ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 579, 2012-02-29 09:00

אלכס מילר: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, בתאריך 29 בפברואר 2012, ו' באדר תשע"ב.

אלכס מילר: הנושא: יישום חוק חינוך חובה חינם לגילאי 3-4 ישיבת המשך.

אלכס מילר: לפני שבועיים הצלחנו עם שר החינוך ועם המנכ"לית להיכנס לנושאים שהם מהותיים ביותר – פרוייקט של הפעלת חוק חינוך חינם, היום ניגע גם בנושאים נוספים.

אלכס מילר: כל אותם האנשים שלא הספקנו לתת להם זכות דיבור בישיבה הקודמת, מוזמנים להירשם, נתייחס גם אליכם.

אלכס מילר: אני גם אבקש להסדיר את נושא חינוך המיוחד, בשבוע שעבר לא הספקנו לגעת בעניין זה, גם שם אנחנו צפויים לשינויים רבים כך שהמערכת תהיה מוכנה.

אלכס מילר: בבקשה.

דלית שטאובר: אתן עידכון לטובת כל הנמצאים כאן.

דלית שטאובר: בוקר טוב, שלום לכולם.

דלית שטאובר: בנושא של חינוך חינם 3-4, המהלך של הבינוי ברשויות של גנים מתקדם מאוד יפה.

דלית שטאובר: נכון להיום, יצאו כבר למעלה מ-500 הרשאות לבינוי של כ-260 מההרשאות האלה יש כבר פרוגרמות מוכנות, וזה כולל את כלל רשויות המדינה.

דלית שטאובר: מבחינת כוח אדם, גננות, נעשו מספר מהלכים.

דלית שטאובר: אני שלחתי מכתב אישי גם לבוגרות שסיימו את ההכשרה שלהן ולא השתבצו במערכת ההוראה, גם מכתב אישי ללומדות נכון להיום, נבנו מספר מסלולים לתכניות הסבה שאני רוצה להסביר אותם, יש לנו מכסות להסבה, וההיענות להם היא מצוינת.

דלית שטאובר: באתר משרד החינוך, שאליו ביקשתי מהמעוניינים להיכנס, יש 3 תכניות בשיתוף עם המכללות להכשרה להוראה.

דלית שטאובר: תכנית אחת עוסקת בהסבה של אקדמאים בעלי תואר אקדמאי ובעלי תעודת הוראה להכשרה לגיל הרך.

דלית שטאובר: תכנית שנייה עוסקת בהסבה של אקדמאים בעלי תואר מתחום קרוב לחינוך - פסיכולוגיה, חינוך, או מדעי ההתנהגות לרכישת תעודת הוראה לגיל הרך.

דלית שטאובר: המסלול השלישי מאפשר לגננות בעלות נסיון עשיר, לפחות של חמש שנים, תכנית ל-B.E.D.

דלית שטאובר: ולגננת מוסמכת.

דלית שטאובר: ההיענות לאתר הזה היא גבוהה מאוד, אין שום ירידה בסטנדרטים.

דלית שטאובר: תנאי הקבלה הם מוקפדים ומתואמים עם המכללות על פי מתווה אריאב.

דלית שטאובר: עד היום פנו לאתר כ-300 גננות מוסמכות שלא השתבצו עד היום בעבודה בגנים, השתבצו בעבודות אחרות ורוצות לחזור ולעבוד כגננות.

דלית שטאובר: נרשמו כ-60 מורות שרוצות לעשות הסבה לגיל הרך.

דלית שטאובר: 132 בעלי תארים נרשמו כבר להסבות.

דלית שטאובר: נכון להיום האתר רק עלה ביום שישי, אתמול היה יום שלישי, יש לנו 20 בעלי תואר שני, 122 בבעלי תואר ראשון, מהם כמה במדעים, בחינוך, בפסיכולוגיה ובמדעי ההתנהגות שמעוניינים להיות מוסבים, וכ-45 גננות פרטיות שעד עכשיו ביקשו להשלים את ההשכלה שלהן.

דלית שטאובר: זה ההיענות, תוך 3 ימים שהאתר עומד באוויר, זה כרגע ההיענות והרצון להצטרף למהלך של חינוך חינם.

דלית שטאובר: התכניות האלה כמובן אמורות להיפתח בפריסה ארצית, כל אחד מהמועמדים יעבור ראיון, בדיקת התאמה מדויקת שלו של עמידה בסטנדרטים.

דלית שטאובר: הכיתות של הבינוי הם על פני כל הארץ, יש לי כאן תמונה מדויקת, אם תרצו את הפרטים המדויקים הם נמצאים, הם כוללות את כל הרשויות, הרשויות מהמגזר הערבי, הרשויות הקטנות, הרשויות הגדולות, כולן נערכים לבינוי, גם האתר שבו אנחנו פרסמנו הליך רישוי מקוצר לגנים פרטיים עירני מאוד, ההתעניינות היא אדירה, יש עשרות פניות בכל יום, כבר יש עשרות גנים שהגישו את המסמכים, גם איתם אנחנו בקשר יום יומי עם כל המעוניינות, מדריכים אותן, עוזרים להן, אם פה חסר מסמך, עוזרים להן לעמוד בכללים, גם פה יש עוד חודש ימים להגשת הרשיון, כל יום יש עשרות פניות והתעניינות מאוד עירה בעניין הזה.

אלכס מילר: מבחינת העניין של ההרשמה, יש לכם תמונת מצב?

דלית שטאובר: ההרשמה מסתיימת ב-29 לחודש.

דלית שטאובר: אנחנו תיאמנו עם השלטון המקומי, ועם מנהלי אגפי חינוך, נמצא כאן אבי.

דלית שטאובר: ביקשנו מכל הרשויות המקומיות, כל רשות מקומית יודעת מה יהיה מספר הילדים שלהם, היא בגדול תוכל לתת מענה בתחילת השנה.

דלית שטאובר: היא יודעת מה היא מתכוונת לבנות, ומה יש לה נכון להיום.

דלית שטאובר: ביקשנו מהם להקדים מאוד את התשובות לילדים שאין להם מקום, כדי שגם הגננות הפרטיות וגם ההורים יידעו בוודאות איפה הם עומדים.

דלית שטאובר: כל שנה בעידן ההרשמה הורים לא יודעים בדיוק, השנה כמובן בשל הציפייה הוא גורם למתח יותר גדול להורים ולגננות פרטיות, ולכן ביקשנו ונענו שהרשויות יקדימו במידת הניתן את התשובות להורים כדי ליצור תמונה יותר ברורה במערכת.

אלכס מילר: בגלל המצב שהוא מעבר למנגנון שהוא די חדש בערים המסויימות, לפחות בגילאי 3-4 להליך הרשמה למשל לעוד שבועיים שלוש, שיהיה איזשהו ודאות קצת יותר - - -

דלית שטאובר: אנחנו הארכנו את תהליך ההרשמה בשבועיים.

דלית שטאובר: התאריך שמסתיים היום כבר הוארך בשבועיים.

דלית שטאובר: ההרשמה הייתה ערה ביותר בימים הראשונים.

דלית שטאובר: הציבור התנפל על אגפי החינוך, על המחלקות כדי להירשם, אבל אחרי הימים הראשונים ההרשמה באופן מדוד מאוד, מינורי מאוד, כל מי שרצה להירשם נרשם, אין בעיה של לוחות זמנים.

דלית שטאובר: הרצון של הציבור הוא רצון ברור לקבל תשובות ולדעת איפה הוא עומד כדי לדעת אם אני נכלל במענה חינם בשנה הבאה או לא, זה כמובן בקשה שצריכים לעשות כמיטב יכולתנו כדי לייצב ולמצא, ושכל אחד יידע איפה הוא נמצא בשנה הבאה.

אלכס מילר: אני מציע שהאורחים שנמצאים כאן התייחסו לסוגיות שונות, ואז בסוף הישיבה תוכלי להתייחס לנושאים שהועלו כאן.

אלכס מילר: בבקשה, רויטל לן כהן, עורכת דין.

רויטל לן כהן: בוקר טוב, אני חייבת ממקום אישי לציין שמבחינתי זה סגירת מעגל מלפני 4.5 שנים כשהייתי צריכה לעשות שביתה מתחת לבית של יולי תמיר, כדי שהבן שלי שהיה אז בן 4 יוכל ללכת לגן משולב.

אלכס מילר: שביתות מתחת לבית של יולי תמיר לא עזרו במיוחד.

רויטל לן כהן: כן, אבל זה קרה כי משרד החינוך החליט באיזשהו שלב לסגור את הברז, וילדים בגילאי 3-4 לא יכלו להשתלב יותר כי הם לא תחת חינוך חובה, ועל זה אני רוצה לדבר פה, על הנושא של הילדים עם הצרכים המיוחדים.

רויטל לן כהן: בעצם המניעה שלהם להגיע לגנים העירוניים, מונעת מהם באופן עקיף את השילוב.

רויטל לן כהן: מאחר וראיתי שיש איזשהו מדרג של העדפות, חשוב לי מאוד להביא לכאן את המודעות לזה, כי לא ראיתי את הילדים המיוחדים מופיעים שם שהם צריכים להיות לפני כולם.

רויטל לן כהן: הם צריכים להיות לפני כולם, כי מה שנמנע מהם זה לא רק הזכות להגיע לגן עירוני מסובסד, נמנעת מהם הזכות הלגיטימית לקבל שירותים של שילוב בתוך גנים.

רויטל לן כהן: נמנעת מהחברים שלהם בעלי ההתפתחות התקינה הזכות להיות בגן שמכיל ילדים אחרים, ללמוד מהו השונה במעשי ולא בתכניות לימודיות, וזה לפני הכול צריך להילקח בחשבון.

רויטל לן כהן: הזכות ללמוד במעשי ולא בתכניות לימודיות וזה לפני הכול צריך להילקח בחשבון - רוח החוק ורוח חוזרי המנכ"ל ושילוב יחידני מיוחד.

רויטל לן כהן: חשוב לי מאוד להזכיר שבכל העולם הנושא של "המוח הגמיש", הוא תמיד בראש ובראשונה לכל דבר אחר, ורק אצלנו איפשהו זה הולך לאיבוד.

רויטל לן כהן: יש פה גיל קריטי שחייבים לתפוס אותו גם עבור הילדים עם הצרכים המיוחדים וגם עבור עיצוב התפיסות של הילדים הנורמטיביים בהתפתחות הנורמטיבית.

רויטל לן כהן: אני רוצה להדגיש, זו זכות, זכות שחייבת להיות במדינת ישראל ולא בחסד, כי כרגע מה שקורה זה שהילדים שכן מקבלים את שירותי השילוב, מקבלים את זה מהתקציב המיוחד שהושג לפני 4.5 שנים והם מקבלים את זה בחסד, וגם ההתייחסות להורים שלהם שפונים כי כאילו זה בחסד, זה חייב להיפסק דבר ראשון לפני הכול.

רויטל לן כהן: אני רוצה גם להזכיר לכם שהתחייבתם למשרד החינוך מול בג"צ לפני 4 שנים כשהפסדנו שההחלה המדורגת נגמרת תוך שנתיים וייגמרו הייסורים של הילדים המיוחדים, אז זה לא נגמר וזה נדחה שוב, וזאת ההזדמנות שלכם לעשות את התיקון.

רויטל לן כהן: אני רוצה גם להזכיר למדינה שיש פה מחיר כלכלי שנראה כאילו משלמים אותו היום, אבל בעצם זה לא נכון.

רויטל לן כהן: אלף, כי שילוב יחידני עולה פחות מחצי מהשמה בגן חינוך מיוחד, והדבר הנוסף הוא, שילד שאנחנו מטפלים בו היום וצומח להיות ילד שיכול להיות קרוב כמה שיותר לפוטנציאל שלו, חוסך בעתיד כסף למדינה.

רויטל לן כהן: דבר נוסף שכדאי להגיד פה, שמאוד קל להיכנס למערכת החינוך המיוחד, אבל מאוד קשה אחר כך לצאת ממנה, וזה גיל קריטי להתחיל כבר את השילוב היחידני.

זיו מגור: אני עורך דין ומנהל האגף לקידום זכויות ב"אלו"ט".

זיו מגור: אני רק רוצה להוסיף לדברי רויטל, כי היא בעצם אמרה את רוב הדברים שתכננתי להגיד.

זיו מגור: בישיבה הקודמת דיברו פשוט על שני קריטריונים.

זיו מגור: הראשון – מצב סוציו-אקונומי, השני – גיל התלמיד.

זיו מגור: רציתי להבין ולשמוע בעצם ממשרד החינוך האם יש התייחסות לקריטריון של עדיפות לשילובם של ילדים בעלי צרכים מיוחדים ואני אשמח לתשובה על השאלה הזאת.

אלכס מילר: תודה אדוני.

אלכס מילר: לפני שנתקדם, אני אשמח להתייחסות גם מהשלטון המקומי וגם ממשרד החינוך לנושא של עדיפות לילדים עם צרכים מיוחדים.

אלכס מילר: דיברנו בפעם שעברה בעניין של עדיפויות, כמובן שאנחנו יודעים שרק בעוד שלוש שנים נוכל להכניס כל ילד וילד להכניס לתוך הפרויקט.

אלכס מילר: בישיבה הקודמת דיברנו שהעדיפות תהיה לפי הגילאים, אני חושב שגם אכן הקריטריון של הצרכים המיוחדים חייב להיות איפשהו כעדיפות גם בהיבט של אותם התורים שיש לנו, כאשר הרשות חייבת להחליט וחייבת לעשות החלטה לא פשוטה איזה ילד נכנס ואיזה לא, ואותם הקריטריונים של העדיפויות.

אלכס מילר: לדעתי, גם הנושא של החינוך המיוחד וצרכים מיוחדים צריך להיות איכשהו חלק מבחינת סדרי העדיפויות, בהנחיית

אלכס מילר: כם או בהחלטה של השלטון המקומי, אבל כך או אחרת זה חייב להיות חלק מהיבט של קבלת החלטות.

אלכס מילר: אני אבדוק עם השלטון המקומי.

אתי אלוני: אני יכולה לומר כרגע שלא התייחסנו באופן ספציפי, רק בימים אלה יוצא הודעה משותפת שלנו ושל המשרד והשלטון המקומי, שמגדירה לציבור הרחב את הקריטריונים.

אתי אלוני: מתוך ההודעה אין התייחסות ספציפית לעניין הזה, ואני מניחה שזה נושא שכרגע עוד נלמד יחד ובעבודה עם המשרד.

אתי אלוני: לכן כרגע מאחר ומדובר במאסות הקריטיות של לקראת אוגוסט הקרוב, אני יודעת לומר שזו לא החלטה של השלטון המקומי אם הוא נותן עדיפות לעניין הזה או לא, זו החלטה של מדיניות שכרגע המשרד הגדיר את שלושת הפרמטרים שדרוש לו שם.

אתי אלוני: יש הגדרה של גיל 4, אחר כך גיל 3 ומצב סוציו-אקונומי.

אתי אלוני: כרגע זה המדרג, זאת הכוונה, אנחנו נלמד את העניין הזה יחד עם המשרד, אני מניחה שיש לנו עוד שלוש שנים להיכנס, ואני מניחה שהדבר הזה ייכנס באופן מדורג.

אתי אלוני: אני רוצה להדגיש שזו לא החלטה או איזה זכות יתר שיש לראש רשות או למנהל מחלקת חינוך להחליט בעניין הזה.

אלכס מילר: הוצאות הורה לילד עם צרכים מיוחדים רבה יותר גדולות.

רויטל לן כהן: רק לסבר את האוזן, השילוב של הבן שלי, כשהייתי צריכה לשלם את זה פרטי עלה 10,000 שקלים לחודש.

אלכס מילר: זה מובן, הרי אנחנו פה מסכימים על משהו, נכון גברתי, לא שאת מנסה לשכנע אותי במשהו.

אתי אלוני: אנחנו בהחלט מסכימים.

אתי אלוני: אני רוצה לומר שראשי הרשויות, ובוודאי מנהלי מחלקות החינוך, אבל ראשי הרשויות יש להם מחוייבות לתושבים שלנו, בין היתר גם לתושבים שילדיהם הם ילדי החינוך המיוחד.

אבי קמינסקי: יש מחויבות בסיסית, ראשונית לילדי החינוך המיוחד במערכת החינוך.

אבי קמינסקי: אם הם עברו ועדות השמה בגילאי 3, אז לא היתה שום בעיה מעולם לפתוח כיתות גן בחינוך המיוחד, בשום מקום, בשום צורה שהיא.

רויטל לן כהן: אבל אנחנו לא מדברים עליהם בכלל.

אבי קמינסקי: הדבר הנוסף שאם מדובר על הגנים המשולבים, גם כאן אני כרגע לא רואה איזשהם קשיים מסוימים לקראת השנה הבאה, אני גם לא מכיר קשיים שהיו בשנה שעברה בעניין הזה.

אבי קמינסקי: אולי במקום ספציפי כזה או אחד, אבל במכלול אין שום בעיה בנושא של גנים לחינוך מיוחד.

אבי קמינסקי: אין בעיה וקשיים בנושא הזה של שילוב תלמידים בחינוך המיוחד אם הם עברו ועדת שילוב.

אבי קמינסקי: אם יש קשיים בנושאים מסוימים, זה בנושא של שעות לטובת התלמידים האלה ברמות של התרפיות למיניהם, אבל זה לא קשור לעצם החלטת הממשלה בגילאי 3.

רויטל לן כהן: אתה בכלל לא יודע על מה אנחנו מדברים.

אבי קמינסקי: אני יודע על מה אני מדבר.

רעיה לוי גודמן: בוקר טוב, רעיה לוי גודמן, מנהלת אגף חינוך מיוחד במשרד החינוך.

רעיה לוי גודמן: לעשות קצת סדר במושגים.

רעיה לוי גודמן: גני חינוך מיוחד נפתחים בהתאם לחוק מגיל 3, אין שום שינוי בעניין הזה, הגנים ייפתחו כפי שהם נפתחו בעבר, לא קשור להמלצות טרכטנברג, עולם כמנהגו נוהג.

רעיה לוי גודמן: יישובי צו שהיו בעבר ונכנסו גם לתכנית השילוב, ימשיכו בתכנית השילוב, אין שום שינוי מגיל 3.

רעיה לוי גודמן: אני מבקשת להזכיר שלפני טרכטנברג גם לילדים עם צרכים מיוחדים ביישובים שאינם יישובי צו שזקוקים לתמיכה מסוג סייעת משרד החינוך היקצה סל מסוים מיוחד שלא במסגרת חוק עבור הילדים שזקוקים לתמיכה מסוג סייעת, גם ביישובים שאינם יישובי צו.

רעיה לוי גודמן: עכשיו לסוגיה שהועלתה כאן.

רעיה לוי גודמן: הסוגיה שמעלה כאן מתי תתחיל תכנית השילוב, בגנים וברשויות שמצטרפים עכשיו בעקבות טרכטנברג, זו הסוגיה.

רעיה לוי גודמן: משרד החינוך תומך בתכנית שילוב מגיל 3, משרד החינוך מבין את כל הטיעונים המקצועיים, מכיר אותם על בוריים, ולכן גם נבנתה תכנית כניסה לתכנית השילוב כבר מגיל 3.

רעיה לוי גודמן: כשנדע את מסגרת התקציב שלנו נפעל בהתאם.

רעיה לוי גודמן: התכנית מוכנה מקצועית לעבודה, מוכנה כשנדע את מסגרת התקציב ואת לוח הזמנים שלה נשמח להיכנס.

רעיה לוי גודמן: עוד דבר אחד להוסיף, שבגני החינוך המיוחד שיום הלימודים שלהם מסתיים בשעה מוקדמת לשעה ארבע, ביישובים שייכנסו לטרכטנברג, יוארך יום הלימודים בהתאם לתכנית עבודה שנבנית בימים אלה עבור הגנים האלה.

אלכס מילר: האם יכול לקרות מצב שביישוב כזה או אחר שיש ילדים במחלקת החינוך של העירייה יודעים שיש להם צרכים מיוחדים שבגלל המצב של חוסר מקום הם לא ייכנסו לגן המסובסד.

רעיה לוי גודמן: לא, אין דבר כזה.

רעיה לוי גודמן: הדבר היחיד שעלול להיות זה שאם יש גן שלא נכנס בפעימה ראשונה לטרכטנברג, ויש בו ילדים עם צרכים מיוחדים, שם אין תכנית שילוב, אבל אנחנו עוד לא יודעים באיזה מקומות כן, ובאיזה מקומות לא.

אלכס מילר: יש תכנית אלף, ואנחנו גם מדברים על העניין של הסובסידיה והעניין של התשלום עבור גן, זה גם מאוד חשוב.

אלכס מילר: השאלה שלי היא מאוד ברורה.

אלכס מילר: אני מבקש שמבחינת אותם סדרי עדיפויות שיש היום למשרד החינוך, אם זה גיל ואם זה מצב סוציו-אקונומי, דרך אגב, על הנושא של המצב הסוציו-אקונומי, כבר הובהר לנו על ידי השלטון המקומי שהם לא הולכים להפעיל את הפרמטר הזה כי כנראה שהם לא כל כך יודעים גם להבין מי במצב סוציו-אקונומי ומי לא.

אלכס מילר: אני יכול לתת לך יישובים שכל היישוב במצב סוציו אקונומי נמוך, ואז איך תבחרו שם?

אלכס מילר: לכן אני אומר שגם קריטריון של חינוך מיוחד ואפילו לא חינוך מיוחד, הצרכים המיוחדים לדעתי שם יהיה לכם הרבה יותר קל מבחינת סדרי עדיפויות וקבלת אותם הילדים שקודם כל ההורים שיש עליהם נטל כלכלי מאוד גדול, מצד שני מבחינת הטיפול בצרכים המיוחדים של הילדים שלהם, גם הנושא של הסובסידיה של הגנים שהם יהיו בעדיפות הראשונה.

רויטל לן כהן: זה גם מפנה לכם כסף, רעיה.

רעיה לוי גודמן: אנחנו לא רושמים ילדים למערכת החינוך הרגילה.

רעיה לוי גודמן: מי שרושם תלמידים, זה הרשות המקומית.

רעיה לוי גודמן: ברגע שיש ילד עם צרכים מיוחדים בתוך גן מסוים שנרשם ברשות, זה לא ועדת השמה, הורה רושם את הילד שלו לגן רגיל, הילד עם צרכים מיוחדים, אם הגן הזה הוא גן שנכנס ליישובי צו במצב היום, הוא מקבל תכנית שילוב.

רעיה לוי גודמן: אם הגן הזה ייכנס לטרכטנברג בשנת הלימודים הבאה, יקבל שילוב או לא, אנחנו נראה בהתאם למסגרת התקציב, אבל לא אנחנו רושמים את הילדים לגנים.

רויטל לן כהן: אבל אדוני, במסגרת התקציב, ילד שהולך לגן תקשורת עולה 120 אלף שקל, וילד בחינוך בשילוב יחידני עולה 50 אלף שקל, אני מפנה לך 70 אלף שקל פר ילד.

אלכס מילר: סליחה, רויטל, את לא יכולה להתפרץ כל פעם כשיש לך מה להגיד, זה לא עובד כך.

אלכס מילר: אפשרתי לך לדבר.

דלית שטאובר: הקריטריונים לקבלה לגן הם השניים שאמרנו אותם והם הקריטריונים העומדים.

דלית שטאובר: הקריטריון הראשון הוא קריטריון גיל, מאחר והחלטה היא החלטה מדורגת שתבוצע תוך שלוש שנים, קודם כל בחישוב וההחלה היא יחסית ליכולת של היישוב הספציפי לתת מענה לילדים כי הגנים הם בתחומו, אז העדיפות היא קודם כל לגיל 4.

דלית שטאובר: ברור שייכנס לחינוך חינם ילד בגיל 4 לפני ילד בגיל 3.

דלית שטאובר: בתוך קבוצת הגיל הזו, אם יש ילד שהוא ילד בעל צרכים מיוחדים, הוא נכנס במסגרת קבוצת הגיל שלו.

דלית שטאובר: הקריטריון השני, שהוא קריטריון מקובל והוא מקובל גם על השלטון המקומי, אדוני היושב ראש, הוא הקריטריון של סוציו אקונומי, והרשויות אכן מתחשבות בו.

דלית שטאובר: בנושא השילוב ענינו כאן בצורה מאוד ברורה.

דלית שטאובר: חינוך מיוחד אין סוגיה ואין בעיה.

דלית שטאובר: ביישובי הצו שבהם הוחל חינוך חובה, אין בעיה, השילוב מתוקצב.

דלית שטאובר: ביישובים ובגנים שכרגע מצטרפים גנים במסגרת חינוך חינם, השנה הראשונה היא קודם שנה שהתקציב שמיועד הוא על מנת להכיל כמה שיותר ילדים שלא היו במסגרת חינוך בתוך מסגרת חינוך, כי להיות במסגרת חינוך זה יעד מאוד חשוב.

דלית שטאובר: הנושא של השילוב שהוא נושא מאוד חשוב, וזו זכות של הילדים, בסופו של שלוש שנים הוא יקרה בכל המקומות באופן מלא.

דלית שטאובר: בשנה הזאת היעד הראשון הוא יעד מאוד מורכב עם אתגר מאוד גדול, הוא עוסק במה שאמרתי.

דלית שטאובר: במידה ויישארו תקציבים פנויים, הם יופנו לעניין הזה, ואנחנו גם על זה נקיים שיח עם האוצר.

דלית שטאובר: אבל המטרה הראשונה היא קודם להכיל כמה שיותר ילדים בחינוך חינם בשנת הלימודים הבאה.

אלכס מילר: שאלתי שאלה אחרת, גם אם תקציב לשילוב, הרי בסופו של דבר, הורה מה הוא עושה עם הילד?

אלכס מילר: הולך לגן פרטי אחר, הרי גם שם אין שילוב.

אלכס מילר: אני בסך הכול מנסה לשנות כאן קבלת החלטות והשלטון המקומי - - - על סדרי עדיפויות, גם בנושא של מצב סוציו-אקונומי, גם שם אתם יכולים לעשות את ההחלטות שלכם, וזה לא מה שנאמר לי בפעם שעברה.

דלית שטאובר: נכון, אבל מאז היה חידוד הנושא יחד עם השלטון המקומי.

דלית שטאובר: לראיה, יצאנו במודעה משותפת, היא מתפרסמת היום בעיתונות של היום בלוגו משותף של משרד החינוך והשלטון המקומי, שביחד אומר הקריטריונים של הקבלה הם שני קריטריונים שוויוניים ושקופים, וזה היה בעקבות ההמלצה שלך, אז זה יצא יחד כדי שלא יהיה שום ספק - גיל ומצב סוציו-אקונומי, ולשלטון המקומי כן יש את היכולת לבחון ולדעת את מצבו, יש מידע מרשויות הרווחה, יש יכולת לבדוק - - -

אלכס מילר: שכר לימוד מדורג.

דלית שטאובר: הם עושים את זה.

דלית שטאובר: הם עושים את זה ומשתפים פעולה.

אלכס מילר: אני גברתי, מבקש ממך וגם מהשלטון המקומי לעשות בדיקה של כמה ילדים עם צרכים מיוחדים שנרשמו, ביקשו להירשם לגן ציבורי וסורבו.

אלכס מילר: אני כרגע לא מדבר על תכנית שילוב, אמרתי, יהיה לכם את התקציב אתם תפעילו גם אותו.

אלכס מילר: אבל אנחנו צריכים לקבל את המידע, כי אני חושב שאכן יש פה מספר שהוא מספר לא גדול, ולדעתי כל ראש עיר ייתן את העדיפות שלו דווקא לאלו שיש בעיות המיוחדות להורים מבחינת הוצאה תקציבית, אבל אם ישנו מקום כזה או אחר שכביכול התקבלו החלטות, אז צריך לבחון על סמך מה התבססו ההחלטות, כי אם למשל נכנס ילד בגלל הנושא של הגיל, והוא יכול להכניס ילד עם צרכים מיוחדים, אז אני חושב שדווקא בנושא הזה עדיף אם כבר להכניס את אלו עם צרכים מיוחדים, ולדעתי, לא מדובר במספרים גדולים מאוד.

אלכס מילר: אני מבקש מכם לעשות את הבדיקה הזאת מול אגפי החינוך בעיריות ולהעביר לנו את המידע תוך שבועיים, כי כמו שאמרתם ההרשמה כבר נסגרה ואתם יכולים לעשות את הבדיקה הזאת.

נסים זאב: אני הבנתי שבעקבות השינוי, יהיו עוד טפסי הרשמה – אם גילאי 3-4 זה חינוך חינם, אז אין צורך למשל להביא טפסים של גובה השכר והמשכורות של ההורים כי זה לא בקריטריונים.

נסים זאב: זאת אומרת, בשנה הצטרכו כדי לקבוע את הנושא של סוציו-אקונומי, המשמעות היא שעל כל ההורים להביא את אותם טפסים שהביאו בשנה שעברה, כי אחרת איך יש לך את המידע?

אלכס מילר: בבקשה, הסתדרות המורים.

לילי פוקמונסקי: תודה.

רויטל לן כהן: אדוני, כמה זמן שיתנו תשובה לשאלה שלך?

אלכס מילר: שבועיים.

אלכס מילר: דרך אגב, רבותיי, לא צריך לחכות לישיבה שלי.

אלכס מילר: אם יש לכם אינפורמציה בעניין זה, אתם מוזמנים להעביר לנו, אנחנו נעביר את זה למשרד החינוך.

רויטל לן כהן: אנחנו יכולים להעביר על אולי ילדים אוטיסטים, וגם לא בטוח.

אלכס מילר: אני מבקש, אם יש לכם מידע על כך שילד שבא להירשם הוא כן יכול להיות בגן ציבורי רגיל לפי כל אותם הקריטריונים הודח, או מישהו אחר במקומו, פשוט תעבירו לנו את המקום או היישוב, מחלקה כך וכך, גם ננסה לעזור עוד מהצד הזה.

אלכס מילר: באופן כללי אנחנו ננסה בעוד שבועיים לקבל תמונה מלאה בנושא הזה ולהתקדם במקביל.

לילי פוקמונסקי: אני מבקשת לציין ששילוב ילדים בעלי צרכים מיוחדים מאוד חשוב, כי זו ברכה בגני הילדים, אבל ללא תוספת כוח אדם לא נצליח לעשות שום דבר.

לילי פוקמונסקי: אז לקחת בחשבון גם המשרד גם הרשויות המקומיות, כי כולנו מבינים את החשיבות, אבל ללא כוח אדם מתאים, הגננת לבד לא יכולה לעבוד עם סייעת ללא תוספת כוח אדם לעזרה, במיוחד כשהיום כמעט בכל גן יש ילדים בעלי צרכים מיוחדים.

אלכס מילר: תודה.

חנן דגן: אנחנו סיימנו את כל הנושא של החינוך המיוחד ואפשר להמשיך הלאה?

אלכס מילר: כן, אתה יכול.

אלכס מילר: אני נותן לך שלוש דקות שלך, אתה יכול להתייחס לכל נושא שתרצה.

חנן דגן: בכל הנושא של החינוך חינם, חשוב לי להדגיש שלא ניתן לקיים גן פרטי בסכומים שאותם הציע משרד החינוך.

חנן דגן: אנחנו איפשהו בתחושה לכל אורך הדרך שאנחנו לא מקבלים תשובות, עכשיו מזמנים אותנו למשרד החינוך וזה נעשה פעמיים, למרות כל הפניות שלנו עם השאלות.

חנן דגן: אנחנו מקבלים בעצם לבוא, באים לשכנע אותנו כמה זה טוב, וכמה חשוב להירתם, ולעלות על העגלה שאותה מושך הסוס.

חנן דגן: רק אני רוצה לחזור על מה שאמרתי גם במשרד החינוך, זה לא לעלות על העגלה, אלא להיקשר מאחוריה עם חבל על הצוואר.

חנן דגן: לא ניתן להתקיים ולא ניתן לקיים, ואיפשהו יש ניתוק מתוך המציאות הקיימת.

חנן דגן: קשה לי באמת להבין איך לא עושים את החשבון המינימאלי של ההוצאות.

חנן דגן: הרי גן פרטי שהוא חשוב לכל דבר, ומדובר בענף שמעסיק כ-100 אלף נשים שבעצם באו ועושים את מה שהמדינה לא עשתה עד היום, ולבוא בצורה כזאת ולזרוק אותם החוצה, ולהגיד, כן אתם תסתדרו עם זה.

חנן דגן: וכאשר אנחנו באים ואומרים שלא ניתן להתקיים עם זה, גם אומרים לנו כן, אבל זה יציבות לאורך זמן, זה לא יציבות לאורך זמן, זה הפסד לאורך זמן.

חנן דגן: יש חשיבות מאוד גדולה לגן שיהיה יציב כלכלית, כי גן שהוא לא יציב כלכלית, איפשהו זו פגיעה ישירה בילד.

חנן דגן: עד היום אין לנו שום תשובות, גם כל תשובה שניתנת בעצם היא תשובה ללא תשובה, אנחנו איפשהו מצפים שייקחו את כל הסוגיה, את כל הבעיות שקיימות לנו לכל אורך הדרך ויתנו להם פתרונות, הפתרונות יכולים להיות, רק צריכים להושיט יד.

חנן דגן: הרבה פעמים אנחנו מרגישים שאותם אנשים במשרד החינוך שבאים ומדברים איתנו על הנושא, אין להם שום סמכות לבוא ולהמשיך הלאה, אין להם שום סמכות לבוא ולהגיד או.

חנן דגן: קיי.

חנן דגן: אנחנו מקצצים בעלויות של המיסוי, שבעצם המרכיב העיקרי פה של המחיר הוא המיסוי שאותו מיסוי יורד מאותו מחזור פעילות של הגן, ולא ניתן לקיים את זה.

חנן דגן: אנחנו מצפים שיבואו גם משרד האוצר, גם משרד הפנים עם הסוגיה שלהם שימושים חורגים, גם משרד החינוך ויתנו פתרונות כדי שכן אפשר יהיה לשלב את כל הגנים הפרטיים פנימה, ולהמשיך את אותו דבר.

חנן דגן: בעתיד גם יהיה לנו בעזרת השם חוק חינוך חינם מגיל אפס, אבל זה לא יוכל להתקיים בדרך הזאת אם אנחנו לא נבוא ונשים את זה על השולחן בצורה ברורה לחלוטין.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: מיטל להבי, עיריית תל אביב, בבקשה.

מיטל להבי: אני רוצה לברך על החוק שסוף סוף מתיישם.

מיטל להבי: אני רוצה לומר שאין קורלציה להמלצות טרכטנברג.

מיטל להבי: כי טרכטנברג דיבר על רצף חינוכי והאחדת החינוך מגיל אפס תחת - - - תחת משרד החינוך זה לא קורה כי זה פוליטי ולא עולה כסף.

מיטל להבי: גם טרכטנברג דיבר על הארכת יום לימודים, מדובר היה רק בעלות ולא בבינוי וגם זה לא קורה.

מיטל להבי: אנחנו הלכנו כרגיל למה שהכי קל והכי מסובך שזה הבינוי.

מיטל להבי: אין ספק שיש תנופת בינוי היום בארץ.

מיטל להבי: אנחנו כעירייה השנה נבנה 40 גנים כדי לתת משהו כמו 20% מענה לצורך של שנתון אצלנו שעומד על 6,000 ילדים.

מיטל להבי: אני חרדה, אני חרדה מפני שחינוך הוא לא רק עלות הוא גם איכות.

מיטל להבי: אני עדיין בעיר חזקה שיודעת להשלים תקציבים למערכת החינוך, ואני יודעת שערים אחרות קשה להם גם להשלים את תקציבי הבינוי וגם להשלים את תקציבי החינוך.

מיטל להבי: קשה לי גם כשאני יודעת שיש פה ענף שהוא ענף של עצמאים, אנחנו בתל אביב אוהבים ענפים של עצמאים ושל בעלי עסקים.

מיטל להבי: אני חושבת שזה ענף שנתן שרות ציבורי חשוב לאורך כל השנים, וצריך למצוא לשלב אותו בפנים.

מיטל להבי: הייתי רוצה תשובה ברורה ממשרד החינוך לגבי הנתונים כדלהלן.

מיטל להבי: כשמשרד החינוך מעביר 700 שקל פר ילד לרשות, או לגן פרטי, עדיין יש עלויות נלוות שממומנות על ידי הרשות המקומית.

מיטל להבי: הרשות המקומית עושה השלמה תקציבית.

מיטל להבי: הרשות המקומית מממנת סייעת, הרשות המקומית מממנת את השרות הפסיכולוגי, את הסיוע לילדים עם צרכים מיוחדים.

מיטל להבי: הרשות המקומית נותנת מקום ללא עלות ללא ארנונה ללא חשמל, ללא מים.

מיטל להבי: כל הדברים האלה הם נתונים כספיים שמישהו צריך לכמת אותם כדי לא לבוא ולדבר במושגים של 700 שקל, כי ילד לא עולה למערכת 700 שקל.

מיטל להבי: 700 שקל זה מה שמשרד החינוך נותן, עירייה משלימה עוד 10% עוד 20%, תלוי מי היא.

מיטל להבי: היא נותנת ציוד מתכלה, היא נותנת כוח אדם, היא נותנת מבנה.

מיטל להבי: כשלנו תהיה התמונה המלאה של עלות של ילד במערכת, אז אולי גם אם נדלג על המילה מיסוי שחלה על הגנים הפרטיים, עדיין נדע מה העלות ומה התקצוב האמיתי.

מיטל להבי: אני חושבת שכאשר מדברים עם הגנים הפרטיים, צריך להבין מה התקצוב האמיתי של ילד במערכת חינוך ציבורי ולדבר איתם באותה שפה וזה לא קורה היום.

מיטל להבי: אני רואה לנו חובה, אני יודעת שהיום קמו ארגונים נגד הפרטת החינוך לגיל הרך, וכבר יש עתירות, כל הארגונים שלא מכירים כל כך את הנושא הזה.

מיטל להבי: אני חושבת שהגנים הפרטיים צריכים להיות חלק ממערך המענים, ואני מדברת עכשיו באינטרס העירוני.

מיטל להבי: אנחנו יודעים שביקושים לגני ילדים הם כמו עקומת גאוס, הם כמו עקומת פעמון.

מיטל להבי: היום צריך הרבה גנים, הולכים בונים, בונים, מחר העיר מזדקנת ויש לנו את זה כתהליך טבעי בכל עיר, הולכים ומסבים את הגנים לשימושים אחרים.

מיטל להבי: אז כשעוד הפעם העיר נהיית צעירה, וצריך שוב פעם להכשיר גנים, את השימושים האחרים בית כנסת, מועדון נוער, אי אפשר להוציא וצריך לבנות עוד הפעם.

מיטל להבי: יש לנו תכונה במדינת ישראל להשקיע בתשתיות, עושים את זה גם בתחבורה.

מיטל להבי: משקיעים מיליארדים, מאות מיליארדים בתשתיות תחבורה ולא בניהול תנועה.

נסים זאב: זה כמו הרכבת הקלה בדיוק.

מיטל להבי: הרכבת הקלה זה דוגמה, אבל כשאנחנו בודקים את התקציבים, אנחנו רואים מאות מיליארדים בתשתיות.

מיטל להבי: אני שוב פעם אומרת, החינוך הוא איכות ולא רק עלות, כאן צריך לשבת ולראות איך כדי למעט או לצמצם את הבלגן בתחילת שנה זו, מעריכים את העלות על בסיס קריטריונים של איכות שהרשות נותנת גם ומביאים לתוך השולחן של הדיאלוג סכום שהוא יותר הגיוני.

מיטל להבי: אם נחסך ממני לבנות מבנה, ואם הגן העירוני לא צריך לשלם ארנונה, היטל השבחה אני לא רוצה להזכיר, אני לא רוצה להזכיר בכלל את מה שאתם עוברים, אתם יודעים את זה לבד.

מיטל להבי: אנחנו מממנים את השרות הפסיכולוגי, ואנחנו מממנים סייעת, נא אדוני, תתן הנחייה שמישהו פה יחשבן כמה באמת עולה ילד במערכת ציבורית כאשר נותנים לו את האיכות הסטנדרטית.

מיטל להבי: כמה נותנת העירייה, כמה נותנת הממשלה, ואולי דרך זה נקבל תמונה כמה הגנים הפרטיים עם המשתלבים באמת צריכים לקבל, ולא לפי איזה מספר שמישהו זרק, באמת, עם כל הכבוד, בלי לבדוק את העלויות האמיתיות.

מיטל להבי: אני רואה בזה חובה כי בגנים הפרטיים יש איכות של ניהול, לפחות בעיר שלי, שצריך לתת להם להתקיים כחלק ממערך מענים הרבה יותר גמיש.

מיטל להבי: אני הייתי רוצה גם תשומת לב לעניין התשומות, כי עוד הפעם אני חוזרת ואומרת, גם בגן עירוני, ילד בן שלוש לא יכול לקבל את אותו איכות כוח אדם כמו ילד בן חמש.

מיטל להבי: ילד מגיע לא גמול, ילד צריך לישון בצהריים.

מיטל להבי: אני לא הייתי רוצה שנפתח בניינים בניינים של גנים בלי שתקציבים לענייני איכות יהיו מובהרים בעניין הזה ולא רק לענייני כמות.

מיטל להבי: אנחנו מחויבים לקלוט אותם גם באיכות מסוימת ולא רק כמותית.

מיטל להבי: תודה רבה.

אלכס מילר: בישיבה הקודמת אני ביקשתי התייחסות לנושא של הקיזוז, קיזוז שכביכול צריך להיות מבחינת התשלומים העוקפים של הגן הפרטי שעושה שינוי והופך להיות עד לשעה מסוימת גן ציבורי.

אלכס מילר: כל התשלומים מסביב הם כמובן צריכים להיות מותאמים בהתאם, אנחנו לא מצפים מגן שהיה מקבל שכר לימוד מ-1700 שקלים עד 2,000 ומשהו שקלים בחודש פר ילד, עכשיו הוא מקבל קיזוז ממשרד החינוך משהו כמו 700-800, וימשיך לשלם את אותם התשלומים שהם תשלומים השוטפים לכל המעטפת העירונית.

אתי אלוני: אני אומר מה עשינו בעניין הזה.

אתי אלוני: התקיימה פגישה עם יושב ראש ועדת החינוך של השלטון המקומי ונציגי הגנים הפרטיים.

אתי אלוני: בעקבות זאת הם העלו בעצם 4 סוגיות שקשורות להיטל השבחה, לרישוי עסקים וכו'.

אתי אלוני: העלינו את זה על נייר.

אתי אלוני: בשלטון המקומי קיימנו שני מפגשים ברמת מנכ"ל ונציגי פורום ה-15 ואחרים ללמוד את סוגית הארנונה וכו', הנושא הזה כרגע בעידכון.

אלכס מילר: משרד הפנים - - -

אתי אלוני: משרד הפנים יהיה גם.

אתי אלוני: הייתה פנייה גם למשרד הפנים בעניין הזה, כי זה לא רק החלטה שלנו, אבל הנושא הזה נדון ואין לי עוד כרגע תשובות.

מיטל להבי: לכל רשות יש לה ארנונה אחרת, אנחנו למשל מחייבים גם על שטח קרקע תפוסה לא רק על המבנה.

דלית שטאובר: מטפלים בזה מהשלטון המקומי, השונות היא ברורה, אבל הכוונה היא ליצור הוזלה של העלויות האלה כדי לאפשר - - -

אתי אלוני: יש כרגע בחינה של העניין הזה גם מול משרד הפנים.

אתי אלוני: מאחר ושמענו את הטענה ואתם פניתם, והבנו שיש פה איזה משהו, אז זה כרגע עלה.

אתי אלוני: התקיים דיון אחד אצל מנכ"ל השלטון המקומי בשותפות מהנדסים, גזברים, מתכננים וכו', עכשיו אנחנו נכנסים לזה לעומק.

אלכס מילר: אני אגיד לך, אם יש לך עכשיו קבוצה של גנים פרטיים במקומות מסוימים בארץ שמעוניינים לעבור למנגנון חדש, הם מחכים שתתנו להם את המתווה, שבעצם מוזיל את ההוצאות השוטפות שלהם.

אלכס מילר: אתם בתור שלטון מקומי לא יכולים לפתוח הרשמה עכשיו לאותם הגנים שעדיין לא עשו את השינוי, אבל רוצים לעשות את השינוי ומחכים לכם, עכשיו ההרשמה נסגרה.

אלכס מילר: אם הגן עדיין לא עבר למסלול הציבורי, אז הוא לא רושם, הוא ממשיך להיות פרטי, ואם הוא כן רוצה לעבור, ויש לו אפשרות, הוא מחכה למתווה של השלטון המקומי בעניין של ההוזלה כי הוא גם צריך לנשום, לשרוד.

אלכס מילר: בתל אביב כמה משלמים שכר דירה לגן פרטי?

מיטל להבי: אני אגיד 10,000 שקל ואני אתן מחיר זול.

מיטל להבי: לא על זה דיברתי, אני גם דיברתי על זה שהרשות משלימה תקציבים.

אלכס מילר: סליחה, רבותיי, אנחנו כאן מנסים כמה שיותר גנים להכניס לתוך המסלול של הגנים הציבוריים, כך שתינתן פתרון לכמה שיותר ילדים, זה הרבה תלוי בכם, כי בפועל גן שנמצא במצב של תשלומים עצומים גם עבור שכר דירה שאנחנו לא יכולים להתערב כאן, כמובן אין לי פה איזשהו משהו שאני יכול לבוא ולכסות את ההוצאות של השכירויות בגנים פרטיים, אבל בעניין של אותם תשלומים, כמה שיותר מהר אתם תחליטו, וכמה שיותר מהר יהיה לכם את המתווה, כך יותר גנים יהיה לכם לפתרון של החינוך הציבורי, אם בכלל אתם רוצים שזה יהיה, כי יכול להיות המדיניות שלנו – רבותיי, חשבנו על זה, לא כל כך מוצלח.

אתי אלוני: אם מראש היינו חושבים שזה לא מוצלח ולא בא להקל, אני מניחה שהיינו שולפים את התשובה הזאת.

אתי אלוני: מאחר ומצאנו שיש לזה איזשהו עניין שיכול להקל, גם מתוך רצון של ראש רשות לתת מענה, אז אני יודעת לומר, יש פה כמה סעיפים שצללנו לתוכם, ומאחר ואני מבינה את החשיבות – סעיף 197, ההיתר של המבנה, אם הוא בתוך מבנה ציבורי ומביאים בו יותר ילדים מעל 10 ילדים וכו'.

אתי אלוני: יש פה כל מיני סוגיות שנכנסנו אליהם עם היועצים המשפטיים, והן סוגיות כבדות שלא בטוח שהכול מייד יוכל להתקבל, ועושים לי פה עם הראש, כי אנחנו מבינים את כובד העניין.

אתי אלוני: לכן אנחנו רוצים לא לתת תשובות בשליפה, הנושא נדון מייד אחרי שאתם נפגשתם, לקחתי את זה ושמנו את זה במוקד העניין.

אתי אלוני: תתכנס ועדה בראשות מהנדסים, אדריכלים, כל התמ"אות למיניהם וכו', זה נושא שייבחן עם היועצים המשפטיים, כי זה לא רק החלטה של יושב ראש השלטון המקומי, ואני אומרת לכם מראש, נושא ההקלה בארנונה הוא החלק הקטן.

אתי אלוני: אני אומרת לכם, זה לא הפרופסיה שלי, אבל ממה שצללתי לזה, זה החלק היותר קטן.

אתי אלוני: הרישוי עסקים והיטל השבחה, אלה הדברים היותר קשים משפטית, לכן זה דבר שהוא נדון, ואנחנו נשתדל ברגע שיהיו התשובות המהירות להביא את זה.

חנן דגן: עוד דבר, אנחנו צריכים לקחת בחשבון, כשאנחנו נותנים לשלטון המקומי לדון בנושא של המיסוי, שזה היטלי השבחה וכל הדברים מסביב, אנחנו צריכים להבין שהשלטון המקומי קשה לו לוותר על אותם הכנסות לרשויות.

חנן דגן: אנחנו צריכים להוציא את זה מהידיים שלו, זו צריכה להיות החלטה שצריכה לבוא הרבה מלמעלה ולרדת כלפי מטה, כי ממה שאני יודע שהולך במסדרונות שם, אין כל כך רצון לוותר על ההכנסות האלה.

אלכס מילר: בסדר.

אלכס מילר: כך או אחרת, אתם צריכים להבין.

אלכס מילר: ראש העיר הצטרך לתת מענה לכל התושבים, לכל הילדים בעיר שלו.

אלכס מילר: זה לא משנה אם מישהו הצטרך לבנות לו על השטח גן ציבורי או על השטח הזה יקום בניין משרדים, או יקום בניין מגורים, שכמובן שגם ההכנסות הן שונות, גם לזה וגם לזה.

אלכס מילר: אבל צריך לתת מענה תוך שלוש שנים.

אלכס מילר: זה לא משנה לראש העיר אם הוא עכשיו הצטרך לבוא ולקזז לגן שכבר בנוי, לגן שכבר עומד, בלי להתחיל לבנות שם ולשלם תשלומים מסוימים, במקום שהוא הצטרך לשבור את הראש עכשיו איזה שטח הוא צריך לתת למשרד החינוך בשביל לבנות שם גן ציבורי כי הוא חייב תוך שלוש שנים להיכנס לתוך העניין הזה.

אלכס מילר: זה שיקול לוגיסטי שכך או אחרת כל ראש עיר הצטרך לעשות.

אלכס מילר: אבל בלי שום קשר לזה, כמובן שאנחנו חוששים מהעניין שיכול לקרות שאותם הגנים שהם היו מנוהלים כגנים פרטיים למטרת רווח, הופכים להיות ציבוריים, אז במשך שנה, חצי שנה, פתאום הם רואים שזה לא רווחי, פתאום הם רואים שהם בהפסדים, אז מתחילים לסגור, ואז מה קורה עם הילדים?

אלכס מילר: מי נותן לי פה ערבות על העניין הזה, מי נותן לי פה התחייבות – אף אחד.

אלכס מילר: פה צריך לחשוב איך יוצאים מהסוגיה הזאת, שלא נראה מפעלים כאלו או אחרים שלא מצליחים להתרומם ואז המדינה צריכה כל פעם להתערב להציל אותם.

אלכס מילר: שלא יהיו לנו פה מצבים שגנים שפתאום מודיעים לנו באיזה השנה, שבעל הגן פתאום החליט לסגור אותו, ואז צריכים לחפש לאיזה 20, 30 ילדים מענה לאיזה גן להכניס אותם.

אלכס מילר: כביכול מטעם הרשות הם אושרו ככאלה שלא משלמים, הם מסובסדים, אז מה עושים איתם?

אלכס מילר: הם צריכים עכשיו ללכת ולחפש פתרון, ללכת לגן אחר, רבותיי, כל הדברים האלה כך או אחרת הם יגיעו לכאן, אז צריך להתכונן לפניי, צריך איזשהו ערבות, מסלול מסודר, צריך הפחתות בסוגיות מסוימות.

נסים זאב: כך זה לגבי ילדים עד גילאי 3-4 במעונות.

נסים זאב: כלומר, כשיש זכאות מסוימת לילדים, ואין אפשרות לתת מענה במעונות שמוכרים, אז מכניסים מעונות פרטיים, זה מוכר, מי שעומד מול הרווחה זה בעצם הגוף הפרטי או העמותה זה אותו מוסד - זה לא דבר שלילי כל כך.

אלכס מילר: אנחנו לא מדברים על שלילי.

נסים זאב: זה מעשי בכל יום בגילאים 3-4 שהם זכאים.

אתי אלוני: יש הבדל בין פרטי לבין משהו שהוא ממלכתי ומי שלוקח עליו אחריות עכשיו לאומית או רשותית.

אתי אלוני: גן פרטי גם הרשות לא לוקחת עליו – זה פרטי.

אתי אלוני: הוא מקבל רישוי עסק כמו רישוי עסקים.

אתי אלוני: אבל עכשיו אם אתה רוצה להכשיר אותו, להלבין אותו - - -

קרן רז-מורג: רציתי להתייחס לנושא של רישום ברשויות בשני מובנים.

קרן רז-מורג: אחד, הנושא שעלה כאן בהקשר של החינוך המיוחד.

קרן רז-מורג: למעשה, מכיוון שהרישום הסתיים היום והשיבוצים בחינוך המיוחד, ועדות ההשמה וועדות השיבוץ מתקיימות בשלבים מאוחרים יותר של השנה.

קרן רז-מורג: השאלה המרכזית לדעתי שצריכה להישאל, היא האם משוריינים מקומות בגנים שהפכו להיות מאוד מבוקשים עכשיו לגילאים האלה עבור ילדי החינוך המיוחד שהצטרכו בחודש יוני או יולי למצוא מקומות לאחר ועדות השיבוץ, זאת סוגיה אחת בהקשר לרישום.

קרן רז-מורג: סוגיה שנייה שעולה מדי שנה, אנחנו נתקלנו בשנים האחרונות בעיקר במגזר הערבי, אבל עכשיו אני מתחילה לשמוע את זה גם מהמגזר היהודי שהרשויות למעשה לא יודעות איך הן מתמודדות עם העניין הזה של רישום לגן ילדים שעדיין לא קיים מבחינתם במערכת.

קרן רז-מורג: כלומר, מגיע הורה עם אותו טופס אישור מהגן שאומר, אנחנו היינו רוצים לקלוט את אותו ילד, בטופס הזה הגן מתחייב לקבל הכרה עד תחילת שנת הלימודים, אבל למעשה לרשות אין איפה למלא את הרובריקה בטופס שאומרת מה זה הגן הזה, אין עדיין סמלי מוסד.

קרן רז-מורג: סמלי המוסד לפי מה שאני מבינה ממשרד החינוך, בשאיפה התקבלו סמלי מוסד - - - עד לחודש מאי.

נסים זאב: חשוב לי לדעת, את מדברת על עמותות שהפעילו גנים בעבר או לא.

נסים זאב: עמותה שיש לה כבר גנים ויש לה גן נוסף, כי גם כן באותה בעיה?

קרן רז-מורג: היא באותה בעיה, בעצם צריך לעשות הפרדה.

קרן רז-מורג: אם יש עמותה שהפעילה גן מסוים, ועכשיו היא פותחת גן חדש, כלומר, כשאנחנו מדברים על רשיון חדש, על סמל מוסד חדש שטרם ניתן למוסד, אי אפשר לבצע את הרישום לאותו גם עד שסמלי המוסד לא ניתן.

קרן רז-מורג: התהליך מבחינה חוקית הוא הפוך.

קרן רז-מורג: זאת אומרת, הסדר הכרונולוגי הוא הפוך.

קרן רז-מורג: קודם כל רושמים ילדים לגן, ואחר כך רק מקבלים סמל מוסד לאותו גן.

קרן רז-מורג: אגב, ברשויות הערביות העניין הזה קיים גם כשיש סמלי מוסד שכבר קיימים, כי הרשויות בהרבה מאוד מקרים, למרבה הצער, כבר הגענו עם זה לא פעם ולא פעמיים לבתי המשפט והפסיקה לא אחידה בנושא הזה.

קרן רז-מורג: הרשויות אומרות, עד שאתה לא מראה לי רשיון אני לא רושם אליך ילדים.

קרן רז-מורג: הבעלויות מבחינתה יכולות להמתין לרשיון גם לתוך תחילת שנת הלימודים.

קרן רז-מורג: גם אם עכשיו באמת יעמדו ביעד ועד ל-2 לספטמבר יהיו רישיונות - - -

נסים זאב: עד ה-1 בינואר נותנים את האפשרות של הארכה בדרך כלל.

קרן רז-מורג: אפשר בדיעבד לבצע רישום.

קרן רז-מורג: אבל כאשר מבצעים את הרישום בשלב מאוחר יותר, אלף, פגענו בוודאות של ההורה.

קרן רז-מורג: בית, הנושא התקציבי הוא מאוד משמעותי.

קרן רז-מורג: בעלויות שהילדים יירשמו בחודש ינואר או בחודש פברואר, אפילו בחודש אוקטובר, לא בהכרח יקבלו את התקציבים עבור הילדים האלה.

קרן רז-מורג: הרשויות רושמות את הילדים, במידה ויש להם, הם רושמות את הילדים לגנים שלהם, כי מבחינתם הגן הזה לא קיים.

קרן רז-מורג: יש לי כרגע הורה שמגיע, אומר, אני רוצה להירשם לגן איקס, הגן הזה לא קיים לי כרגע במערכת, אני כרשות מחויב לרשום אותך לגן שלי.

קרן רז-מורג: לכן הפלונטר הזה מבחינת לוחות זמנים חייב להיפתר בהוראה חד משמעית של משרד החינוך שאומרת לרשויות המקומיות, אתם צריכים לבצע איזשהו רישום מותנה לגנים, וכשיינתן הרשיון, תוכלו למלא את הטופס הנכון.

קונסטנטין שוייביש: אני מנכ"ל בארגון מורים עולים, "איגום", שזוהי עמותה שמחזיקה היום - - -

מסעוד גנאים: איגוד מורים עולים?

קונסטנטין שוייביש: כן.

מסעוד גנאים: חשבתי יש לנו ארגון והסתדרות.

אלכס מילר: חבר הכנסת גנאים, בעולם הזה של ההתאגדויות, עדיף לא לחשוב אפילו.

קונסטנטין שוייביש: ב-20 שנים שאנחנו כבר קיימים, אנחנו מחזיקים היום בלמעלה מ-20 גני ילדים אשר 95% מהם הם ברשות, זאת אומרת, במודע בעשור האחרון השקענו והשקענו הרבה, ופה צריך לציין שאנחנו לא מקבלים שום סבסוד משום גורם.

קונסטנטין שוייביש: השקענו על מנת לקבל רשיון, למען האמת כולם צחקו עלינו, כיוון שזה לא היה צריך לאף אחד, להשקיע, ולקבל רשיון, ולעבור ויה דה-לורוזה של כל האישורים וביקורת.

קונסטנטין שוייביש: היום אנחנו קוטפים פרות ואנחנו מאוד שמחים על כך, מכיוון שתמיד רצינו להיות חלק ממערכת חינוך.

קונסטנטין שוייביש: היום אנחנו אמנם בן חריג עדיין, אבל אנחנו היום כבר במשפחה וזה דבר מאוד משמח.

קונסטנטין שוייביש: כמו כל בן חריג, אנחנו לפעמים מקבלים מנות קטנות יותר מאשר האחים הטבעיים שלנו.

קונסטנטין שוייביש: לגבי רישום, יש הנחיות מאוד ברורות של משרד החינוך איך הוא אמור לבצע, אבל השנה, ואנחנו מבינים שזו השנה הראשונה, כל רשות הבינה זאת אחרת, אבל היה די מצב מבולגן, מכיוון שכל רשות ממציאה את הכללים משלה, אבל בסופו של דבר אנחנו עברנו את התהליכים והיום אנחנו בקרית אתא רושמים ילדים אחרונים.

קונסטנטין שוייביש: כהפקת לקחים - הייתי מציע לרשויות מקומיות בשנה הבאה, לקחת איזשהו נוהל אחיד לכולם, מכיוון שלא יודעים באמת איך לאכול אותנו.

קונסטנטין שוייביש: אנחנו מצד אחד גן ציבורי, מצד שני גן פרטי, לגני עירייה אנחנו לא שייכים כביכול, אז היו גם תקופות רישום שונות.

אלכס מילר: זה מה שאנחנו מדברים כאן, הם מנסים ליצור מסלול לאותם גנים שהם גנים פרטיים, שהם יוכלו להיכנס למנגנון כגן ציבורי.

קונסטנטין שוייביש: אנחנו כבר גן ציבורי, סליחה שאני קוטע אותך.

קונסטנטין שוייביש: אני מדבר על רישום של ילדים בגנים, לא צריך רישום למוסדות עצמם, זה נושא נפרד.

קונסטנטין שוייביש: ברישום כל עירייה המציאה כללים משלה.

קונסטנטין שוייביש: בעירייה אחת פתאום הפסיקו את הרישום ב-8 בפברואר, למה?

קונסטנטין שוייביש: מדוע?

קונסטנטין שוייביש: בעירייה שנייה אמרו אתם לא קיימים בכלל במערכת שלנו.

קונסטנטין שוייביש: אנחנו הבאנו את הרשימות מאתר משרד החינוך איפה שפורסמו כל הגנים, זה לא משנה, אנחנו לא עובדים לפי הרשימות האלה.

קונסטנטין שוייביש: לכל רשות הייתה מדיניות משלה, שהיא הייתה שונה לפעמים ממה שפורסם באתר משרד החינוך, הנחיות של משרד החינוך בנושא של רישום ילדים לגנים מוכר אינו רשמי חרדי.

אלכס מילר: בסדר, הבנו.

אלכס מילר: אני מבקש ממך שתעביר את כל מה שכרגע אמרת, אנחנו לא נתחיל לעבור פר גן מי קיבל, תעביר את זה ללשכת המנכ"לית, היא תבחן איפה היו בעיות בסוגיות האלה.

אלכס מילר: השאיפה היא שכמה שיותר גנים ייפתחו היום לפי המסלול גנים ציבוריים, ואם יש אפשרות להכניס, אז כמובן שמשרד החינוך מעוניין שהם ייכנסו.

אלכס מילר: אם יש בעיות, אז צריך לבדוק איפה הבעיות.

קונסטנטין שוייביש: אנחנו מקבלים רישוי כל שנה לשנה הבאה.

קונסטנטין שוייביש: ישנה אפשרות באגף לתת רשיון לכמה שנים.

קונסטנטין שוייביש: אם למשל גן כבר קיים 8, 10 שנים, אז לא לחדש רישוי כל שנה, אלא לתת רישוי תלת שנתי למשל, ל-5 שנים, אבל מותנה בהגעת תברואן וכו'.

קונסטנטין שוייביש: ארנונה – בארנונה יש אפשרות ברשות מקומית לתת פטור רשמית בלי שום בעיה, לא צריך ועדות ולא שום דבר, יש אפשרות.

קונסטנטין שוייביש: יש ועדה שהיא עושה זאת, יש עירייה שעושה זאת, יש שלא.

קונסטנטין שוייביש: לגבי כוח אדם - - -

נסים זאב: המבנה חייב להיות מוכר כציבורי.

קונסטנטין שוייביש: גן מוכר, והרשות המקומית יכולה לתת פטור לגן ילדים שהוא מוכר ונמצא ברשות של משרד החינוך.

קונסטנטין שוייביש: ישנן עולות חדשות רבות אשר סיימו מכללות פדגוגיות והיום הן צריכות ללכת למסלול מלא של ארבע שנים על מנת לקבל אישור של גננת מוסמכת, אם אפשר להקל על אנשים אלו, אז אפשר להוסיף עוד מאות, אם לא אלפים של גננות לגננות מוסמכות.

שולמית ביסמנובסקי: אני רוצה לציין את קולם של הגננות וקולם של הילדים.

שולמית ביסמנובסקי: אני רוצה לציין שאנחנו הגננות בעד חינוך חינם ובעד כל עזרה כלכלית שתינתן להורים.

שולמית ביסמנובסקי: גם הגננות הפרטיות הן אמהות, והם הן היו במחאה וסיוע יעזור גם להן.

שולמית ביסמנובסקי: אבל לאנשי המחאה לא הייתה כוונה שהקלה יחסית בכיס ההורים תהיה במחיר של הורדת רמת החינוך והטיפול בילדים שלהם, וגם לא ברור לנו מדוע הגננות הפרטיות צריכות לשאת בנטל על גבן את כל המשמעויות הכלכליות והמשפטיות של המהלך הזה.

שולמית ביסמנובסקי: אנחנו חושבים שהמהלך הזה הוא כלכלי גרידא, ולמרות שהוא ייתן פתרון חלקי למשפחות מסויימות שזקוקות לכך, אמנם, הוא עלול לפגוע בלא מעט גורמים וביניהם, באופן מפתיע, גם בילדים עצמם או לפחות בחלקם.

שולמית ביסמנובסקי: אנו מבקשים לשאול: האם בהחלטה על יישום החוק נלקחו בחשבון פרט לפרמטרים הכלכליים פרמטריים פדגוגיים?

שולמית ביסמנובסקי: התפתחותיים?

שולמית ביסמנובסקי: רגשיים?

שולמית ביסמנובסקי: חברתיים?

שולמית ביסמנובסקי: של ילדים בני שנתיים ותשעה חודשים?

שולמית ביסמנובסקי: שלעתים אינם גמולים?

שולמית ביסמנובסקי: שלעתים זקוקים לקבוצה קטנה ופחות מאיימת?

שולמית ביסמנובסקי: שלעתים זקוקים לגדול בחממה עוד שנה?

שולמית ביסמנובסקי: עוד שנתיים?

שולמית ביסמנובסקי: האם 300,000 ילדים רכים בלי יוצא מן הכלל יוכלו לאתגר הזה?

שולמית ביסמנובסקי: האם יוכלו כולם לחיות עם 35 ילדים שנלחמים על תשומת ליבה של גננת אחת, וסייעת אחת?

שולמית ביסמנובסקי: כמנהלת מחלקת גני ילדים בעבר באגף החינוך של עיריית רמת גן, אני זוכרת מקרים רבים שאנחנו היינו צריכים לגייס סייעות נוספות לגנים של גילאי שלוש, כי הגננות לא עמדו במשימה הקשה הזאת וקרסו תחת הנטל.

שולמית ביסמנובסקי: האם מישהו יממן את הסייעות החדשות האלה, הנוספות לגן ציבורי?

שולמית ביסמנובסקי: ואם כן, מניין יבואו כל הסייעות האלה?

שולמית ביסמנובסקי: שכן, כבר היום קיים מחסור עצום בכוח אדם בענף הזה?

שולמית ביסמנובסקי: אנחנו המלצנו בעבר לגייס בנות של שירות לאומי על מנת שיגיעו לעבוד בגנים הפרטיים ושיהיה פה כוח אדם נוסף, או לתת עבודה מועדפת לבנות שיוצאות צבא ולקחת אותן לתכנית הזאת.

שולמית ביסמנובסקי: אין אנשים במערכת, אי אפשר למצוא אנשים.

שולמית ביסמנובסקי: והילדים הרכים האלה – האם הם יכולים לחכות עם ארוחת צהריים בגיל זה עד השעה 14:00?

שולמית ביסמנובסקי: האם כולם יוכלו לשנות את השעון הביולוגי שלהם וללמד אותו ששנת הצהריים שלהם מתבטלת?

נסים זאב: כל השאלות האלה הן רלבנטיות גם על העבר.

שולמית ביסמנובסקי: סליחה, לא ירדו לגיל שנתיים ותשעה חודשים, סליחה אדוני.

שולמית ביסמנובסקי: עד עכשיו שנתיים ותשעה חודשים היו בגנים הפרטיים, לא היו כמעט בגנים העירוניים.

נסים זאב: יותר גרוע זה לא יהיה בכל מקרה.

שולמית ביסמנובסקי: האם הם הפסיקו להזדקק לעיבוד המידע במוח?

שולמית ביסמנובסקי: חברים יקרים, אנחנו זוכים לקבל את הילדים האלה כבר מגיל הלידה, אנחנו יודעים למה הם זקוקים.

שולמית ביסמנובסקי: אנחנו מכירים את הצרכים שלהם טוב מכולם.

שולמית ביסמנובסקי: כשהם מגיעים לגיל שנתיים ותשעה חודשים, הם צריכים קבוצות קטנות, הם צריכים יחס אישי.

שולמית ביסמנובסקי: לכן בואו ניקח את הכסף, ובמקום להשקיע אותו בקירות נשקיע אותו בילדים, באבחונים מגיל צעיר, בזיהוי הקשיים, בטיפולים, בהדרכה וליווי של צוותים.

שולמית ביסמנובסקי: לזה המערכת שלנו זקוקה.

שולמית ביסמנובסקי: כולם מדברים פה על הפיכת הפירמידה, הגיע הזמן להפוך אותה.

שולמית ביסמנובסקי: הגיע הזמן להשקיע בכמות המטפלים הנדרשת ובמחנכים מעולים למניעת התפתחות של הפרעות וליקויי למידה, שלא נגיע לעוד ילדים בחינוך מיוחד כבר מהשנים הראשונות לחייו של הילד.

שולמית ביסמנובסקי: כך נחסוך על פי המחקרים גם מבחינה כלכלית 7 דולר על כל דולר שנשקיע וזה על פי הבנק העולמי, בטווח ארוך – זה החזון האמיתי.

שולמית ביסמנובסקי: בואו נעבוד בקבוצות קטנות, בצוותי חינוך איכותיים, בשעות פעילות שמתאימות לילדים האלה, לא עד השעה שתיים, בסיוע למתקשים, וכן, גם בסיוע כלכלי להורים שכורעים תחת נטל הפרנסה.

שולמית ביסמנובסקי: ולגבי הגננות הפרטיות, שרובן מוסמכות, אקדמאיות ולעתים גם בעלות תואר שני.

שולמית ביסמנובסקי: הגננות הללו מחנכות באהבה את ילדי ישראל כבר יותר משישים שנה לעילא ולעילא.

שולמית ביסמנובסקי: צריך לקחת בחשבון שהגננות הפרטיות עשו עד היום עבודה מצוינת ואסור להפסיק את המנגינה הזו.

שולמית ביסמנובסקי: עצוב לנו לומר שעתידן היום לא נראה מזהיר במיוחד.

שולמית ביסמנובסקי: נמצאות היום במערכת שלנו אלפי גננות ומטפלות שעומדות לאבד את פרנסתן.

שולמית ביסמנובסקי: אסור לנו לשכוח שאנחנו בחברה אחת, עם ערבות הדדית, עם שותפות גורל, ולכל פעולה שנעשה תהיינה השלכות על כל החברה, שכן חוזקה של השרשרת תלוי בחוזקה של כל חוליה וחוליה.

שולמית ביסמנובסקי: אנחנו מצפים ממשרד החינוך ומוועדת החינוך לא לפגוע בחינוך הפרטי ולהשאיר את מערכת החינוך הפרטית כאופציה להורים המעוניינים בחינוך אחר לילדיהם.

שולמית ביסמנובסקי: חינוך חינם – כן!! חינוך חובה – לא !! אל תחייבו את ההורים לעשות את הדבר הזה.

שולמית ביסמנובסקי: לגבי התקצוב המתוכנן - 700 ₪ לחודש - הסכום הזה שאתם מציעים להשקיע בכל ילד הוא מגוחך, פשוט אי אפשר לחיות איתו.

שולמית ביסמנובסקי: גם הרשויות המקומיות התקשו עד היום לעמוד בתקציבים האלה וגבו מההורים, אדוני הנכבד, 1000 שקלים גבו הרשויות המקומיות מההורים.

שולמית ביסמנובסקי: האם ידוע לחברי הוועדה, שמתוך סכום של 700 ₪ אנחנו עוד צריכות לשלם מע"מ, מס הכנסה, ביטוחים, שכר דירה, ארנונה, חשמל, מים, שכר גננות ומטפלות, תחזוקה, גינון, ניהול חשבונות, מאזנים של רואה חשבון, הצטיידות, תחזוקה שוטפת, ועוד... ובל נשכח, שלגנים הפרטיים מעצם הווייתם, קיימות עוד הוצאות - צוות מתוגבר, שעות פעילות רבות במהלך היום, חופשות מצומצמות, השקעה גדולה במבנים שאינם מובטחים לזמן ארוך.

שולמית ביסמנובסקי: ולזה עוד צריך להוסיף עכשיו הקמת עמותה או חברה בע"מ ולהשקיע בערבות בנקאית וזה עוד לא הסוף.

שולמית ביסמנובסקי: האם למישהו במדינה נדמה שאפשר ב700 ₪ בחודש לספק את כל אלה ולהעניק חינוך איכותי - הרי אין מתמטיקה כזאת בעולם.

שולמית ביסמנובסקי: אז למעשה מה עומד לקרות כאן?

שולמית ביסמנובסקי: רוב הגננות הפרטיות לא תיכנסנה לפרוייקט כי הן לא מוכנות להסתכן ולהמר על תקצוב של 700 ₪.

שולמית ביסמנובסקי: לכן, הפתרון היחיד הוא להעניק לכל הורה שובר אישי בגובה 700 ₪ כדי שיוכל לממש אותו בכל גן שיבחר על פי צרכיו, אם בגן עירוני או בגן פרטי עם רישיון.

שולמית ביסמנובסקי: אם זה לא יקרה – לצערנו הרב הרבה מהגנים יסגרו והגננות תאבדנה את פרנסתן, חלק מהגנים בעל כורחם ייאלצו להוריד את גיל הילדים והמדינה תצטרך לתת מענה לעוד עשרות אלפי ילדים שיתדפקו על דלתותיה בראשית השנה.

שולמית ביסמנובסקי: ואם בכל זאת יגיעו חלק מהילדים האלה לגנים פרטיים - יש להניח, שכ 40,000 ילדים בשנה הקרובה יאלצו להמשיך לשלם מחיר מלא ולאבד את זכותם לתקצוב או לפחות להנחה בגובה התקצוב.

שולמית ביסמנובסקי: מדובר על 300 מליון שקלים שמיועדים להורים ולא יגיעו ליעדיהם.

שולמית ביסמנובסקי: בשם ארגון גני הילדים הפרטיים, אני פונה לוועדת החינוך בבקשה למנוע בזבוז מליארדים של שקלים לצורך בנייה מאסיבית של מבני חינוך, אשר תוך מספר שנים יעמדו כאבן שאין לה הופכין, בשל הזדקנות האוכלוסייה, ובשל סיבות כאלה ואחרות! לחילופין - אנו מבקשים לנצל את המשאבים הקיימים הן ברמת המבנים והן ברמת כוח האדם של הגנים הפרטיים ולהשקיע בתקצוב אישי להורים, להשקיע יותר בהדרכה, פיקוח וסיוע פארא-רפואי לילדים ולהוספת אנשי צוות בגנים.

שולמית ביסמנובסקי: זו תהיה התרומה האמיתית והמשמעותית לילדים, להורים ולמדינה, הנשענת כל כולה על המשאב האנושי שבה.

שולמית ביסמנובסקי: תודה.

עינת וילף: האופציה להיות גן פרטי נשארת.

שולמית ביסמנובסקי: לא בעוד שנתיים, בעוד שנתיים היא נגמרת.

דלית שטאובר: סליחה, אני חושבת שזה אי הבנה – האופציה לא נגמרת.

דלית שטאובר: אני אסביר מה קורה עכשיו.

נסים זאב: זה הרציונל שלה.

דלית שטאובר: אני רק אסביר את העובדות כדי שלא תהיינה אי הבנות.

דלית שטאובר: ההחלטה על חינוך חינם היא החלטה שהמדינה אומרת שהיא חייבת להציע חינוך חינם להורים כדי להקל על הנטל שלהם, זו האחריות של המדינה.

דלית שטאובר: הורה שרוצה לרכוש חינוך פרטי לילדיו, זו זכותו המלאה, הוא יכול לבחור את הסטנדרט של החינוך ואת המוסד של החינוך.

דלית שטאובר: גם כאשר יש חינוך חובה, החובה היא שהילד יהיה בגן עם רשיון.

שולמית ביסמנובסקי: בגן מתוקצב.

דלית שטאובר: סליחה, חינוך חובה, אם יהיה בעוד שלוש שנים על גיל 3, הוא אומר שהילד צריך להיות בגן – גם היום בחינוך העל יסודי יש הורים שבוחרים חינוך פרטי.

נסים זאב: סליחה, גם הגנים היום הם ברשיון, אין דבר כזה.

דלית שטאובר: לא, היום בוודאי.

דלית שטאובר: יש כאן יועצת משפטית היא תסביר.

דלית שטאובר: כשילד יהיה חייב להיות במסגרת, הוא צריך להיות במסגרת.

שולמית ביסמנובסקי: 700 שקלים בבוקר עולה לו ללא תשלום מאז - - -

דלית שטאובר: אני הבהרתי את שאלתה של חברת הכנסת עינת וילף, לטובת כל היושבים כאן.

דלית שטאובר: לנו כמדינה יש אחריות לתת את האופציה של חינוך חינם למי שיבחר בכך, הורה, ועדיין זה לא חובה - - -

שולמית ביסמנובסקי: סליחה, שר החינוך בכבודו ובעצמו אמר שזה חובה, מדברים פה בשני קולות.

נסים זאב: למדינה יש חובה לתגמל את זה.

אלכס מילר: סליחה, מנסים להסביר לך משהו את לא מקשיבה, ואת הולכת עם מה שאת חושבת שאת חושבת שנכון.

אלכס מילר: מנסים להסביר לך, אם לא תקשיבי ותמשיכי להתפרץ, אז את לא תקבלי גם תשובה.

אלכס מילר: אני אומר לך, צריך להקשיב.

אלכס מילר: אם יש לך בעיה להקשיב ולהבין, אז תנסי עוד פעם להקשיב.

אלכס מילר: מנסים גם המנכ"לית של המשרד להסביר, גם היועצת המשפטית של המשרד מנסה להכניס מלה כדי להסביר לך, אבל את ממשיכה להתפרץ, גברתי, קצת סבלנות ולהקשיב, אולי תקבלי הסבר.

דורית מורג: אנחנו נמצאים בכמה מישורים.

דורית מורג: קודם כל יש כפי שאמרה המנכ"לית יישובי הצו, שם זה חובה וגם חינם, זאת אומרת, יהיה לי את הזכות לחינם היא גם של הילד, זאת אומרת, יש חובה מצד אחד על המדינה לתת - - - סליחה, אני מנסה להסביר, אנחנו לא שם.

דורית מורג: יש חוק משנת 1984, שלמעשה קבע וזה לא חדש, חינוך חובה וחינם - - -

אלכס מילר: באותם אשכולות אם אני רוצה ללכת לגן פרטי אני יכול או לא?

דורית מורג: בגן פרטי אתה יכול, אבל זכות של הילד היא ללמוד חינם ככל שמדובר בגני חובה.

מסעוד גנאים: חינם לא חובה.

דלית שטאובר: אם ההורה לא רוצה חינם, אז המדינה רק דורשת ממנו שהילד יהיה במסגרת חינוכית, זו ההבהרה שחייבת להיאמר כאן.

דלית שטאובר: הורה תמיד יכול לבחור גם בחינוך חובה, חינוך פרטי בתנאי שלמוסד יש רשיון.

נסים זאב: לפי האמנה הבינלאומית זכותו של כל הורה לקבוע את חינוך ילדיו.

עינת וילף: - - -

דורית מורג: אנחנו נמצאים היום במסגרת החלטת הממשלה, עדיין זה לא חובה.

דורית מורג: זאת אומרת, נתנו אפשרות לחינוך חינם והחובה לא מתקיימת בשלב זה, היא תהיה אולי בהמשך, משום שהחלטת הממשלה או החוק במדינת ישראל קבע שאכן יהיו צווים בהדרגה, כרגע אנחנו נמצאים בשלב של חינוך חינם ולא חובה.

דלית שטאובר: בעוד שלוש שנים, שואלת אותך שולמית ביסמנובסקי, האם אני תהיה לי אפשרות להתקיים כגננת פרטית, האם יש מי שיכול לקנות את השרות שלי וזה יעמוד במה שנדרש.

דורית מורג: בעוד שלוש שנים, ככל שזה יהיה חובה, זאת אומרת, זה קורה כמו בית ספר היום שמוכר שאינו רשמי, בית ספר פרטי נותן שרות מקבל הכרה לצורך לימוד חובה, זאת אומרת, גם אז למעשה כל ילד בגיל 3 בגן עם רשיון, ככל שהחוק יאמר את זה, הצטרך לקבל לימוד חינם חובה וחינם, זאת אומרת, הוא הצטרך להיות במסגרת מוכרת על ידי משרד החינוך.

דורית מורג: אנחנו לא שם, אנחנו כרגע בלימוד חינם בלבד שהוא לא חובה.

דורית מורג: ילד קודם כל לא חייב להישלח לגן בכלל.

דורית מורג: הורה שרוצה לבחור שהילד שלו יהיה בבית, יכול.

דורית מורג: הורה שרוצה ללכת לגן פרטי לא מאוגד, כי שם יש לו כל מיני אפשרויות אחרות, יכול, בעוד לי כשיחול החוק על כולם, אז כמובן תהיה חובה, בואו נדבר אז - - -

שולמית ביסמנובסקי: בואו נהרוס את הגנים עכשיו, ונדבר בעוד שנתיים כשהם כבר נהרסו.

דורית מורג: יש מקום לחינוך פרטי - - -

שולמית ביסמנובסקי: תקראו לילד בשמו וזהו, הכי פשוט לומר את האמת.

קריאות: - - -

אלכס מילר: עזבי כרגע מה יקרה בעוד שלוש שנים.

אלכס מילר: אני אשאל אותך שאלה עכשיו.

אלכס מילר: באשכולות של 3, 4, במקום שמופעל חוק חינוך חובה לפי חוק, לא לפי פרוייקט של משרד החינוך, עכשיו מה שאנחנו מדברים זה פרויקט, זה לא חוק, זה החלטת ממשלה, החלטת ממשלה אפשר לבצע אפשר לא לבצע.

דורית מורג: כרגע אנחנו לא בשלב של החוק.

אלכס מילר: אין חוק.

אלכס מילר: החוק כרגע - - -

נסים זאב: אם יהיו בחירות בעוד כמה חודשים זה בכלל לא התבצע.

אלכס מילר: לפי מה שהחוק כרגע מופעל באשכול של 3, ו-4.

דורית מורג: החוק כרגע - - -

אלכס מילר: מופעל כרגע באשכול 3 - - - אני שואל אותך שאלה, באותם אשכולות יש גנים פרטיים שמופעלים בשכר לימוד פתוח - יש או אין?

דורית מורג: יש גנים פרטיים שמופעלים לפי רשיון וגם הם מתוקצבים היום באותה מידה.

אלכס מילר: זאת אומרת, הוא מתוקצב אבל אסור לו לגבות שקל אחד יותר.

דורית מורג: אסור לו לגבות, אלא תשלומי הורים כפי שהחליטה ועדת החינוך של הכנסת.

אלכס מילר: בשביל שאנשים יבינו, לא מבינים לאיזה כיוון אנחנו הולכים.

אלכס מילר: בשביל שהאנשים יבינו, המדינה ברגע שתחוקק חוק, או שהיא לא תביא את החוק לדחיית היישום שלו בחוק ההסדרים הקרוב, זאת אומרת, אתם כל שנה מביאים את דחיית היישום, ברגע שאתם לא מביאים את זה, אנחנו מפעילים את החוק כפי שהוא חוקק ב-1984, ותוך שלוש שנים כל גן פרטי, הוא יכול להיות גן פרטי ברשיון, אבל הוא יקבע יותר מ-700 שקלים שמתקזז לו מול הגוף שמעביר לו את הכסף, ההורה לא ישלם את הכסף.

דורית מורג: כמו שמתקיים היום בבתי הספר המוכרים שאינם רשמיים.

דורית מורג: גם שם למעשה החינוך חינם - - -

מירב ישראלי: אף בית ספר לא גובה שכר לימוד?

דורית מורג: כרגע בבית ספר מוכר שאינו רשמי זה חינם.

דורית מורג: הגבייה נעשית על תכנית לימודים נוספת, על כל האקסטרות, גם כאן יהיו אקסטרות שאפשר יהיה לגבות אותם.

אלכס מילר: יש גם צהרונים.

אלכס מילר: רבותיי, הנושא מובן, יש החלטת ממשלה, המדינה החליטה שתוך שלוש שנים ההורים לא צריכים לשלם על החינוך מגיל 3, זו החלטת המדינה עד שעה מסוימת, כמובן שמשעה מסוימת עדיין הצהרונים הם בתשלום שהוא תשלום לא מבוקר, זה כבר עניין אחר, אבל יכול להיות שגם שם יהיה איזשהו שינוי בעוד כמה שנים, כי לפי מה שאני הבנתי, שאכן משרד החינוך רוצה לתקצב את כל המשפחות שכביכול, לפי מה שאני מבין, העדיפות לאלה שעובדים.

אלכס מילר: הייתי מצפה גם לאלה שמשרתים בצבא, זה דבר שכביכול אנחנו נדון גם בעתיד, אבל זה מה שיש.

שולמית ביסמנובסקי: מה עם כוח אדם אדוני?

אלכס מילר: כמו שבכל מערכת הבית ספרית, בסופו של דבר אנחנו מתאימים את עצמנו להחלטות סביב הנושא של החינוך, אז יכשירו, כמו שצריכים לבנות מבנים, אז כך גם יכשירו את כל מי שצריך לעבוד.

אלכס מילר: תאמיני לי, גם בנושאים אחרים יש לנו המון בעיות, אני גם שואל את עצמי כל יום מי המורה שנכנס ללמד מתמטיקה של הילדים שלנו, אני גם נחשף להרבה בעיות, הבעיות האלה תמיד יהיו.

אלכס מילר: אנחנו יכולים לסייע באותם הנושאים.

שולמית ביסמנובסקי: בנות שרות לאומי זה אופציה?

אלכס מילר: תמיד אופציה בנות שרות, תמיד אופציה לתת עבודה מועדפת לכל מי שמתעסק, זה כבר סוגיה אחרת שמשרד החינוך יחד עם משרד האוצר – זה אחד השאלות שהם הצטרכו לענות, האם נושא של עבודה מועדפת צריך גם להיכנס בנושא החינוך ולא בתחנות דלק – גם קצת ערך וקצת - - -

מסעוד גנאים: שאלה למנכ"לית, התפרסם שמשרד החינוך יפעיל מורות, שמורות יעבדו כמורות קבלן מעמותות, מחברות בפרויקט הזה, זה התפרסם, יש דיון היום במליאת הכנסת.

דלית שטאובר: בהחלטה 3/4 על גני הילדים, ההסבות הן הסבות מקצועיות, הדגשתי את זה בהתחלה, מדובר על העסקה של משרד החינוך של הגננות כולן.

דלית שטאובר: אתה מדבר על החלטה אחרת שהיא החלטה של 3/9 שהיא החלטה שעוד טרם גובשה, היא נמצאת בדיונים כרגע והשר יגיב אליה, התייחס אליה.

דלית שטאובר: אנחנו נמצאים כרגע בבניית המודלים, עוד אין החלטות בעניין הזה.

אלכס מילר: עלו כאן סוגיות שונות שכמובן שיש השלכות שונות בעניין של היציאה מתחום הפרטי, ובעניין של גילאים 3, ו-4, זה הפחתה בהכנסות של המדינה מהמסים שמשלמים כמובן העסקים הקטנים, בנוסף לכך, אנחנו רואים שאכן יש חשיבות בהזרמה גדולה מאוד של כוח אדם המסייע בתחום הפרויקט החדש של גילאי 3, 4.

אלכס מילר: כמובן יש חשיבות רבה של שיתוף פעולה בנושא של כוח אדם.

אלכס מילר: זו שאלה שנשאלת לישיבה הבאה אם תוכלו לבדוק, הנושא של עבודה מועדפת.

אלכס מילר: הנושא של כל מי שמשת

אלכס מילר: חרר מצה"ל ומחפש את עצמו בתקופה 3, 4 שנים אחרי השחרור.

אלכס מילר: האם משרד האוצר מוכן גם לבדוק את הסוגיה הזאת, אשר תהיה גם בעצם שינוי בסדרי עדיפויות בנושא של עבודה מועדפת, שרות לאומי, בנות שרות, כל מה שאנחנו מתעסקים שנותן כוח אדם, עזר נוסף למערכות שונות, האם אתם יכולים לבדוק גם את הסוגיה הזאת שיכולה לסייע למערכת?

אלכס מילר: אנחנו עלולים למצוא את עצמנו, בלי גננות, בלי סייעות זה יכול לגרום למצב שבאמת, גם לא תהיה אפשרות ללכת לגן פרטי ברגע שזה הופך להיות חובה, אז תהיה פה בעיה מאוד גדולה בציבור שכביכול ילדים נמצאים ללא השגחה, לא יכולים לקבל אופציה אחרת, כי לפי החוק היא כבר פסולה, אז מישהו צריך לתת פה תשובות, וחס וחלילה שלא יקרה אסון.

אלכס מילר: בבקשה.

אורי שומרת: אני אתייחס.

אורי שומרת: קודם כל משרד החינוך פנה כבר למשרד האוצר בנושא של הסבת גננות, גם כמובן שבמהלך של יישום החלטת הממשלה מעבר לחוק, ייבנו מספר רב של גנים לילדים שהיום לא נמצאים במערכת ויש חוסר בגננות, ונענינו לבקשתם.

אורי שומרת: בנושא של הסייעות אנחנו נצטרך לבחון את זה.

אלכס מילר: אני אשמח שגם הסוגיה הזאת תיבחן, בסופו של דבר אתם חייבים להגיע לכמות מסוימת של אנשים שנמצאים במערכת לטובת הפעלת הפרוייקט הזה.

אלכס מילר: זה צריך להיות מהלך אסטרטגי, הוא לא יכול להיות רק מצד אחד, בוא נעשה הסבה לגננות ובזה סיימנו, צריך ללכת בכמה מישורים.

אלכס מילר: לדעתי, אם אתם תבנו מפה של 3 שנים קדימה, איך אתם באמת מגיעים למצב שאתם סגרתם את כל הארץ מבחינת ההיבט הזה, וכמה אנשים נמצאים בכל גן וגן, יכול להיות שצריך להיות איזשהו תקן מינימלי, ולזה צריך לתת כמות מסוימת של הכשרות, וכמות מסוימת של אנשים שייכנסו לשם, אבל כמובן שזה כרוך בתקציב, בתקציב לא קטן, אבל אתם צריכים לפחות לתת לנו איזשהו מתווה ויעד שאתם רוצים להגיע יחד עם משרד החינוך, זה לא יכול להיות פרוץ לגמרי.

אלכס מילר: כשאתה מחליט שכולם בחובה, אז כל ילד שנמצא בגן חובה, ואין לו שום אופציה אחרת, כשהוא נמצא שם, הוא צריך להיות מוגן מכל הבחינות, גם מבחינת בטיחות, גם מבחינת כוח העזר שנמצא שם ביחס לכמות התלמידים.

נסים זאב: אדוני היושב ראש, כאשר בשנות החמישים באו עולי עיראק, ואחר כך חלאב ב-1948, וגם כשעלו העולים מרוסיה בשנות ה-90' ועד 2000, אתה חושב שהיה איזושהי תכנית לקלוט את העולים?

נסים זאב: אני זוכר את אריק שרון שהיה בזמנו שר הבינוי והשיכון או שר התשתיות, הוא קודם כל החליט לבנות, הוא בנה את פסגת זאב ואמר אנחנו נתמודד תוך כדי.

נסים זאב: אי אפשר הכול לעשות בתכניות כמו שהגברת הנכבדה מקריאה לנו לפי סעיף א', וסעיף ב'.

שולמית ביסמנובסקי: בשנות החמישים הילדים היו עם ההורים בבית.

נסים זאב: שמעתי אותך, ממש לעונג היה לי.

אלכס מילר: אנחנו מנסים להיות מאלו שלומדים מטעויות של אחרים, ולא את אלו שלא לומדים.

נסים זאב: אז היו טעויות?

אלכס מילר: לא היו טעויות בעלייה?

נסים זאב: אז אני אומר לך.

אלכס מילר: חבר הכנסת זאב, אני יכול לתת ספרים שנכתבו על מה שנעשה כאן בארץ.

נסים זאב: אם הייתי לומד את הטעויות קודם, אז לא היתה עלייה.

נסים זאב: אז הייתה עלייה ואחר כך לומדים את הטעויות, נכון, "נעשה ונשמע", כך בונים מערכת.

נסים זאב: אין ספק שגנים פרטיים הם חלק מהמערכת של הגנים העירוניים, זה כך ימשיך בשנים הקרובות, זה חייב להיות.

נסים זאב: הרשויות המקומיות לא יכולות לתת מענה.

נסים זאב: זה בדיוק כמו שעכשיו יש תכנית לתת מענה במשרד השיכון לכל - - - אין מצב כזה.

נסים זאב: לא בונים 300 אלף יחידות דיור בשנה אחת, צריך לזכור, שגם בשנה הבאה יש אותן מכסות שצריכים להיות נוספות, הלוא אם נאמר שבכל שנה יש תוספת של 30, 40 אלף ילדי גן, גם לזה צריך להיות מענה בשנה.

נסים זאב: זאת אומרת, הריבוי הטבעי הוא חלק מהמנגנון ומהמערכת שצריכה להתמודד בעניין הזה.

נסים זאב: לכן אני אומר כך, קודם כל אנחנו צריכים לדאוג לשני דברים - משרד החינוך נותן את הפיקוח כמובן יחד עם הרשות המקומית, הם צריכים לעשות את העבודה.

נסים זאב: אתן לכם דוגמה, מה, אתם יכולים למצוא היום שכל הגננות יהיה להם תעודת B.A.?

נסים זאב: הלוא כל הגננות מטעם משרד החינוך והרשות המקומית הן מחויבות ב-B.A.

נסים זאב: אז אין מצב כזה.

נסים זאב: היום במודעות של היום, אני אומר לכם, הרבה תלמידות שהיה להם רק בכיר או רק מוסמך, במהלך השנתיים הקרובות הן יילכו ללמוד את ה-B.A., אז לתת את ההזדמנות למערכת לבנות את עצמה.

נסים זאב: אי אפשר לדחוף את זה ולומר, או שהכול ידפוק לפי התכנית שלך, המנכ"לית הנכבדה, או שלא יהיה כלום.

שולמית ביסמנובסקי: אני מהגנים הפרטיים.

נסים זאב: אנחנו צריכים לאפשר לעזור שבאותם מבנים שכבר קיימים גנים, לאשר אותם, אם זה מבנים ציבוריים, אם זה אפילו מבנים פרטיים ועומדים בקריטריונים, ולא להקשות לפחות במחלקת התכנון את הקשיים התכנוניים שאני אומר לכם, הסבת מבנה, גם אם הוא לכאורה מבנה ציבורי, להסב אותו לגנים לוקח שנתיים ושלוש, אף פעם לא נוכל להתקדם בקצב הזה.

נסים זאב: מישהו מצפה שמשרד החינוך יצמיח לנו מחר בבוקר או לקראת תחילת שנה הבאה עשרות רבות של גנים - אני לא יודע.

נסים זאב: יהיו בשלבי תכנון, יהיו בשלבי בינוי, אבל זה לא מהיום למחר נוכל לעמוד בהתחייבויות.

נסים זאב: מה שחשוב, שמשרד החינוך בעצם מפקח מבחינת מספר התלמידות, המבנה שיהיה מתאים וראוי, והפיקוח המינימלי – הקריטריונים שהיו עד היום לפחות, ולדרוש שלקראת השנה באה, בעוד שנתיים הדרישות יילכו והתחזקו מבחינת הדרישות של משרד החינוך.

נסים זאב: אבל אני אומר לכם, אל תעצרו את העניין, תאפשרו קודם כל קליטה של האוטומציה שכל גוף של עמותה יכול להגיש את זה, לעדכן אצלו במשרד החינוך וברשויות המקומיות, זה דבר חשוב, זאת אומרת, גם בעמותות שהיו בעבר, לאפשר את אותם המהלכים, כי אחרת אנחנו נראה 300 אלף הורים מגיעים לרשום ילדים ברשויות המקומיות, ולכן אני מאמין שהרשות לא יכולה להתעסק רק בניירות, יש לה, אני מאמין, עוד דברים נוספים.

אלכס מילר: תודה.

אנסטסיה מיכאלי: אדוני, יושב ראש הוועדה, אני מברכת על הדיון הזה, הוא דיון מאוד חשוב.

אנסטסיה מיכאלי: אני רוצה לברך באותה מידה למנכ"לית שכבר לא חדשה של משרד החינוך דלית שטאובר על הפעילות למען הרבה מאוד הורים, ולמען הילדים של מדינת ישראל העתידיים.

אנסטסיה מיכאלי: אני רוצה להגיד שנאמר כאן שעדיף לבנות תכנית לשלוש שנים בשיתוף פעולה עם משרד האוצר ומשרד החינוך, אני חושבת שכאן מדובר על תכנית לטווח הרבה יותר רחב, ואם לחשוב על התכנית הזו, זה לא טווח של שלוש שנים, אלא הרבה מעבר לכך, ב-30 שנה אם לא יותר, אם בכלל אנחנו מסוגלים לחשוב לטווח הזה במדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: כל הדיונים שהיו כבר הרבה מאוד שנים למען התכנית של חינוך חינם במסגרת של רפורמה לילדים לגילאי מאפס עד שש, זו תכנית שאני חושבת שמגיע לנו לחשוב גם על זה.

אנסטסיה מיכאלי: שמתחילים מגיל 3 עד 4 שיהיה בחינם, יש ספק בזה, כמו שאנחנו כולנו יודעים רוב ההורים שמכירים מושג חינם, ואני חושבת שחבר הכנסת אמר כבר, כן, חינוך חובה אבל השאלה אם זה חינם, באמת, זה לא כל כך חינם.

אנסטסיה מיכאלי: במאמר מאוד יפה של שולמית ביסמנובסקי, ציינת דבר מאוד חשוב לגבי השובר של 700 שקלים, יש לחשוב על זה, יש אופציה כזו, כי בעצם אנחנו כמדינה נותנים חינוך ומציעים חינוך חינם, יש אופציה להוריה לבחור האם באמת כדאי לשלם או לא לשלם.

אנסטסיה מיכאלי: האם הוא מעדיף חינוך פרטי או לא, אבל האופציה של נתינה של 700 שקל כדאי לחשוב על זה , לדעתי.

אלכס מילר: את מדברת על שוברים.

אלכס מילר: גברתי, את מבינה שברגע שמפעילים שיטה כזאת צריך לעשות פיקוח מחירים על גני ילדים.

אנסטסיה מיכאלי: נכון.

אנסטסיה מיכאלי: כאן צריך לשקול ולהעלות את הנושא לדיון של אותו משרד האוצר ומשרד החינוך.

אלכס מילר: כשאני נותן להורה 700 שקל, ולך אין שום פיקוח על המחיר, אז את יכולה לעשות במקום 2,500, את יכולה לעשות 3,200, את ה-2,500 שקלים שלך את תקבלי.

שולמית ביסמנובסקי: אפשר לשבת עם האוצר, לחשב כמה עלויות, ולעשות את המקסימום שאתם מאשרים, ברגע שזה יהיה ריאלי אנחנו נשתף פעולה ברצון רב.

אנסטסיה מיכאלי: עוד נקודה אחת שאני מבקשת מהמנכ"לית של משרד החינוך לשים לב על הנקודה הזאת.

אנסטסיה מיכאלי: כאמא, אני גם נתקעתי עם אותה בעיה בשנה הזו כאשר רשמתי את הילדה שלי לגן בפעם הראשונה שהוא לא פרטי, אלא לגן של מדינת ישראל, העירוני.

אנסטסיה מיכאלי: יש נושא אחד שכל פעם אנחנו כאמהות נתקענו לבקש הנחה לילדים – אם יש לאמא ילד אחד שקטן יותר מגיל 3, אז מגיע לה 10% הנחה.

אנסטסיה מיכאלי: אם אין הוכחות של קבלות וכל מיני מסמכים, זה לפחות בשנה הזו היה, אני לא יודעת מה יהיה בשנה הבאה, אם אין הוכחות והאמא לא הספיקה בגלל שהיא עובדת קשה מאוד, לא הספיקה להביא חשבוניות מהגן הפרטי שהילד לומד שם, אז היא לא מקבלת הנחה של 10% באותו גן.

אנסטסיה מיכאלי: עכשיו הגן הציבורי הוא חינם, אני מקווה מאוד שגם תיקחו את הפרופורציות האלה בעתיד, תחשבו על זה, יכול להיות שבשנה זו יש אמהות שעדיין לא ביקשו את אותן הנחות, אז השאלה היא אם התקציב הזה עדיין קיים בבקשות.

אנסטסיה מיכאלי: יש עוד נקודה אחת, כשילדים מגיל 3-4 מגיעים לגנים, אני מסכימה לחלוטין עם שולמית שחייבים שעות שינה, ושבתכנית הלימודית אם תתחילו לבנות לא רק את הנושא הכספי, אלא הנושא של חינוך, לדעתי, חשוב מאוד לכלול בתוך התכנית, סליחה, אני פונה עכשיו למנכ"לית, זה חשוב מאוד, אני מבקשת שתחשבו על כך שהילדים שלנו יהיה להם הזכות לנוח שעה אחת בצהריים.

אנסטסיה מיכאלי: כאשר בתי הביאה כריות ושמיכה לגן ואמרה שהיא מעוניינת לישון שם, אמרו לה, סליחה גברתי הקטנה, את לא תשני פה, כי משרד החינוך אמר לנו לבנות תכנית חינוכית שתלמדו ושתקבלו השכלה.

אנסטסיה מיכאלי: וכאשר קיבלתי בת בשעה חמש היא רצתה כבר לישון ולא ללכת איתנו לפעילות.

אנסטסיה מיכאלי: אם אפשר אני אשמח מאוד לקבל תשובה.

שולמית ביסמנובסקי: צריכים לפעול על פי תיאוריית הצרכים של מאסלו, קודם כל צרכים סופיים, ואחר כך - - -

אנסטסיה מיכאלי: את עדיין העלית את הנקודה הזאת, מבחינה זו אני מסכימה איתך לחלוטין, ושמעתי הרבה מאוד אמהות שהתלוננו.

מסעוד גנאים: בקשר להחלת החוק, אני כחבר כנסת ערבי שכמה פעמים היו דיונים פה, דיונים בוועדת החינוך ליישובים ערבים במשולש, שהם ביקשו, הם דרשו להחיל את החוק עליהם.

מסעוד גנאים: העניין של הגנים הפרטיים זה עניין יחסי, ביישובים הערביים מצב כלכלי, סוציו-אקונומי קשה זה היה נטל, נטל שהילד שלך בגן פרטי, אתה משלם הרבה כסף.

מסעוד גנאים: לכן הם ביקשו את זה, הם רצו את זה, והם באמת מברכים על זה.

מסעוד גנאים: קשיים, תמיד יש קשיים, אבל העיקר, אני גם מברך על החלת החוק משום שהוא באמת עוזר להרבה אנשים, במיוחד, אני מדבר על המגזר הערבי.

עינת וילף: בנושא הגנים הפרטיים, גורמים כמו ויצ"ו ונעמ"ת שנכנסים עכשיו לגיל הרך מבחינת התיקצוב הממשלתי, הם לא טוענים שיש בעיות והגנים שלהם מאוד מבוקשים גם מבחינת הייחוס ברמה של אנשים שלא עומדים בשום קריטריון של ויצ"ו, מפעילים את כל קשריהם כדי להיות שם בגנים שלהם.

עינת וילף: נשאלת השאלה למה צריך לעשות את כל התהליך של איכות וקריטריונים, וכמה עולה.

עינת וילף: יש לנו בעצם שני גורמים שכבר היום מנהלים גנים ברמה שהיא מבוקשת, ונכנסים לתכנית הזאת, ועושים את זה בתקצוב המבוקש.

שולמית ביסמנובסקי: התיקצוב שלהם שונה משום שהם פטורים ממע"מ, הם פטורים ממס הכנסה, הם פטורים מארנונה, הם פטורים משכר דירה, הם פטורים מהרבה מאוד עלויות.

שולמית ביסמנובסקי: יש להם תקן של 1 ל-11, ו-1 ל-15, ו-1 ל-10 ולא אחד ל-5-6 כמו בגנים הפרטיים, כך שהם יכולים לעבוד עם עלות הרבה יותר נמוכה מהגנים הפרטיים.

חנן דגן: הם מקבלים מבנים, שטחים, הכול.

קרן איוס: אני רוצה לציין שני פרמטרים נוספים שלא עלו פה.

קרן איוס: אחד – לוח הזמנים, משרד החינוך יצא בהצהרה לציבור שלכאורה נותנת שוויון הזדמנויות לכולם, אבל זה מחצית מצג שווא, מכיוון שאתם אמרתם להורים חוק חינוך חינם מגיל 3, בכוכבית קטנה אמרתם ייכנס לתחולה תוך שלוש שנים, ולכן נוצרה בהלה.

קרן איוס: אנחנו מבחינת הגנים הפרטיים, גם אם חשבנו לבוא למהלך של שיתוף פעולה ולהושיט יד, קיבלנו לוח זמנים מאוד צפוף עד אתמול להתאגד, ועד ה-30 למרץ להוציא רשיון, הדבר הזה הוא לא מידתי כי אתם מחזיקים את המקל בשני קצותיו, מצד אחד ההורים עוד לא קיבלו תשובה, מצד שני, אנחנו לא נקבל רשיונות עד סוף השנה, והתהליכים הם מאוד יקרים ומאוד ארוכים, וזה משהו שמעמיד אותנו, באמת, לא מעמיד אותנו – מושיב אותנו על הגדר.

קרן איוס: אנחנו נוטים לומר לגננות שלנו, בואו, תורידו גילאים, אל תיכנסו למלחמה שאנחנו נפסיד בה מראש מחד, מאידך, אנחנו מועדים לכליון ממש, לפורענות, בשלוש השנים הקרובות, ומה גם שציפור קטנה לחשה לי שגם הצהרונים הולכים לתהליך של תחולה מיידית חינם בסך אשכולות כאלה ואחרים.

קרן איוס: זאת אומרת, שילדים מגיל אפס עד 9 יקבלו חוק חינוך חינם.

קרן איוס: אתם לוקחים מערך שלם של אנשים שעובדים במגזר הפרטי ומורידים אותו לטמיון.

קרן איוס: אני יכולה להגיד לכם שעניין ההכשרה פחות מטריד אותנו מכיוון שמי שהלכו לפתוח גנים פרטיים זה אנשים אקדמאיים, אני בעצמי בעלת גן, יש לי תואר שני, אני דוקטורנטית לחינוך.

קרן איוס: אני לא ממהרת להיכנס לתכנית שלכם ולא לוקחת את החבילה כי אני יודעת שאין לי סיכוי עד ה-30 למרץ לעשות את הדבר הזה.

קרן איוס: אז אם אתם לקחתם 3 שנים למה נתתם לנו חודש, אנחנו לא נצליח.

קרן איוס: אנחנו מאוד נשמח אם תבואו לקראתנו ורישיון זמני מותנה אולי נראה בכאילו שיהיה לו איזשהו עוגן במציאות, ושהגנים שהלכו לטובת הדבר הזה - יש לנו כאלה בודדים אמנם שהשקיעו עשרות אלפי שקלים בלשים כיורים, אסלות, בטיחות, תברואן, סורגים וכו', לפחות שההשקעה הזאת לא תהיה לשנתיים שלוש, כי אף עסק ששם מאה אלף שקל לא רוצה לדעת שיש לו גזר דין מוות בעוד שנתיים שייכנס, אז תעזרו לנו בעניין.

יצחק רייך: אני מצטרף למה שנאמר פה, בייחוד בנושא הבעייתיות ברישום של העיריות, אני רוצה לחדד שתי נקודות בנושא הזה.

יצחק רייך: הדבר הראשון, כל עירייה עושה דין לעצמה, רושמת, לא רושמת, יש עיריות שאומרות אתם תבואו אחר כך, כדי לראות איך הם מתגברים על הרישום המקורי שלהם, נקרא לזה כך, למרות שנאמר פה שראש העיר מחויב לכל הילדים, בשטח זה לא מתבצע.

יצחק רייך: אז גם עיריות שרושמות, ברגע שנגמר, כמו שהעלו פה שיש סמל לגן, ברגע שהרישום לסמל נגמר, הם אומרים להורים שבאים להירשם, אין יותר מקום.

יצחק רייך: עכשיו כדי לפתוח גן נוסף אנחנו צריכים בימים האלה להגיש בקשה למשרד החינוך, אין לנו שום נתון על סמך מה להגיש את הבקשה.

יצחק רייך: הבקשה היא בימים האלה.

יצחק רייך: גם עיריות שרושמות לא נותנות לנו נתוני אמת עד הקיץ, אז מה שקורה כשמגיע סוף מאי, ובסוף מאי צריך להתחייב לגננת, לעובדי הוראה על שנה הבאה, אין לנו שום נתון שייתן לנו אינדיקציה אם אנחנו יכולים להחזיק את הגן או לא, מפני שאנחנו לא מקבלים משוב מהעיריות מה הם רשמו ומה הם לא רשמו.

יצחק רייך: הדבר השני בנושא הבינוי וההיערכות.

יצחק רייך: הממשלה תיקצבה כסף רב לצורך כך, והפרוצדורה היא פשוטה.

יצחק רייך: העירייה מגישה צרכים לבינוי למשרד החינוך, משרד החינוך בודק אותם ומוציא את הפרוגראמה.

יצחק רייך: אבל כדי להיכנס לזה, העירייה צריכה להגיש, ובמקרים רבים העירייה לא מתייחסת לגנים במסגרת המוכר שאינו רשמי ולא מגישה אותם בכלל.

יצחק רייך: לא מגישה אותם בצרכים לבינוי, לא שיפוצים, לא להתאמת מבנים וכל הדברים האלה, אנחנו מחוץ לתמונה.

יצחק רייך: עוד משפט אחד, אני שמחתי לשמוע פה שבגנים של החינוך המיוחד אין איתם בעיה, בעיה תקציבית.

יצחק רייך: לצערי במוכר שאינו רשמי גם זה לא נכון, יושב פה מר פינסקי שבימים האחרונים לבד אמר לי, שיש לי גן שפתחתי אותו בהוראה של המפקחת של משרד החינוך, ומר פינסקי אומר שאין לו תקן.

אלכס מילר: תודה.

שרית אורן: התנועה מברכת על המהלך שהמדינה לקחת על עצמה, תמיד לקחת אחריות של המדינה לחינוך הוא דבר מבורך, למרות שהחוק היה צריך לחכות כמעט רבע מאה בשביל זה.

שרית אורן: בפעם שעברה בדיון הוצג פה מושג שנקרא "מגה פרויקט", כך נקרא הפרויקט שאתם מעבירים כרגע.

שרית אורן: אני חושבת שככזה הוא נדרש, הוא דורש הסתכלות והיא לא רק מדברת כלכלית ומגובה בסוג של מדיניות.

שרית אורן: אנחנו היום בספק לגבי היכולת להרים את הדבר הזה בצורה חלקה.

שרית אורן: יש כאן חלק דרמטי שעלול לגרום נזק מבחינתנו לדורות.

שרית אורן: אני אנסה לדבר על כמה שאלות חקר שעלו כאן, שאני חושבת שצריך להעלות אותם כבר עכשיו ולא להמתין איתם.

שרית אורן: אחד – שהתכנית הזאת צריכה להיות עם חינוך פדגוגי שמתאים לילדים של 3 ו-4.

שרית אורן: שיהיה מערך פיקוח שיהיה מסוגל לעמוד בפיקוח על גני הילדים, בעיקר לאור העובדה שמדובר בהרבה מאוד גני ילדים חדשים.

שרית אורן: שתהיה מערכת הכשרה מובנית לגננות לא רק להוראה לגיל הרך, אלא לגילאים המאוד ספציפיים האלה שדורשים גם טיפול וגם חינוך.

שרית אורן: שתהיה תקינה מובנית לסייעות ולא רק מי פנוי באלנבי, כי שמעתי קצת מי פנוי באלנבי עכשיו.

שרית אורן: שיהיה הגדרה לסל אישי לתלמיד לכל ילד על מנת שנוכל לסייע לאוכלוסיית מוחלשות שדיברנו עליהם עכשיו, שהם כרגע לא נמצאות על הפרק, בעיקר לאור העובדה שקודם כל אנחנו בוחנים לטפל בתחום של הגילאים כדי לדחוף כמה שיותר ילדים לתוך החינוך חינם, והצורך להרחיב את החוק הזה עד השעה ארבע, כי בסופו של דבר אם המטרה שלנו להוציא גם אמהות לעבודה, זה קצת אבסורדי כשהן צריכות לחזור בחזרה הביתה עד השעה אחת, שתיים.

אלכס מילר: תודה.

דורית חזן: אני מדברת דווקא מהגנים הציבוריים, מתוך עולמו של הילד, כיושבת ראש ארגון "בהתהוות", ארגון גננות מחנכות.

דורית חזן: קודם כל אני רוצה לברך ולהודות על החוק הזה שהוא מיושם משנת 1984 28 שנים, הזכירה כאן הגברת, ולהודות לך על זה שבחרת להקשיב לקולן של הגננות עובדות השטח שמבינות יותר מכל דבר אחר איך מתנהלים הדברים בתוך הגנים.

דורית חזן: אני רוצה לצטט שני עיקרי מסקנות מתוך מחקר שביקש אותו לעשות משרד החינוך, מחקר שנערך על ידי פרופסור קליין וד"ר יבלון בפברואר 2005, להתייחס לשני עיקרי מסקנות שלהם.

דורית חזן: בכותרת האחת – מספר הילדים בכיתה, ויחס מספר מבוגר ילד.

דורית חזן: וכתוב שם: "כדי לאפשר לצוות החינוכי להכיר מאפיינים אישיים של כל התלמידים, להתייחס אליהם תוך כדי ביטוי רגישות, והיענות לצרכיהם הייחודיים, מאפשר לילדים להתפתח בסביבה תומכת למידה.

דורית חזן: הועדה ממליצה לכלול 14-16 ילדים בכיתה של בני 3-4.

דורית חזן: 16-20 ילדים בכיתה של בני 5-6, ולא יותר מ-25 ילדים בכיתה א', כדי לשמור על יחסי מתאים בין מספר מבוגרים למספר ילדים בכל אחת מקבוצות הגיל".

דורית חזן: מומלץ לייעד לצוות של גננת או מורה וסייעת בכיתה, שכיום אנחנו מדברים לפי הפרסום הקודם, 34 ילדים בכיתה, שזה יחס שהוא לא הוגן כלפי הילד.

דורית חזן: ההסתמנות של חוק טרכטנברג שמיישם משהו חדש, אנחנו מסתמנים כבהלה.

דורית חזן: מה שקורה, אנחנו מורידים את ערך הפרופסיה של הגננת, והגננות נכנסות לאיזושהי מערכת שהיא לא קלה, ממש קשה לנו לעמוד היום בלחצים, אז קל וחומר להכניס כיתות כאלה מלאות, ולהכניס בבהלה את הגננות לאיזושהי סחרחרת, ולהגיד את תהיי אשת מקצוע נפלאה בתוך כמה חודשים, זה לא עובד כך.

גיל גן-מור: אדוני היושב ראש, באמת יש פה סיטואציה מורכבת, אני חושבת שרואים פה את המורכבות של התמונה, אבל יש פה מהלך שהוא מעורר הרבה שאלות ותהיות.

גיל גן-מור: יש פה מהלך די יוצא דופן שבו המדינה מוכנה לתת מימון לגנים פרטיים לא מוכרים, שהם רק כפופים לחוק הפיקוח.

אלכס מילר: איך הגעת לזה?

גיל גן-מור: איך הגענו לזה?

גיל גן-מור: החלטת הממשלה.

דלית שטאובר: גיל הביא את הצד השני של מה שאמרה הגברת ביסמנובסקי, שאם המדינה תתן 720 שקל פר ילד לגן פרטי שעבר את התהליך, הוא מראה עכשיו את הצד השני, דיברו איתכם קודם על עתירות שיש לנו כבר - - -

גיל גן-מור: אין עתירות.

אלכס מילר: אם אפשר להוסיף על הסכום הזה כסף נוסף.

גיל גן-מור: השאלה באמת האם גן שיקבל רשיון ויהיה בתוך המערכת שמקבלת את הסבסוד לא יוכל לגבות שכר לימוד נוסף מעבר לכך?

אלכס מילר: ברור שלא.

אלכס מילר: אני מבקש, אתם יודעים מה זה מזכיר לי?

אלכס מילר: אחד אומר משהו, שני תופס, והשלישי כבר כותב על זה.

אלכס מילר: סליחה, רבותיי, שיהיה ברור לכולם, לפי ההחלטה ולפי החוק ההורה לא משלם אגורה ברגע שהוא נמצא שם.

אלכס מילר: תוך 3 שנים זה מה שהמדינה רוצה.

אלכס מילר: גם בתקופת הביניים, אם אתה שם, אתה לא משלם אגורה.

אלכס מילר: אם עדיין תוך שלוש שנים, המדינה צריכה לתת פתרונות לכולם, כרגע יש פתרון לרוב.

אלכס מילר: יש 220 אלף ילדים שכבר בפנים, אז יש עוד 80 אלף שצריכים להכניס, אז תוך 3 שנים גם ה-80 אלף ייכנסו, ה-220 אלף כבר לא ישלמו אגורה.

אלכס מילר: היום בגנים הפרטיים סך הכול 5,000 ילדים.

גיל גן-מור: האם הגנים האלה יוכפפו להוראות בניין אזורי רישום?

אלכס מילר: אני עושה שיעורי בית כשאני מגיע לכאן.

אלכס מילר: תעשו לי טובה, לכל מי שיש לו שאלות לישיבה הבאה בעוד שבועיים, שלוש.

אלכס מילר: אנא, תקחו את החוק משנת 1984.

גיל גן-מור: אדוני, קרא את החלטת הממשלה, היא קובעת שמה שדרוש זה רשיון.

אלכס מילר: החלטת ממשלה כפוף לחוק מ-1984.

אלכס מילר: אדוני תיקח חוק משנת 1984 על חינוך חינם שכרגע מופעל ביישובים של אשכול 3.

אלכס מילר: תקרא את החוק, תבין איך הוא עובד, אין שם שום הפרטה, אין שם שום מנגנון של תוספת, התוספת היחידה שאפשר לעשות זה רק על הצהרונים, ועל זה יש הסכמה.

גיל גן-מור: אדוני, יש החלטת ממשלה שלא מדברת על החלה של צווים, של חוק לימוד חובה.

מירב ישראלי: אנחנו צריכים לברר בצורה יותר ברורה מה יהיה בעוד שלוש שנים, כי יש אופציה של לעשות חובה שזה רשמי, ויש אופציה לעשות חובה כמו בעל תיכוניים שאין בתי ספר רשמיים, זה שני דברים שונים וההשלכות של זה שונות.

מירב ישראלי: אני לא הצלחתי עדיין להבין מה יהיה פה בעוד שלוש שנים, אנחנו צריכים לדון בזה באחת הישיבות הבאות.

דורית מורג: יש מקום ככל שזה חובה, כרגע זה לא חובה לפי החלטת הממשלה.

מירב ישראלי: אני לא מדברת על השלוש שנים, אני מדברת בעוד שלוש שנים.

דורית מורג: כמו לגבי בתי ספר, יש רשמיים ויש פרטיים.

מירב ישראלי: את מסכימה איתי שיש הבדל בין מה שקורה עד התיכוני.

מירב ישראלי: היום בחטיבה העליונה זה שונה, ההסבר הוא שונה.

דורית מורג: אנחנו לא בחטיבה העליונה.

מירב ישראלי: לא הסדרתם עדיין איזה הסדר עומד להיות פה בעוד שלוש שנים.

דורית מורג: בעוד שלוש שנים נדבר - - - כרגע אנחנו לא בתחום החובה.

מירב ישראלי: אנחנו צריכים לדעת, כי ההיערכות היא שונה.

דורית מורג: אבל יש היום גני ילדים כבר אזורים עם צווים ששם זה חובה.

מירב ישראלי: זה רשמי?

דורית מורג: גם וגם, זה מה שהסברתי קודם.

מירב ישראלי: בשיחה לא רשמית, שאני כבר לא זוכרת מתי היא הייתה, אמרו לי שלא ברור אם יהיה רשמי או לא רשמי בעתיד.

דורית מורג: יש היום גנים עירוניים, הגננות שם עובדות מדינה לפי הסכם קיבוצי, זה כבר קיים היום בגנים עירוניים, ויש גם גנים פרטיים, יש מקום גם לאלה וגם לאלה.

מירב ישראלי: בסדר.

מירב ישראלי: אז זה אומר שזה כמו עד החטיבות העליונות, זה מה שיהיה.

דלית שטאובר: אנחנו לא פוליטיקאים, אנחנו אנשי ביצוע, אנשי מדיניות, מבצעים את המדיניות.

שולמית ביסמנובסקי: אבל בינתיים רוצים שאנחנו נסתום חורים לשנתיים, ואנחנו לא יכולים לסתום חורים לשנתיים, ובעוד שנתיים יסגרו אותנו ויזרקו אותנו לים, זה לא יכול להיות.

אלכס מילר: בבקשה.

דלית שטאובר: תודה אדוני היושב ראש על הישיבה ועל האפשרות לשמוע את כל השאלות החשובות שעולות כאן.

דלית שטאובר: אני רוצה לשוב ולהדגיש, אנחנו נמצאים במימוש של החלטת ממשלה שנדמה לי שאין אדם במדינת ישראל שלא רצה שנהיה במימוש החלטה כזו.

דלית שטאובר: שתהיה אופציה לחינוך חינם לילדים בגיל 3.

דלית שטאובר: כולנו מבינים את החשיבות של להיכלל במסגרת חינוכית להורים שרוצים לשלוח את הילדים שלהם למסגרת חינוכית.

דלית שטאובר: ומה זה עושה להישגים של ילדים בהמשך.

דלית שטאובר: אני רוצה גם להגיד שבואו לא נשכח מה המצב היום.

דלית שטאובר: למעלה מ-225 אלף ילדים כבר נמצאים במסגרות ציבוריות, חלקם בחינם, חלקם לא בחינם, זה הרוב המכריע.

דלית שטאובר: כל הגנים האלה שנותנים מענה, הם עובדים בסטנדרטים הציבוריים של משרד החינוך.

דלית שטאובר: נכון, כולנו מכירים את כל המחקרים, כולנו יודעים מה היינו רוצים.

דלית שטאובר: אנחנו מתמודדים עם המשאבים שעומדים לנו על פי הסטנדרטים המקצועיים שהכתבנו.

דלית שטאובר: לא תהיה ירידה בסטנדרטים.

דלית שטאובר: גננות שהצטרפו יהיו מוסמכות, מוכשרות, ויעמדו בכל הסטנדרטים, אין שום כוונה לרדת מהסטנדרטים.

דלית שטאובר: כעת המהלך המורכב הזה שאמור להחיל עוד עשרות אלפי ילדים במהלך של 3 שנים, והוא כולל בנייה, והוא כולל הכשרה של כוח אדם.

דלית שטאובר: הוא מהלך שבוודאי יהיו בו קשיים, יש בו הרבה מאוד אתגרים, לא כל הילדים יקבלו מענה בשנה הבאה.

דלית שטאובר: אבל אנחנו עושים את כל המאמצים כדי שיותר ילדים וכמה שיותר יוכלו להיות מוחלים בחינוך הציבורי בשנה הבאה עם גננות מוסמכות כפי שאנחנו דורשים, ואכן, גם ניתן את הדעת לכל הסוגיות שעלו כאן, אנחנו ממשיכים לעבוד.

אלכס מילר: בנושא של הילדים עם הצרכים המיוחדים, אני מבקש שתוך שבועיים, שלושה, אנחנו נקבל הבהרות האם ישנם ילדים שלא התקבלו לגנים בעקבות סדרי עדיפויות של ראש העיר במקום כזה או אחר.

אלכס מילר: דבר שני, אנחנו מבקשים מהשלטון המקומי, משרד החינוך ומשרד הפנים לעשות כמה שיותר מהר את נוסחת המעבר שהיא מתאימה לכל התחום הפרטי בעניין של אותם הקיזוזים שצריך לעשות לגנים שנכנסים למסלול ציבורי.

אלכס מילר: דבר שלישי, יש לנו את הסוגיה של ההיערכות, וזה אני מאמין שאם לא בישיבה הבאה, כך או אחרת, הנושא הזה יצטרך לבוא.

דורית מורג: לפי החוק עד תחילת שנת תשע"ה, החוק צריך להיות מוחל.

אלכס מילר: אני חושב שמה שהולך להיות, וזה לדעתי כוונת הממשלה, פשוט לא להכניס את דחיית החוק.

מירב ישראלי: - - - של חוק הסדרים עוד פעם את החוק.

אלכס מילר: לדעתי, הם לא ידחו, ואז פשוט הוא יהיה מופעל.

מירב ישראלי: לא, אבל אז צריך שיהיה מערכת רשמית בכל הארץ.

יעקב פרידברג: החלטת הממשלה נתנה מצע להגיע שבתחילת שנת הלימודים תשע"ה, יהיה מענה וניתן יהיה להחיל את החוק.

מירב ישראלי: כן יהיה להחיל.

דורית מורג: יהיה מענה לכולם.

דורית מורג: עדיין יהיה מקום גם לפרטיים.

מירב ישראלי: לכן אני אומרת שהמוכר שאינו רשמי שמקבלים 75% תיקצוב מצבם אחרת.

אלכס מילר: בישיבה הבאה נקיים בדיקה של כל אותן סוגיות.

אלכס מילר: אני אבקש כמובן שתהיה התחשבות בכל המצב הלא פשוט של המעבר וכל אותן הסוגיות שהועלו כאן, כך שנוכל לעשות את המעבר בצורה טובה ואיכותית ביותר.

אלכס מילר: משרד האוצר - בעוד שבועיים, שלושה, אני מבקש מכם, אם ניתן להתחשב בסוגיה של עבודה מועדפת ועניין של בנות שרות בגנים לגילאי 3-4.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: הישיבה נעולה.