים שעד היום בכלל לא שמעו על רדיו, לא שמעו כלי תקשורת, ואנחנו מצליחים לחבר אותם ביניהם לבין הצד השני שנמצא בחברה.

אברהם מימרן: אנחנו מראיינים אצלנו מבין המרואיינים 80% הם אנשים חילוניים ואנשים בעלי עמדות המנוגדות לדעה החרדית, דווקא כדי שישמעו גם את קולם במאה שערים ובמקומות שרדיו היה דבר מוקצה, עד שבא רדיו "קול ברמה".

אברהם מימרן: אני חושב שהיתרון הזה והערך שיש לרדיו שהוא משמיע צפירת יום הזיכרון לציבור החרדי, הוא הרבה יותר חשוב מנשים או לא נשים, באשר שזה פוגע במאזינים.

אברהם מימרן: מילה אחרונה אני רוצה לומר לגברתי יושבת הראש, ציפי חוטובלי, לא ראיינו אותך בתחנה לרגע בשל דיונים כאלה ואחרים.

אברהם מימרן: אותו יום שהגדרת אותו כיום הסתה, שהוא יום שעומד במבחן משפטי ונעשה בליווי משפטי, לאורך כל היום הזה, והגדרת את זה כיום הסתה, זה יום שקרה למאזיני "קול ברמה" להשמיע את דעתם - מה אתם רוצים, אתם בעד או נגד.

אברהם מימרן: לא הלכנו לסנן מי שיתקשר ומי שאמר.

ציפי חוטובלי: לרשות השנייה יש משהו אחר להגיד לכם על היום הזה.

אברהם מימרן: אז אין שום בעיה.

אברהם מימרן: אנחנו נבחן את הדברים האלה ברמה המשפטית, אנחנו נהגנו, לא נהגנו לפי החוק שעשינו יום כזה, כי השתמשנו בתחנה וזה דבר שלא ידענו.

אברהם מימרן: כשאנחנו משדרים אנחנו נותנים שוויון לשני הצדדים.

ציפי חוטובלי: אוקי, אני אשאל אותך רק שאלה אחת שעליה לא קיבלתי תשובה.

אברהם מימרן: גם נשים דיברו ביום הזה.

אברהם מימרן: 98% מבין 26 מאזינות שרצו לעלות לשידור, חוץ משתי מאזינות שאמרו – תעשו שעות לנשים, כל השאר אמרו – אם יהיו נשים אני מפסיקה להאזין לתחנה, נשים אמרו את זה.

אברהם מימרן: חיפשנו בנרות רפורמיות, חיפשנו.

אברהם מימרן: זה מה שהקהל רוצה.

אברהם מימרן: אנחנו חיפשנו את ארגוני הרפורמים שהוציאו חוברות הסתה על הציבור החרדי, שיבואו לדבר.

אברהם מימרן: בואו, הנה, אנחנו רוצים נשים.

אברהם מימרן: החרדיות לא רוצות לדבר.

אורי אורבך: איך הייתה האזנה ביום הזה?

אברהם מימרן: האזנה ליום הזה הייתה מאסיבית.

אורי אורבך: היו נשים?

אברהם מימרן: היו נשים שדיברו ברדיו וכל אישה שעלתה התנצלה על זה שהיא מדברת, וכל מאזין שעלה ואמר – אני מקווה שזה חד פעמי, כי אם זה יהיה יותר אני אפסיק להאזין לכם.

אברהם מימרן: למזלנו, חבר הכנסת אורי אורבך ---

אורי אורבך: תקשיב למה שאתה אומר.

אברהם מימרן: אני מקשיב.

אורי אורבך: הייתה לכם האזנה נפלאה, נשים דיברו בהמוניהן ---

אברהם מימרן: בגלל שזה היה הנושא.

אברהם מימרן: אם אישה הייתה מדברת עכשיו על הא ועל דא לא הייתה האזנה.

אורי אורבך: אבל נשים מדברות.

אברהם מימרן: לא, בעקבות זה שאנחנו פותחים את הקווים למאזינות, אם כבר עולה מאזינה היא רוצה לדבר על זה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אורבך, אל תתדרדר באמת לרמה הזאת של הטיעון.

אורי אורבך: למה לא?

ציפי חוטובלי: לא, אני חייבת להגיד לך למה.

ציפי חוטובלי: כי בעיני זה לא באמת משנה, באמת, זה לא באמת משנה סקרי דעת הקהל.

ציפי חוטובלי: כי עם כל הכבוד, אמר יפה חבר הכנסת נחמן שי, אם היית עושה סקר בקרב האוכלוסייה היהודית, יכול להיות שהם לא היו מרשים לערבים ---

אברהם מימרן: אבל הרשות השנייה הקימה תחנות רדיו על בסיס סקרים.

אברהם מימרן: 16 תחנות רדיו של הרשות השנייה קמו בגלל סקרים.

אברהם מימרן: הם ראו לאיזה ציבור מתאים וצריך להקים רדיו ואז הקימו את "לב המדינה" כרדיו שרוצה מוסיקה מזרחית, כי ככה אמרו הסקרים של הרשות השנייה.

אברהם מימרן: לא לגבינו.

אברהם מימרן: הרשות השנייה הקימה רדיו למגזר הערבי, א-שמאס, בגלל הסקרים שלה.

ציפי חוטובלי: אני מבקשת ממך, אני רואה שכמות הלהט שלכם, ואם באמת הייתם מגייסים חצי מכמות הלהט הזאת לא בשביל להצדיק את עצמכם כל הזמן ---

אברהם מימרן: אנחנו רוצים להגיע להבנה ולהידברות, אבל כל פעם שאנחנו מנסים להגיע להידברות והבנה, אנחנו נתקלים במה שקרה כאן בוועדה.

ציפי חוטובלי: לא, לא, מה שקרה כאן בוועדה, שיהיה ברור, זו פרובוקציה שלכם, שאתם עושים כנראה כדי להעלות לעצמכם רייטינג.

אברהם מימרן: פרובוקציה?

אברהם מימרן: דיברנו פה, היה פה שעה שישבנו בשקט.

אברהם מימרן: ידידי שי בן מאור, שלא בא לפה כמו שהגדרת אותו כחילוני מתייפייף, שאגב זה לא יפה ודורש התנצלות, כי הוא לא פה בוועדה.

ציפי חוטובלי: אני לא אמרתי את המילים האלה.

ציפי חוטובלי: אתה מכניס מילים לפי.

אברהם מימרן: לא, אמרת שבעלי התחנה לוקחים חילונים בכוונה ---

ציפי חוטובלי: לא, לא.

ציפי חוטובלי: אני לא מאמינה.

ציפי חוטובלי: אני פשוט לא מאמינה.

אברהם מימרן: יש את זה בפרוטוקול.

אברהם מימרן: את אמרת את זה כשהוא יצא.

אברהם מימרן: אני ישבתי כאן.

ציפי חוטובלי: אני חייבת להגיד לך שביקשתי ---

אברהם מימרן: את קראת לו – "חילוני מחמד".

ציפי חוטובלי: לא קראתי לא חילוני מחמד.

אברהם מימרן: אז חבר הכנסת אורבך אמר, אוקי.

אברהם מימרן: רק שנייה, זה לא פייר.

אברהם מימרן: לפני שאני התחלתי לדבר את אמרת שזה ניצול ציני שהתחנה עושה שהיא לוקחת דווקא אנשים ---

ציפי חוטובלי: אדוני, מאחר שלא אמרת ולו מילה אחת נכונה מהדברים שאני אמרתי, אני מבקשת ממך להפסיק לצטט אותי.

אברהם מימרן: מאה אחוז.

ציפי חוטובלי: תודה.

אברהם מימרן: אני אפסיק לצטט אותך, אבל אני אשמח לצטט את עצמי ולומר משפט אחרון.

אברהם מימרן: אנחנו רוצים להגיע להבנות ולהידברות עם כל הגופים החוקיים במדינה.

אברהם מימרן: אנחנו רוצים לשמור חוק, אנחנו אנשים מתונים, אנחנו לא סיקריקים ממאה שערים ואנחנו לא מכים נשים במערות חשוכות.

אברהם מימרן: הנשים בעינינו זה הדבר המכובד ביותר שיש ביהדות.

אברהם מימרן: יש לנו את הדרך וזווית הראייה משלנו איך מכבדים נשים ומה הוא הכבוד של האישה ביהדות ובמסגרת החרדית.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

אברהם מימרן: אני אשמח שגם אתם תכבדו אותנו, ופעם אחת לוועדות כאלה תביאו נציגים חרדיים, לא רק רפורמים שהם קומץ שולי באוכלוסייה, אלא תביאו גם אזרחים ואזרחיות חרדים בלתי תלויים, שישמיעו את דעתם, לא רק נשים מטעם.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: תודה.

אברהם מימרן: יש קהל גדול שהיה מוכן לבוא לפה היום ולהשמיע את דברו.

אברהם מימרן: תודה, ערב טוב.

אמיר ונג: גברתי יושבת הראש, אני עורך הדין של התחנה, אני אוכל להוסיף כמה מילים?

ציפי חוטובלי: אני רק רוצה רגע לעצור, כי פשוט באמת אני חייבת להגיד לכם שבאמת ההתחפרות הזאת, אני לא מוכנה אפילו לנהל את זה ברמה המשפטית.

ציפי חוטובלי: זה לא עניין, אתם לא נמצאים כאן בבית משפט, אתם לא טוענים לחפותכם.

ציפי חוטובלי: יש כאן נורמה ציבורית פשוטה שכל ילד בגנון הישראלי, אני מקווה, אם הוא לא הולך לגן שבו מפלים נשים, אני לא יודעת לאן הוא הולך, אבל כל ילד בגנון יכול להבין שזה לא דבר נורמטיבי שמשאב ציבורי כמו תחנת רדיו ותחנת שידור, לא משמיעה נשים.

ציפי חוטובלי: ומאחר שאנחנו מדברים כרגע על כן הרחבת תחומי השידור שבהם כן יש מקום לנשים, אני לא יכולה לכפות על אף אישה להתקשר לתחנת הרדיו שלכם.

ציפי חוטובלי: אני לא יכולה לעשות דבר כזה.

ציפי חוטובלי: אני כן יכולה לייצר מציאות, דרך הרשות השנייה, דרך החקיקה בכנסת, מציאות שבה באופן הדרגתי יעלה המימון.

ציפי חוטובלי: עכשיו, אתם הקדשתם איזו שעה שבה מושמעות נשים.

ציפי חוטובלי: אז תשמעו, קודם כל אם יש לכם מחסור ---

אברהם מימרן: לא רק שעה.

אברהם מימרן: זה לא מדויק.

ציפי חוטובלי: רגע, אם יש לכם מחסור ---

אברהם מימרן: אבל זה לא פייר.

אברהם מימרן: זה לא נכון.

ציפי חוטובלי: אתה דיברת למשך למעלה מ-10 דקות.

אברהם מימרן: מאה אחוז, אבל זה לא נכון, העובדות לא נכונות.

אברהם מימרן: בבקשה.

אברהם מימרן: שעה זה לא נכון.

ציפי חוטובלי: אתה בחרת להשקיע את האנרגיה שלך בלהצטדק ---

אברהם מימרן: לא ידעתי שאחרי שאני אסיים להצטדק תגידי משפט עובדתי לא נכון.

אברהם מימרן: אני רוצה לתקן.

אברהם מימרן: זה לא רק שעה בשבוע.

ציפי חוטובלי: אז בוא תגיד פשוט מה קורה בפועל בתחנה.

אברהם מימרן: אני אגיד לכם מה קורה בפועל.

אברהם מימרן: כל נושא חדשותי שיש בו אישה דומיננטית ---

ציפי חוטובלי: הבנו.

ציפי חוטובלי: הבנו.

ציפי חוטובלי: מה חוץ מזה?

אברהם מימרן: לא, זה משודר כל היום, כל השעה, כל היממה, לא משנה איזה יום, איזו שעה.

ציפי חוטובלי: מה חוץ מזה?

ציפי חוטובלי: לצערי גם בתחנות הרדיו הכלליות ---

אברהם מימרן: חוץ מזה השעה השבועית הזו התרחבה לעוד ימים בשבוע – לימי שלישי וחמישי.

אברהם מימרן: היה גם שבוע שזה היה גם ביום רביעי בבקרים, בתכנית בוקר שהתראיינו נשים, כי היה לנו באמת שבוע אחד שהיו פניות של חברות כנסת מהבית הזה, להתראיין בתחנה, השבוע שהיה סוער אחרי הדיונים סביב "קול ברמה", ולא הספקנו בשעה אחת בשבוע.

אברהם מימרן: הם המשיכו ביום שני, ביום שלישי, ביום רביעי.

אברהם מימרן: מאז ועד היום מתראיינת חזאית תורנית בתכניות הבוקר כמעט כל בוקר, מתי שיש תחזית יוצאת דופן, בגלל שהיא תורנית והיא אישה.

קריאה: באמת.

אברהם מימרן: לא, לא, בגלל שהתורנית החזאית באותה שעה בבוקר היא אישה, אנחנו מעלים אותה על אף היותה אישה.

אברהם מימרן: זה קורה כל בוקר.

אברהם מימרן: אני שמח שאני מצחיק אתכן.

אברהם מימרן: אני פשוט שמח שאני מצחיק אתכן.

אברהם מימרן: אנחנו כנראה ברוח האווירה של פורים.

אברהם מימרן: כנראה שאין פה משהו רציני בוועדה הזו.

אברהם מימרן: אני מתנצל.

אברהם מימרן: היועץ המשפטי של התחנה, אני רוצה, חייבים להתייחס לפן המשפטי בסוגיה הזאת.

ציפי חוטובלי: לא, לא, לא, אני לא אאפשר לך אדוני, אני אגיד לך למה.

ציפי חוטובלי: כי זה לא רלבנטי.

ציפי חוטובלי: זה באמת לא רלבנטי.

אברהם מימרן: דיברת בשם החוק.

אברהם מימרן: החוק.

אברהם מימרן: החוק.

אברהם מימרן: החוק.

אמיר ונג: אבל את אומרת כל הזמן מה המצב המשפטי.

אמיר ונג: אני מבקש את רשות הדיבור כדי ---

ציפי חוטובלי: אבל מי שאמון בוועדה הזאת להציג את המצב המשפטי זה אנשי הרשות השנייה, ועם כל הכבוד לא פרטי של תחנת רדיו.

אמיר ונג: אבל גברתי, המטרה של הדיון היא לשמוע את הגורמים המעוניינים בעניין.

אמיר ונג: חוץ מזה שגברתי אומרת כל הזמן מה המצב המשפטי.

אמיר ונג: אני רוצה להגיב על הדברים.

ציפי חוטובלי: אני אמרתי שמי שמוסמך להגיד זה היועצת המשפטית של הרשות השנייה, ואני חושבת שהיא אמרה באופן ברור.

אמיר ונג: אני חושב שיש מקום לשמוע גם את דעתנו המשפטית.

זיו מאור: גברתי, לפני שמעבירים את זכות הדיבור בחזרה לעורך הדין, אני רוצה לומר מטעם האגודה לזכות הדיבור לדעת ---

אברהם מימרן: אתה אדם פרטי.

זיו מאור: אני לא אדם פרטי.

זיו מאור: שמי זיו מאור, אני מייצג את האגודה לזכות הציבור לדעת.

אברהם מימרן: זה עדיין גוף פרטי.

אברהם מימרן: הוא מייצג את "קול ברמה".

זיו מאור: זו אגודה ציבורית.

אברהם מימרן: גם "קול ברמה" זה חברה ציבורית.

ציפי חוטובלי: זיו, אני לא נתתי לך זכות דיבור, עם כל הכבוד.

זיו מאור: אז אני מבקש את זכות הדיבור.

ציפי חוטובלי: אני אגיד לכם מה, מאחר שאתה מתכוון להגן על הנורמה הזאת ----

אברהם מימרן: הרגולטור שלה זה וועדה ציבורית.

ציפי חוטובלי: זה באמת לא מקדם את טובת העניין.

אמיר ונג: מה היא טובת העניין?

אמיר ונג: טובת העניין היא ש---

זיו מאור: יש כמה דברים שלא הועלו ואני מבקש דקה זכות דיבור, לא יותר.

ציפי חוטובלי: לא.

ציפי חוטובלי: לא כרגע.

הילה שמיר: יושבת ראש הוועדה, לפני שאת מסכמת, אני מניחה שאת לקראת סיכום, לפי מה שאני רואה.

ציפי חוטובלי: אני לקראת סיכום, כן.

הילה שמיר: אני רק רוצה לחזור על מה שאמרתי בתחילת דבריי.

הילה שמיר: הדיון פה היום הדגים בדיוק את מה שקורה בשנה האחרונה, אני יכולה להגיד את זה מבפנים, במועצת הרשות השנייה.

הילה שמיר: יש לנו מועצה שמורכבת מנשים, מגברים, מחילוניים, מדתיים.

הילה שמיר: סוג הדיון שהיה כאן היום, ברמות כאלה ואחרות, ואני חושבת שזה אחד הנושאים שהמועצה בוועדותיה דנו בו הכי הרבה בשנה האחרונה, ולא רק בדיון אלא יצאו מהדיונים האלה גם החלטות בנושא הזה של השמעת נשים ב"קול ברמה".

הילה שמיר: זה נושא שנדון כמה פעמים בוועדות הרדיו של המועצה שזה ועדה קבועה ובמועצה עצמה.

הילה שמיר: אני מבקשת, אני פה בשם הרשות השנייה, יחד עם ד"ר אילן אבישר, לתת לנו את האפשרות להמשיך ולמצות את התהליך שהתחיל.

הילה שמיר: כי כבר לא מדובר באותה תחנה שבה לא הושמעו נשים בכלל.

הילה שמיר: אנחנו כבר בפאזה אחרת בשאלת ההיקף ואני חושבת שאנחנו נמצא את ה מקום המאוזן לעניין הזה.

ציפי חוטובלי: אני חייבת להגיד לך שאין כאן טיפת טיפת הבנה והפנמה מצד בעלי התחנה.

הילה שמיר: בסדר.

הילה שמיר: אנחנו לא כל דבר עושים בשיתוף פעולה.

הילה שמיר: זה רגולטור, אנחנו לא חייבים להסכים ---

ציפי חוטובלי: בסדר גמור, אבל אני חייבת להגיד לך שאם הם בעצם נאבקים כל הזמן על זכותם להמשיך להדיר נשים, עם כל הכבוד, לא נעשה כאן מספיק ולכן אני מבקשת ממך, במשך החודשיים הקרובים, שיוגש לוועדה לקידום מעמד האישה, אנחנו נתנו לכם תקופת זמן שבה רצינו לראות תהליך.

ציפי חוטובלי: התחיל תהליך, התנעתם תהליך, אנחנו רוצים לראות לוח שידורים, כולל פירוט בדיוק של מתי ואיך וכמה ולמה נשמעות נשים בתחנה הזאת, תוך חודשיים ימים.

הילה שמיר: בסדר גמור.

ציפי חוטובלי: אני לא חושבת שצריך יותר מזה.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שעד תום מושב החורף ---

אברהם מימרן: תופתעי מהתוצאות.

ציפי חוטובלי: אני אשמח להיות מופתעת לטובה, תמיד.

אברהם מימרן: לא, כדי לראות שאם אין לנו נכונות, אז תראי את מידת הנכונות.

אברהם מימרן: על אף כל הסיפור הזה מידת הנכונות שלנו היא לא הדרת נשים, אלא לשדר לציבור בישראל.

אברהם מימרן: אם הוועדה הזו חושבת שלציבור הזה לא מגיע רדיו כמו ש---

ציפי חוטובלי: אני רוצה ---

אמיר ונג: גברתי יושבת הראש אני לא מקבל אפשרות לדבר?

אמיר ונג: את פסקת ש----

ציפי חוטובלי: אדוני, כדי שלא תישאר עם רגש שנסתם הפה שלך, כי באמת אנחנו כאן עוסקים בחופש ביטוי, פשוט יש כאן הרבה אנשים סביב השולחן הזה שלא קיבלו את רשות הדיבור, בבקשה, תציג את עמדתכם, אבל אני אומרת לכם שוב – זה לא משנה כהוא זה.

ציפי חוטובלי: הרגולטור הרלבנטי הוא הרשות השנייה.

ציפי חוטובלי: בבקשה.

אמיר ונג: תודה.

אמיר ונג: אבל אחרי שהבהרת שמה שאני אומר לא ישנה, כי עמדתך היא סופית וזהו ---

ציפי חוטובלי: זאת לא עמדתי, זה החוק.

אמיר ונג: לא, לא, את אומרת כל הזמן מה המצב החוקי ואת טועה, עם כל הכבוד, את טועה.

ציפי חוטובלי: בבקשה, בוא תאיר את עינינו.

אמיר ונג: אבל אם זה לא ---

ציפי חוטובלי: תאיר את עינינו, תאיר את עינינו.

ציפי חוטובלי: רק שאתה לא עומד בראש הרשות השנייה, אז אין לך סמכות, אבל בבקשה, תאיר את עינינו.

אמיר ונג: יכול להיות שאין לי סמכות, אבל גם לגברתי יושבת הראש אין סמכות ובכל זאת היא חוזרת כאן שוב ושוב על ---

ציפי חוטובלי: בוא תאיר את עינינו.

אמיר ונג: אני אנסה.

אמיר ונג: קודם כל אני רוצה להזכיר, עשית איזו שהיא השוואה מה יקרה אם תחנה לא תרצה להעלות ערבים.

ציפי חוטובלי: ד"ר נחמן שי עשה את ההשוואה.

אמיר ונג: אוקי.

אמיר ונג: גברתי חזרה עליה.

אמיר ונג: אתם מכירים בוודאי את בג"ץ קעדאן, שקבע שאי אפשר ביישוב יהודי להחליט שלא מכניסים תושבים ערבים.

אמיר ונג: אבל, יש גם בג"ץ אחר, האמת היא שורה של בג"צים ואחד מהם, המרכזי, נקרא בג"ץ אביטן, שכאשר באו להקים יישוב שמיועד למיעוט הבדואי, אמרו שזה לגיטימי לחלוטין שביישוב הזה המדינה תאפשר כניסה אך ורק של תושבים בדואים.

אמיר ונג: יש לגיטימציה משפטית מלאה, לקבוצות שהן מיעוט, להתנהל במסגרת הקהילתית שמתאימה להן.

ציפי חוטובלי: הנשים הן לא מיעוט בחברה.

אמיר ונג: הרדיו כאן, הקבוצה החרדית, בניגוד למה שאמרו ודיבר קודם חבר הכנסת דניאל בן-סימון וגם אתם, יושבת הראש וחבר הכנסת אורי אורבך, כאילו שהמציאו כאן משהו.

אמיר ונג: אני רוצה להגיד, למיטב הכרתי, באף כינוס חרדי, פומבי, נשים בתוך הקהילה הזאת לא מדברות בפומבי מול קהל מעורב.

אמיר ונג: אין דבר שכזה, ולכן לא המציאו כאן משהו מיוחד.

אמיר ונג: כך הם מתנהלים.

אמיר ונג: עכשיו, אם לקהילה הזאת יש לגיטימציה, ואני חושב, אני מצטער, לפי הדו"ח של התנועה הרפורמית זאת קהילה לא לגיטימית.

אמיר ונג: הם לדוגמא ממליצים, הם מודים בכך שהחוק היום מאפשר למגזר החרדי לקיים אירועים תרבותיים של המגזר עם הפרדה.

אמיר ונג: הם דורשים לשנות את החוק הזה כדי שזה יהיה בלתי חוקי למגזר החרדי לקיים אירועים תרבותיים של המגזר, של הקהילה הזאת, שבהם יש הפרדה.

אמיר ונג: אבל המצב החוקי ---

גלי עציון: אתה מדבר על רדיו ---

אמיר ונג: גברתי, את תפריעי לי בבקשה.

אמיר ונג: קיבלתי רשות דיבור ---

ציפי חוטובלי: עורכת דין גלי עציון.

קריאה: זה מיותר לגמרי.

אמיר ונג: המצב הוא שבהחלט אפשר לקיים לצורך הקהילה הזאת את האירועים הקהילתיים שלהם, ולצורך זה, וזה גם מה שהקריאה חברתי, עורכת הדין הילה שמיר מהתשובה של המדינה לבג"ץ, לצורך זה יש כאן תחנת רדיו שאמורה לשרת את הציבור הזה וזה לגיטימי וחוקי במסגרת חוק איסור אפליה, שהתחנה הזאת תתנהל בצורה שמתאימה לקהילה.

אמיר ונג: אין אמירה, אין מקום להגיד לקהילה הזאת שהיא לגיטימית וחוקית ---

ציפי חוטובלי: אדוני, יש לי שאלה.

ציפי חוטובלי: אני שואלת אותך שאלת כן ולא.

ציפי חוטובלי: אתה חושב שעל פי החוק הקיים היום במדינת ישראל יש לגיטימציה למדינה לתת משאב ציבורי שנקרא תחנת שידור לתחנת רדיו שתתחייב שלא לשדר נשים?

ציפי חוטובלי: תענה לי בכן ולא.

אמיר ונג: אני לא אענה כן ולא מכיוון שזאת לא השאלה.

אמיר ונג: את לא יכולה לקחת ולהשמיט את כל העובדות.

אמיר ונג: לדוגמא להשמיט את העובדה שמדובר על קהילה לגיטימית, שזה לגיטימי שהיא תנהל את חייה בתוך האזור שלה, כמו שהיא מבינה.

אמיר ונג: ומכיוון שזה לגיטימי ----

ציפי חוטובלי: אוקי, הבנתי את מה שאתה אומר.

אמיר ונג: ומכיוון שזה לגיטימי, אין מקום להגיד להם – אבל אתם תמשיכו לחיות בלי רדיו, כי אם אתם רוצים להיכנס לרדיו, אז זה רק אם תתנהגו אחרת.

ציפי חוטובלי: אין בעיה.

ציפי חוטובלי: אני רק אגיד הערה אחרונה.

ציפי חוטובלי: כשאתה תשב בבית המחוקקים זה יהיה החוק.

ציפי חוטובלי: כל עוד אני יושבת בבית המחוקקים זה לא החוק.

אמיר ונג: כרגע החוק ייצור אפליה, זה החוק.

אמיר ונג: ועוד דבר אחד, אני רוצה להגיד לכם מה שקורה כאן וזה לא חוקי, מטורף לחלוטין.

אמיר ונג: מטורף לחלוטין.

אמיר ונג: קראתי את הדו"ח הזה, יש בו הרבה מאד דברים מאד חשובים ואתם מבזבזים את זמנכם על עניין פנימי של הקהילה החרדית, במקום על כל הדברים האחרים שיש בדו"ח הזה.

אברהם מימרן: כל אלה מאזיני רדיו "קול ברמה".

אברהם מימרן: הם יודעים גם לשיר את התשדיר של ההמנון שלנו.

אברהם מימרן: הם המאזינים.

אברהם מימרן: הם דואגים לחברה החרדית?

אברהם מימרן: הם דואגים לעצמם.

אברהם מימרן: הם כל היום מכורים לתחנה.

אברהם מימרן: זאת הבעיה פה.

אברהם מימרן: אין פה אחד מהאנשים פה שמכיר את התדר של התחנה.

אברהם מימרן: אתם מדברים בשם הרדיו ובשם המאזינים.

אברהם מימרן: אני רק רוצה להקל עליהם את העבודה.

אברהם מימרן: הטלפון בתחנה למי שתרצה מכם לעלות לשידור – 1900-72-75-75.

אברהם מימרן: אני מקל עליכם, תרשמו את המספר הזה, תחייגו, תציפו, תנסו להקליט ולתעד איך אנחנו מפלים נשים לרעה.

אברהם מימרן: ולסיום אני רק רוצה לומר לחברי זכות הציבור לדעת, אני מצטער שעדיין לא הצלחתם לגייס כסף לבג"ץ, אנחנו נשמח לשלוח אליכם עוד תורמים, לשים קופות צדקה גם בחברה החרדית, שיכניסו לכם כסף לבג"ץ.

אברהם מימרן: לבוא פעם כבר לבג"ץ ולהחליט – האם אנחנו עוברים על החוק או שאתם מנסים לכפות כפייה חילונית.

ציפי חוטובלי: תודה.

ציפי חוטובלי: אני רק אגיד איך יתנהל הפיקוח עליכם מעתה ואילך, לאור הפרובוקציות שנעשו כאן.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לכם באופן חד משמעי ---

אמיר ונג: סליחה, הוועדה הזאת היא לא מפקחת שלנו, יש רגולטור שמפקח.

ציפי חוטובלי: אתה טועה.

ציפי חוטובלי: הוועדה הזאת היא מפקחת על הרגולטור.

אמיר ונג: לא, הוועדה הזאת אינה מפקחת על הרגולטור ---

אברהם מימרן: משרד התקשורת.

ציפי חוטובלי: אדוני, תפקידה של כל ועדת כנסת היא לפקח על הרשות המבצעת והרשות השנייה היא הרשות המבצעת, סליחה, עם כל הכבוד.

ציפי חוטובלי: אני יודעת את תפקידי.

ציפי חוטובלי: אני שמחה גם לבצע אותו.

ציפי חוטובלי: אני אומר כאן לכל הנוכחים בדיון הזה.

ציפי חוטובלי: תראו, היו שני חלקים שאמורים להיות בדיון הזה.

ציפי חוטובלי: חלק אחד היה אמור לסקור את הדו"ח בנושא של הדרת נשים, סקירת שרת התרבות והנושא של רדיו "קול ברמה".

ציפי חוטובלי: אין ספק שלאור העובדה שמדובר בנושאים מאד טעונים מבחינה רגשית, ולאור העובדה שיש כאן הרבה מאד דוברים, כנראה שבאמת היה עומס של נושאים על סדר היום.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שהנושא של "קול ברמה" הוא סימפטום.

ציפי חוטובלי: הוא סימפטום למציאות שבה נורמות קהילתיות הופכות להיות נחלת הכלל.

ציפי חוטובלי: סליחה אדוני, אתם לא קיבלתם במסגרת ההסכם הקואליציוני את תחנת השידור הזאת כדבר שהוא תורה מסיני לכל החיים.

ציפי חוטובלי: תחנת השידור יכולה להילקח מכם, בדיוק באותה מידה שהיא ניתנה לכם, מאחר שיש ציבורים רבים בציבוריות הישראלית שאינם מיוצגים על הסקלה השידורית וכל עוד תחנת השידור, הן ערוץ 7 ---

אברהם מימרן: כי גלי ישראל אכזבו אתכם, זה לא בעיה שלנו.

ציפי חוטובלי: זה לא קשור, אדוני, זה לא קשור.

אברהם מימרן: בתקנון של הרשות השנייה גלי ישראל זה רדיו שאמור היה לייצג את ערוץ 7.

ציפי חוטובלי: זה לא קשור.

ציפי חוטובלי: מה הקשר?

ציפי חוטובלי: גלי ישראל זה לא ערוץ 7, עם כל הכבוד.

ציפי חוטובלי: זה בכלל לא משרת אותה נישה.

אברהם מימרן: זה לא נכון, אבל אני לא הדובר שלהם.

ציפי חוטובלי: אני מנסה להגיד דבר פשוט, שיש כאן מספיק ציבורים בציבוריות הישראלית שהיו שמחים לקבל תחנת שידור שוויונית, שמייצגת היטב ונאמנה את היותם גם סקטור וגם סקטור שמקיים את חוקי השוויון במדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: לכן, עם כל הכבוד, תחנת השידור הזאת אל תהיה בידיכם לנצח, אם תמשיכו לנהוג כך.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להגיד יותר מזה.

ציפי חוטובלי: אני דיברתי עם שר התקשורת, והאופציה לסגור את התחנה מעולם לא ירדה מסדר היום.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לכם את זה באופן ברור.

אברהם מיכאלי: אין בעיה.

אברהם מיכאלי: אני רוצה לראות אותו שיסגור את התחנה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת מיכאלי, מפריע לך שנשים ידברו?

ציפי חוטובלי: אני לא מבינה.

אברהם מיכאלי: כל הדיון הזה הוא פופוליסטי.

נסים זאב: אבל אני ברשות דיבור, למה אתה מפריע?

נסים זאב: היא רוצה לתת לי לדבר.

נסים זאב: אני מתאפק כבר חצי שעה פה.

נסים זאב: אני מבקש רשות דיבור, אני מכבד אותך.

נסים זאב: אני מבקש לדבר ברשות דיבור, בסדר?

ציפי חוטובלי: לא.

נסים זאב: מה לא?

ציפי חוטובלי: אני באמצע דיבור, סליחה, אל תתפרץ.

ציפי חוטובלי: אני רק אסכם ואומר, הדרך שלנו לפקח על ענייני התחנה תעבור כרגע מול הרשות השנייה.

ציפי חוטובלי: אני לא חושבת שיש צורך בפרובוקציות האלה שאתם עושים מדי דיון פה.

ציפי חוטובלי: אין צורך.

ציפי חוטובלי: באמת אין צורך.

ציפי חוטובלי: הגורם הרלבנטי הוא הרשות השנייה.

ציפי חוטובלי: אדוני יכול להפסיק לצלם, כי הדיון הזה משודר בכל מקרה?

ציפי חוטובלי: אז עדיף שתיקח ---

נסים זאב: הוא רוצה לצלם רק אותי, מה את רוצה?

ציפי חוטובלי: עדיף שתיקח פריימים מערוץ הכנסת.

נסים זאב: אני צריך את זה לתעמולת הבחירות.

אברהם מיכאלי: נסים, אתה צריך פריימריז.

ציפי חוטובלי: אני באמת מסכמת כאן ואומרת ---

נסים זאב: אני מבקש לדבר שתי מילים לפני שאת מסכמת.

ציפי חוטובלי: אני תחמתי את הזמן בחודשיים.

ציפי חוטובלי: אנחנו נשלח ---

נסים זאב: אני יכול לדבר היום?

ציפי חוטובלי: אני לא סיימתי את הדברים, נסים, אני לא מבינה מה זה חוסר הנימוס הזה.

נסים זאב: לא, אבל את תתני לי זכות דיבור או לא?

נסים זאב: או שלגברים אין זכות דיבור בוועדה למעמד האישה?

ציפי חוטובלי: לכל חברי הכנסת פה יש זכות דיבור, אבל אמרת את המשפט הזה ויופי – שמחת את כולם.

נסים זאב: אוקי, תודה.

נסים זאב: אז תתני לי לדבר.

ציפי חוטובלי: אני הבטחתי את רשות הדיבור לגברת רחל עזריה, ממש בשני משפטים ולחבר הכנסת נסים זאב שני משפטים.

נסים זאב: או.

נסים זאב: עכשיו אני רגוע.

ציפי חוטובלי: אתה יכול להיות רגוע.

רחל עזריה: קודם כל היה לי מאד מאד חשוב לדבר, כי חשוב לחזק את ידיך, חברת הכנסת ציפי חוטובלי, על המלחמה שלך וגם מול האיומים שנאמרו פה.

רחל עזריה: זה לא מפתיע אותי, בעיקר כשחברות כנסת דתיות מתעסקות עם זה, וזה פשוט דברים שלא היו צריכים להיאמר ואני חושבת שחשוב שכולנו נוקיע אותם.

ציפי חוטובלי: כן, אני מסכימה.

רחל עזריה: נאמר כבר שאין שום קשר לדתיות, נאמר שכל הנושא הזה של הפרדה והדרה זה דבר חדש שצמח בשנים האחרונות.

רחל עזריה: אני חושבת שמה שהכי חשוב להבין זה כמה זה מאיים עלינו, וכמה כל פשרה שלכם, ברשות השנייה, היא מאיימת עלינו.

רחל עזריה: כי ברגע שיש אמירה – יש קהילה, יש מקומות שבהם אפשר – אני חברת מועצה בעיריית ירושלים, אני חוששת מהיום שבוועדת תכנון ובנייה, שרוב הזמן יושבים בה גברים חרדים, אולי גבר חילוני אחד ואני, יגידו – יש פה רוב חרדי, אולי תכתבי ואנחנו נקריא את מה שאת אומרת, כי זה לא לעניין שאנחנו נשמע אותך מדברת.

רחל עזריה: ואני חושבת שזה מה שצריך לעמוד לנגד עיניכם, זה מה שצריך לעמוד לנגד עיני ----

נסים זאב: זה מה שקורה בפועל, או מה?

רחל עזריה: לא, סליחה, אדוני.

נסים זאב: אנחנו ... בזה.

נסים זאב: למה את לא מפנימה את זה?

נסים זאב: מותר לנשים ו ---

רחל עזריה: כי אתם לא הפנמתם ---

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת נסים זאב, תאפשר לה לדבר.

רחל עזריה: כי הבעיה הגדולה היא שאתם ---

נסים זאב: לא, כי נוח לך להתווכח עם משהו שהיה.

רחל עזריה: הבעיה הגדולה היא שאתם לא הפנמתם את הזכות הבסיסית שלנו ואת המלחמה הברורה והעיקשת שצריכה להיות, בלי שום פשרות לצד קיצוני שממציא הלכות.

רחל עזריה: וזה הדבר המרכזי.

רחל עזריה: ולומר הם לוחצים, שילחצו.

רחל עזריה: יש חוק במדינת ישראל.

רחל עזריה: כל פשרה גוררת עוד פשרה, כי בסופו של דבר אנחנו מדברים פה על מלחמה על האופי של החברה שלנו.

רחל עזריה: ומשפט אחד אחרון לסיום.

רחל עזריה: יש את כל העניין של שילוב חרדים באוניברסיטאות, שבעצם לא נגענו בו בכלל.

רחל עזריה: המל"ג הקצה 180 מיליון שקלים לאוניברסיטאות שיתאימו את עצמן לחרדים, כשהתאמה מדברת בעצם על הפרדה בין גברים לנשים.

רחל עזריה: זה אומר שיהיו אזורים באוניברסיטאות שכל אישה לא תהיה welcome, היא לא תהיה מקובלת להגיע לשם.

רחל עזריה: זה אומר שמרצות, שגם ככה יש בעיה מאד קשה למרצות להתקדם בגלל ששנות הפוריות זה גם השנים שבהן צריך להיות ---

ציפי חוטובלי: גברתי אני לא מכירה אף אחד מהנתונים שאת נותנת כרגע.

ציפי חוטובלי: תעבירי אותם בצורה מסודרת.

ציפי חוטובלי: זה לא נושא על רגל אחת.

רחל עזריה: אז אני אשמח להעביר אותם.

רחל עזריה: אני מבינה ואני חושבת שכדאי לקיים דיון על העניין הזה, כי זה כאילו עבר בסבבה, הנה אנחנו משלבים חרדים.

רחל עזריה: אבל צריך להבין שכל שילוב של חרדים לא יכול לבוא אף פעם על חשבון נשים.

נסים זאב: טוב, תודה רבה.

ציפי חוטובלי: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב.

אילן אבישר: רק מילה אחת, אני מקווה שאנחנו לא נמשיך בדרך הזו של המלחמה.

אילן אבישר: אנחנו מייצגים ציבורים, אנחנו עושים דברים לטובת עם ישראל, ואנחנו רוצים למצוא את הדרכים הקונסטרוקטיביות והטובות ביותר.

אילן אבישר: כל הרטוריקה הזאת של המלחמה היא זרה לנו, זה לא הסגנון שלנו, זו לא הדרך שבה אנחנו פועלים.

ציפי חוטובלי: אין בעיה.

ציפי חוטובלי: אבל לצערי ---

אילן אבישר: בסדר, תעשי את המלחמה, אבל אנחנו ---

ציפי חוטובלי: אני אומרת שאין בעיה, רק לצערי אם הדרך השנייה היא דרך ההבלגה, אז אנחנו גם לא מוכנים.

אילן אבישר: צריך להתעקש וצריך להיאבק וזה נכון ואנחנו עושים את זה.

נסים זאב: תפסיקו להצטדק כל הזמן.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת זאב, בבקשה.

נסים זאב: אתם עומדים פה כמו על שולחן הנאשמים.

ציפי חוטובלי: אחרון הדוברים, כמנהגך, בבקשה.

נסים זאב: תודה רבה.

נסים זאב: ממש אני מודה ליושבת ראש.

נסים זאב: קודם כל אני האחרון שחשוד בהדרת נשים ובאפליית נשים.

נסים זאב: הרי הסמינר שאני הקמתי בבתי הספר ובמסגרות זה רק לנשים.

נסים זאב: אני מודיע לכם, אם יבוא מורה ללמד אצלי – אני אעיף אותו.

נסים זאב: איך אני?

נסים זאב: אני למען הנשים.

נסים זאב: דבר נוסף, אני הקמתי עכשיו שלוש בריכות שחייה רק לנשים.

נסים זאב: גבר לא ייכנס, אני מודיע לכם.

נסים זאב: כל היום רק נשים, מהבוקר ועד הערב.

נסים זאב: אז לכן אני בוודאי לא יכול להיות חשוד בדבר שקשור לאפליית האישה.

נסים זאב: לא בגלל שאני פמיניסט, אלא בגלל שאני חושב, זה בגלל שאנחנו שומרי הלכה.

נסים זאב: אני אומר לכם באמת, אני מזועזע מעצם הדיון.

נסים זאב: זה דיון פוליטי, זול ---

ציפי חוטובלי: אתה צודק.

ציפי חוטובלי: באמת מפלגת ש"ס פה, שיש לה עניין אישי ברדיו "קול ברמה", מנהלת כאן דיון פוליטי, אני מסכימה איתך.

ציפי חוטובלי: אנחנו רק דואגים לנשים.

ציפי חוטובלי: צודק במאה אחוז.

נסים זאב: באמת, אני מזועזע.

נסים זאב: אם למשל היינו עכשיו ---

אברהם מימרן: המשפט האחרון רשום בפרוטוקול?

ציפי חוטובלי: אני אשמח שזה יהיה בפרוטוקול.

ציפי חוטובלי: כאילו שלא יודעים שאטיאס דאג לזה שתהיה ---

נסים זאב: הנייר סובל את הכל.

ציפי חוטובלי: אני אמרתי כאן סוג גלוי.

אברהם מימרן: זה שהוא הקים את זה – כל הכבוד לשר תקשורת שתיקן אפליה של 60 שנה.

ציפי חוטובלי: בסדר גמור, אבל אטיאס לא חושב ש ---

אברהם מימרן: אנחנו נבדוק בדיוק איך הקשר שלנו ושל ש"ס.

אברהם מימרן: העיקר שזה יהיה כתוב.

ציפי חוטובלי: בסדר גמור.

נסים זאב: תראו, למשל אם אתם הייתם משרדים ב"קול ברמה" את "האח הגדול" למשל, זה היה דבר שמקובל על כולם, "האח הגדול".

נסים זאב: מה יש יותר מכובד מ"אח גדול"?

נסים זאב: בכיבוד אב ואם, לרבות את אחיך הגדול.

נסים זאב: אז זה דבר שאנחנו צריכים לקבל.

נסים זאב: כל תחנות הטלוויזיה החילוניות, שהן כופות את דעתן בשידורי זימה בלתי נפסקים, יום ולילה, אנחנו צריכים לבלוע את הגלולה הממארת הזאת ---

קריאה: איך אתה יודע, הרב זאב?

נסים זאב: את סם המוות הזה, את הרעלים בפני הנוער, הילדים שלנו מורעלים.

נסים זאב: סוף סוף קמה תחנה אחת ויחידה לציבור שרוצה לשמוע ---

אברהם מימרן: מתוך 27.

נסים זאב: רגע.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, אני חרד לשמוע כל פעם דברי מוסר מאותה רבנית שאתם גם מעלים אותה.

נסים זאב: אני אומר לך, כל פעם שאתה מעלה את הרבנית הזאת אני סוגר את הרדיו.

נסים זאב: אני לא יכול לשמוע.

נסים זאב: אני אומר מה, באמת?

נסים זאב: "קול ברמה" ירד עד כדי כך שאני צריך לשמוע מוסר מאיזו רבנית?

נסים זאב: מה, חסר לנו רבנים?

קריאה: אוי ואבוי, אוי ואבוי.

נסים זאב: ולכן אני מבקש מכם לחדד ולומר, זאת שיחה לנשים, לנשות ישראל בלבד.

נסים זאב: אתם צריכים לומר את זה.

נסים זאב: לא להתבייש ולא לחשוש מהוועדה הזאת.

נסים זאב: זה כל זה פרובוקציה, זה וועדה פופוליסטית.

נסים זאב: אני אומר לך.

נסים זאב: מה, איפה אורי אורבך?

נסים זאב: קומי אורי כי בא אורך, איפה הוא, ברח?

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם עוד דבר ואני מסיים.

נסים זאב: אני באמת כל כך עצבני ואני מנסה להירגע.

ציפי חוטובלי: אתה לא היחיד, נסים.

נסים זאב: אני יודע.

נסים זאב: אני כל כך רגוע ואני רוצה לומר לכם משהו.

נסים זאב: אני מאד מבקש, אני ממש, את כיושבת ראש יש לי הערכה וכבוד ---

ציפי חוטובלי: בעיה עם רבניות?

נסים זאב: רגע, רגע, יש לי בעיה, כן.

נסים זאב: אני לא צריך, תראו, אני אומר לכם משהו.

נסים זאב: את יודעת שביקשו ממני עשרות פעמים, אפילו מתוך בית הספר שלי, רבניות, שאני אביא רב מרצה שייתן הלכה.

נסים זאב: אמרתי – רב לא ייכנס לבית ספרי.

נסים זאב: אני לא נותן שיעורים בהלכה, אין שום סיבה שרב ייתן שיעור בהלכה.

ציפי חוטובלי: אוקי.

נסים זאב: זה אורח חיים.

נסים זאב: את יכולה לכפות עלי?

נסים זאב: זו האמונה שלנו.

נסים זאב: אין פה בעיה בהלכה.

נסים זאב: אני אומר לך, אין בעיה בהלכה.

נסים זאב: לא כל מה שהלכה – אז צריך לקיים, ומה שלא הלכה וזה מנהג, או שזה אורח חיים – אז זה לא קיים.

רחל עזריה: נסים, מה ---

נסים זאב: תראי, את עשית לי מספיק צרות בעירייה.

נסים זאב: 15 שנה אני סבלתי ממך.

רחל עזריה: ....

רחל עזריה: בעיריית ירושלים.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שהבנו את המחאה שלך נגד "האח הגדול".

ציפי חוטובלי: למה שלא תשמיע ביום האישה הבין לאומי, אנחנו נמחה ביחד.

נסים זאב: אני אומר את האמת, אני רוצה לדבר על כל החוקים הפופוליסטיים שמביאים פה, ואנחנו באמת לא מטפלים בשורש הבעיה.

ציפי חוטובלי: מה שורש הבעיה?

נסים זאב: אנחנו אולי ברמה חקיקתית מנסים לשפר, להראות טעמים והשרים את יופייה.

נסים זאב: אנחנו עושים משהו בחקיקה.

נסים זאב: במציאות הכל רקוב.

נסים זאב: אז עכשיו, את התלאות שבמשך כל כך הרבה שנים סבלו כל התחנות הפיראטיות, אנשים נכנסו לבתי סוהר, אמרו סוף סוף נביא חלופה, חלופה אחת ויחידה, אל תכפי עלי.

נסים זאב: אני לא רוצה לשמוע אישה.

נסים זאב: את תכפי עלי לשמוע שידור מוסר או הלכה, או שירה?

קריאה: כן, כן, כן.

נסים זאב: לא.

קריאה: כן.

נסים זאב: לי יש גם זכויות אדם.

נסים זאב: אנחנו מדינה דמוקרטית.

נסים זאב: תתביישו לכם, איך אתם יכולים לומר לי דבר כזה?

נסים זאב: הציבור שלי רוצה לשמוע "קול ברמה" ---

ציפי חוטובלי: יש לי חדשות בשבילך.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת נסים זאב, אתה מוזמן באמת אתה מוזמן לשים דיסק של שיעורי תורה, כמו שאתה אוהב.

ציפי חוטובלי: אתה לא חייב לשמוע רדיו.

ציפי חוטובלי: באמת שאתה לא חייב.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לסכם.

נסים זאב: אני אומר לכם ברצינות.

נסים זאב: הלוואי והיה לכם כבוד כל אחד לאשתו, ואני מדבר על הגברים, כמו שלנו.

נסים זאב: אנחנו נותנים את הכבוד לנשותינו, באמת.

ציפי חוטובלי: בואו נסכם.

נסים זאב: עכשיו, אני אומר לך ---

ציפי חוטובלי: זהו, נגמר, נסים, די.

ציפי חוטובלי: דיברת מספיק.

ציפי חוטובלי: משפט סיכום.

נסים זאב: עוד משפט, אני רוצה לסכם.

נסים זאב: כבוד יושבת הראש, באמת, יש לנו אמון בוועדה הזאת ואני יודע שאת אישה משתדלת עד כמה שניתן שזה יהיה מקצועי סופר ---

אברהם מימרן: לא רק היא.

אברהם מימרן: גם אימא שלה אחת המאזינות שלנו, הנלהבות ביותר.

אברהם מימרן: אמא של יושבת הראש.

ציפי חוטובלי: אני חייבת להגיד שמאז הסיפור של הדרת נשים – היא הפסיקה להקשיב לכם.

אברהם מימרן: מאז שהתחילו להשמיע נשים.

ציפי חוטובלי: היא הפסיקה להקשיב לכם מאז הסיפור של הדרת נשים.

אברהם מימרן: על אף שהתחלנו לעשות שינוי ולאפשר לנשים לשדר?

נסים זאב: תרשה לי אבי, עם כל הכבוד.

נסים זאב: הוא נותן שירות למאזינים שרוצים לשמוע את התחנה הזאת.

נסים זאב: הוא לא נותן שירות לא לך ולא לקהילייה שנמצאים פה.

נסים זאב: אז לכן אני אומר, יש זכויות גם לאותו ציבור ---

עינת וילף: אבל הוא משתמש במשאב ציבורי.

נסים זאב: מה זה משאב ציבורי?

נסים זאב: אנחנו לא חלק ממדינת ישראל?

נסים זאב: אז אל תתנו גם בחינוך, אל תתנו בתרבות, אל תתנו שום דבר.

נסים זאב: אנחנו מחוץ למחנה.

נסים זאב: רבותי, בואו נחזור באניות חזרה לבגדד ולחאלב, ולכל מוצא, כל אחד לפי מוצאו.

נסים זאב: מה זה הדבר הזה?

נסים זאב: אנחנו תורמים למדינה, אנחנו מעצבים פה את רוח המדינה יחד עם התורה, יחד עם ההלכה.

נסים זאב: תפסיקו להתעלל בנו.

נסים זאב: הקריאה צריכה לצאת מפה, של חברי הוועדה.

נסים זאב: כמה חברי וועדה?

נסים זאב: יש פה רק שניים.

נסים זאב: נכון או לא?

ציפי חוטובלי: נסים, זה רק אתה ואני.

נסים זאב: יש פה שלושה, רגע, יש פה עוד אחד, גם מיכאלי.

ציפי חוטובלי: לא, רק אתה ואני, נסים.

נסים זאב: אנחנו רוב.

נסים זאב: הקריאה צריכה לצאת מפה לחזק את "קול ברמה", אני אומר לך ---

קריאה: ולהוסיף עוד 10 תחנות.

נסים זאב: ולהוסיף עוד תחנות כאלה וכאלה.

נסים זאב: הבעיה זה לא הנשים.

אברהם מימרן: הגיע הזמן לתת תחנה רק לנשים.

נסים זאב: לתת ....

נסים זאב: לציבור מאזינים להיאבק בתחנה הזאת.

נסים זאב: ואני רוצה לחזק את ידיכם - תחזקנה ידיכם, סוף סוף יש את מי לשמוע ומה לשמוע.

ציפי חוטובלי: טוב, תודה.

ציפי חוטובלי: אני מסכמת את הדיון בכך ואני רואה את הדיון הזה אגב באמת אולי ברוח פורים שחדרה לכאן.

ציפי חוטובלי: לא התקיימו כאן בוועדה הזאת מעולם דיונים ברוח הזאת.

ציפי חוטובלי: כשאני מתכוונת ברוח הזאת זה לאו דווקא סוערים.

ציפי חוטובלי: סוערים היו כאן הרבה דיונים.

ציפי חוטובלי: לא התקיימו כאן דיונים שבהם היה כל כך חוסר כבוד לעצם הסוגיה.

ציפי חוטובלי: זאת הנקודה המשמעותית.

ציפי חוטובלי: זה לא כבוד לאדם כזה או אחר.

ציפי חוטובלי: אני בוודאי אין לי עניין בכבודי האישי, אני מרגישה מספיק בטוחה בהיותי אדם דתי, שבאמת רואה ברוח ההלכה, ואני באמת נאבקת נגד חילול השם ואני לא רוצה שיהיו כאן מעשים שבאמת יחללו שם שמיים, ומה שקורה כאן לאורך זמן, הניסיון להגן באופן שיטתי על אי השמעת נשים בתחנת שידור ציבורית.

ציפי חוטובלי: חברים, ציבורית.

ציפי חוטובלי: אני גם נותנת שיעורים בבית כנסת, גם עם זה אין לי בעיה.

ציפי חוטובלי: אבל מאחר שזו תחנת שידור ציבורית, הנורמות הקהילתיות שלכם לא רלבנטיות וצריך להחיל כאן נורמות ציבוריות ואנחנו נחיל אותן.

ציפי חוטובלי: תודה רבה לכל המשתתפים.