ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 644, 2012-02-14 10:00

אילן גילאון: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

אילן גילאון: צריך לדייק ולומר, שזה לא יום העוני הלאומי, אנחנו מנסים לצמצם את העוני הלאומי כאן בארץ.

אילן גילאון: אני יודע שיש הרבה מאוד יארצייטים לכל הדברים שהם: עוני, נכה, קשיש ואחרים.

אילן גילאון: אני מצפה שיום אחד יום הבנקאי הבינלאומי יתקיים ואז המצב שלנו יהיה הרבה יותר טוב.

אילן גילאון: אני בתור "זמר החימום" או "המנחה" של שני החברים הנכבדים, חבר הכנסת אבישי ברוורמן הביא לכאן דיון מהיר לסדר היום בעקבות ממצאים של מכון מחקר SHARE "קשה להיות זקן בישראל".

אילן גילאון: אתה יודע אבישי ברוורמן חשבתי על זה, רציתי לומר איזה דרש, זה דבר שבאמת אתה צריך איזה דמיון מודרך להבין מיהו זקן בעולם שמנהלים אותו רק צעירים.

אילן גילאון: כתוב אצלנו במקורות "וזכרת את הגר".

אילן גילאון: פעם לזקנים היה מעמד כבעלי ניסיון, היום עם הקדמה הטכנולוגית המאוד מהירה אין לזקנים מעמד.

אילן גילאון: זה מאוד מאוד קשה כי מי שמנהל את העולם הזה עדיין לא יכול לתאר לעצמו איך זה להיות זקן.

אילן גילאון: חוץ מאיתנו שאנחנו מבינים את זה בזקנה מוקדמת.

אילן גילאון: אני בהחלט מאפשר לך להציג את הנושא שהבאת לדיון מהיר כאן, לאחר מכן מי שירצה להתבטא יצטרף.

אילן גילאון: בבקשה, אבישי ברוורמן.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב ראש, ידידי חבר הכנסת דב חנין, חברים.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת אילן גילאון, הציג את הנושא מהו זקן.

אבישי ברוורמן: אתם זוכרים שהחברה הישראלית כמעט התפרקה כשדוד בן גוריון, גדול מנהיגי ישראל, העלה את השאלה להגדרת מיהו יהודי, כי לא יכולנו לדעת מיהו יהודי?

אבישי ברוורמן: זה כמעט הגיע להתפוררות מהויכוח היה.

אבישי ברוורמן: אני אתחיל עם הזקן הפיננסר המאוד גדול, בשם ברנרד ברוך שעל שמו נקרא 'קולג' ברוך' בניו-יורק, כהוא שחגג את יום ההולדת ה- 85 שלו בבריאות טובה, שאלו אותו 'ברנרד, מה זה אדם זקן?' הוא אמר 'אדם זקן זה אחד שמבוגר ממני בעשר שנים'.

אבישי ברוורמן: לכן כל הנושא של הזקנה הוא דבר מאוד מורכב כי יש אנשים בגיל מבוגר שהם צעירים, ויש אנשים שהם בגיל כרונולוגי צעיר, אבל כבר הזקנה קפצה עליהם.

אבישי ברוורמן: אמר אילן גילאון בקשר לזקנה, "אין חכם כבעל הניסיון".

אבישי ברוורמן: בתרבות, אני בא כרגע כיהודי, אנחנו הערכנו שהאנשים שצריכים להוביל אלו האנשים המנוסים, זקני השבט.

אבישי ברוורמן: כי יש דבר אחד, האדם מתבגר בחיים שלו כשהוא עושה טעויות, כשהוא לומד דברים ולכן בראש הסנהדרין, הרי הדוגמה הכי גרוע לגבי מנהיגות קלוקלת זה "ונער קטון נוהג בם".

אבישי ברוורמן: לכן מה שקרה החברה בעצם התפתחה, בארץ ובעולם.

אבישי ברוורמן: אני נותן את הדוגמאות, ב- 5 בינואר הייתי בן 64, אני זוכר כשאני הייתי ברמת יצחק בשכונת הפועלים שלנו היה את האוטובוסים 67, 63, איך שהיינו רואים אדם מבוגר, ואדם מבוגר זה בטח היה אדם צעיר מאילן גילאון, או איזו גברת, היינו ישר קמים.

אבישי ברוורמן: הדבר שחונכנו בכיתה א' "והדרת פני זקן, מפני שיבה תקום".

אבישי ברוורמן: אני בעוונותי הרבים זכיתי, אני לא נוסע יותר מדי באוטובוסים כי אני נוסע הרבה במכונית, אבל מפעם לפעם אני בודק את הדבר הזה.

אבישי ברוורמן: אני רואה חבר'ה צעירים, בריאים, עולים אנשים מבוגרים זקנים, באמת זקנים, לא קמים לכבודם בכלל.

אבישי ברוורמן: למה?

אבישי ברוורמן: – זהו זה.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת שכל המושג של כבוד לניסיון, כבוד לכוח, לצערי ההתרסקות.

אבישי ברוורמן: עולם שאנחנו חווים היום בגלל שנתנו לצעירים לרוץ עם תאוות בצע, עם דברים אחרים.

אבישי ברוורמן: ללא ההדרכה של מבוגרים, צעירים שלא היה להם את הערכים המוסריים בסיסיים ביותר לכבד את העתיד, את הילדים שלנו ואת הנכדים שלנו.

אבישי ברוורמן: אמר אילן גילאון, התרבות המודרנית רוצה את מארק צוקרברג, עם כל הכבוד לפייסבוק שהוא שווה משהו כמו 30 או 40 מיליארד.

אבישי ברוורמן: מארק צוקרברג, הוא בחור מאוד מוכשר והיו כבר הרבה אנשים כמוהו, הוא הצליח, אבל הוא מקבוצת אנשים מבריקים.

אבישי ברוורמן: מה הקשר ליכולת?

אבישי ברוורמן: מי שראה גם את הסרט עליו, מה הקשר לרגשית, לחכמה ולניסיון, לבין "הצוקרברגרים" שינהלו את העולם?

אבישי ברוורמן: כאן זו שאלה אחת לגבי העולם.

אבישי ברוורמן: אני מסתכל מה קרה עכשיו לפתע.

אבישי ברוורמן: אני גדלתי, בסופו של דבר אנחנו אנשים מבוגרים, אחראים.

אבישי ברוורמן: אני אומר לכם כי בסופו של דבר החיים שלי, החכמה הכי גדולה נרכשת על ידי מכות שאתה מקבל, צניעות וניסיון.

אבישי ברוורמן: כשאני מסתכל היום איך מתייחסים לאנשים מבוגרים, כאשר אתה מסתכל שאת המדינה הזאת בנו אנשים שתרמו, השקיעו, עבדו, חלקם אחר שעברנו את כל מדורי האימה, זה לבנות כאן משהו לעם היהודי אחרי אלפיים שנות גלות, הערך של אנחנו יותר חשוב מהאני.

אבישי ברוורמן: באנו לתקופה שבני דורי בעיקר, השתלטו על הפוליטיקה, על המגזר העסקי הבכיר, פיתחו את התורה של האני, אני, אני ואני ואחרי המבול, הם לקחו לעצמם.

אבישי ברוורמן: פתאום אני רואה חבורה שלמה של אנשים שהשקיעו, אתה רואה אותם בכל הארץ, הם פשוט מתביישים,לא רק להיות עניים, אלא שפתאום אין כבוד כלפיהם.

אבישי ברוורמן: מי בנה את המדינה הזאת?

אבישי ברוורמן: כמה אוליגרכים' שעשו ולקחו את הדברים, את החיסכון לטווח ארוך של הציבור?

אבישי ברוורמן: , שכותבים עליהם בעיתונים שהם הגדולים בעולם.

אבישי ברוורמן: קבוצה גדולה של אנשים שהיום הם מבוגרים, הם זקנים.

אבישי ברוורמן: יש חוק אחד לחברה שבלעדיו המדינה הזאת תתפורר והעולם יתפורר – מבחן של חברה הוא תמיד - איך היא מתייחסת לינוקות, לילדים שלה שעליהם היא בונה את העתיד ואיך היא מתייחסת לאותם אלה שסיימו, בחלקם, את מעגל העבודה, חלקם עוד ממשיכים לעבוד איך המדינה מעניקה להם את הכבוד.

אבישי ברוורמן: שתי החוליות האלה מסמלות את מי שבנה ולכן מקבל את התמורה ואת מי שיבנה ולא אותה חולייה שבאמצע, במיוחד שמתבהמת עם עולם שמשתנה.

אבישי ברוורמן: אני שמח שאילן גילאון מוביל את הדיון הזה, כי יש כאן שני אנשים ובלי שום קשר לשיוך המפלגתי, כי חלק מהדברים כאן כבר לא קשורים במפלגות.

אבישי ברוורמן: אני חושב שהדבר קרה יותר יותר, האם יש אנשים שיש להם את חכמת הלב או שבאים אל חכמת התקשורת.

אבישי ברוורמן: חכמת הלב אומרת שאם אנחנו במדינה ש- 60% משקניה חיים מתחת לקו העוני או בסיכון לעוני, שהכנסתו הכוללת של זקן, אני אפילו לא יודע מה זה זקן, יחיד, הינה כ- 2,100 שקלים לחודש או מעט יותר, של זוג כ- 3,300.

אבישי ברוורמן: ורק לשליש מאותם מבוגרים יש פנסיה.

אבישי ברוורמן: הפנסיה הממוצעת היא 3,300 שקלים.

אבישי ברוורמן: לפני שש שנים זכיתי להצטרף לפרלמנט הישראלי, הסיפור של ניצולי השואה שסוף כל סוף נסגר.

אבישי ברוורמן: אתם יודעים כמה כסף מדינת ישראל ועורכי דין עשו בנושא השואה?

אבישי ברוורמן: כמה מיליארדים עורכי דין אמריקאיים יהודיים שהוציאו עשרות מיליונים לעצמם כשעמדו מול הבנקים הגרמניים או השוויצריים, כאשר אותם אלה שארית הפליטה שעדיין נמצאים כאן, התווכחו איתם האם להוסיף להם או שזה יהיה קריטריון אוניברסאלי או לא אוניברסאלי.

אבישי ברוורמן: "על שלושה חטאי ישראל..

אבישי ברוורמן: אבל על ארבעה לא אשבינו" (ספר עמוס, ב').

אבישי ברוורמן: אנחנו התחלנו להעריץ את השטחי, את המפורסם ושכחנו שהאשיות שלנו זה איך אנחנו מתייחסים להורים שלנו, לסבים שלנו.

אבישי ברוורמן: מיותר לציין את אותם אנשים שחלקם בנו את המדינה הזאת ולא שאלו את השאלה שחלק מקבוצה שהתבוללה אמרה 'זה אני ולא אתה'.

אבישי ברוורמן: כאן אני מסכם ופותח את זה לדיון, כי האנשים שיושבים כאן נאבקים על זה, המאבק הזה הוא בנפשנו.

אבישי ברוורמן: כי אם אנחנו לא נעשה את זה, אם לא נבין שהמסר שלנו הוא להתחבר כחברה של שושלת על פני זמן, " איש את רעהו חיים בלעו" (מסכת אבות) במשטר שימשיך להתנהל, יהרוס את עצמו.

אבישי ברוורמן: מילה אחרונה.

אבישי ברוורמן: אני חסיד של הלל הזקן, בשבילי הוא המורה הגדול ביותר, הוא היה גם המורה של ישו, הלל הזקן הוא גם המורה הכלכלי החברתי שלי.

אבישי ברוורמן: כי ישראל התפקרה כבר שנים לכלכלה של אני, אני, אני ואחרי המבול.

אבישי ברוורמן: משל הכרם, המלך המפורסם ביותר בישראל מבחינת ההצלחה שלנו, אחרי שלמה המלך היה עוזיהו.

אבישי ברוורמן: "...ויבן מגדלים בירושלים..." מי הלך על הראש של עוזיהו?

אבישי ברוורמן: ישעיהו.

אבישי ברוורמן: אתם זוכרים את משל הכרם.

אבישי ברוורמן: "...

אבישי ברוורמן: כרם היה לדודי, בקרן בן שמן, ויעזקהו ויסקלהו ויטעהו שורק ויבן מגדל בתוכו וגם יקב חצב בו, ויקו לעשות ענבים ויעש באושים..." "...

אבישי ברוורמן: ויקב למשפט והנה משפח לצדקה והנה צעקה..." (ישעיהו ה' 7-1.

אבישי ברוורמן: ( עוזיהו בנה כמו שלמה המלך, התחתן, עושר, בני העם, אי שוויון, שכר, התעללות בזקנים.

אבישי ברוורמן: אמר לו ישעיהו, "אתה הורס את מדינת ישראל".

אבישי ברוורמן: לכן הסיפור כאן הוא משנתו של הלל הזקן, "...

אבישי ברוורמן: אם אין אני לי מי לי וכשאני לעצמי מה אני, ולא עכשיו אמת.

אבישי ברוורמן: ..י" (מסכת אבות) אם אין אני לי מי לי?

אבישי ברוורמן: כל אחד מאיתנו צריך להיאבק בכל דרך שהיא כמו שהארגונים כאן נלחמים, על דברים שהמדינה הזניחה, נאבקים.

אבישי ברוורמן: צריך תחרות, צריכים יוזמה.

אבישי ברוורמן: המשפט שישראל שכחה הוא "...

אבישי ברוורמן: כשאני לעצמי, מה אני...".

אבישי ברוורמן: אם אין משפחה, אם אין חבורה של מבוגרים וילדים וצעירים ביחד, אם אין מדינה, אם אין פלנטה, הכל זה המפורסמים בתקשורת, האוליגרכיים שמחזקים בכסף, אלה שכל הזמן צועקים וצעירים לא מנוסים שלמרות שהם עשו הרבה כסף יש להם הרבה מה לתרום, אבל אין להם את היכולת של ההבנה התודעתית-רגשית-ניסיונית שיש לאנשים מבוגרים.

אבישי ברוורמן: אם לא נשנה, לא רק את הקצאת המשאבים, גם את התודעה מחדש של העולם, נכון שהוא אינטרנט, קוגניטיבי, פייסבוק.

אבישי ברוורמן: לאנשים מבוגרים יותר קשה לקלוט מצעירים, נכון.

אבישי ברוורמן: אבל צעירים כמו מרק צוקרברג אין להם שום מושג איך להוביל חברה ולהשפיע עליה – את זה יש לזקנים מבוגרים, אם לא ניתן להם את הכבוד נשרוף את הבית.

אבישי ברוורמן: אני תקווה שהמאבק שמתחיל עכשיו בכל העולם זה מאבק של צעירים אידיאליסטיים יחד עם מבוגרים חכמים כדי שבני דורי שמכרו את נשמתם למולך, לפרסום ולכסף, יאבדו את השליטה.

אילן גילאון: אהבתי מאוד מה שאמרת כאן.

אילן גילאון: טוב שסיימת עם ישעיהו, משום שהויכוח הזה ממשיך עד היום.

אילן גילאון: הויכוח בין הנביאים לכהנים ובין הכהנים למלוכה ממשיך עד עצם היום הזה.

אילן גילאון: "...

אילן גילאון: צדק צדק תרדוף...".

אילן גילאון: הלוא שני תפקידים לאדם בחייו.

אילן גילאון: האחד להתמודד כל הזמן והשנית זה להשאיר לעצמו עוד קצת מקום להתמודד עבור מישהו אחר.

אילן גילאון: אנחנו עושים את כל המלחמות ומעצימים, ככל שאנחנו יכולים ורוצים שיעצמו אותנו, ללא חמלה וללא צדקה וללא רחמים כאשר נצטרך, כי זאת האמנה.

אילן גילאון: אגב, מה שאמרת על הנושא מיהו זקן, בדיוק נזכרתי, אני בא ממפלגה, מפ"ם, במפ"ם גיל צעיר היה 70, אני היית בנוער מפ"ם, חייקה גרוסמן נחשבה לנוער מפ"ם.

אילן גילאון: הייתה שם הגדרה הפוכה של מיהו צעיר – זה שצעיר ממך בשנתיים.

אילן גילאון: הייתה שיחה מאוד מפורסמת בין יערי לבין חזן, יערי קרא לחזן ואמר לו 'יעקב עכשיו צריך ללתת פה לצעירים' ענה לו 'מאיר, אין פה צעירים', הוא אמר לו 'אתה, אתה צעירים'.

אילן גילאון: הם היו ממש לא.

אילן גילאון: זה בהחלט עניין יחסי.

אילן גילאון: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין בבקשה.

דב חנין: תודה לך אדוני היושב ראש.

דב חנין: אני רוצה רק למען הצדק ההיסטורי לומר שחבר הכנסת אילן גילאון אכן היה צעיר במפ"ם, צעיר נמרץ ולוחם במפ"ם.

דב חנין: למרות הטון המבודח היו כמה צעירים נמרצים במפ"ם וחבר הכנסת אילן גילאון עשה באותם ימים עבודה מצוינת, פעיל גם בנושאים שאנחנו עוסקים בהם.

דב חנין: אדוני היושב ראש, חברי חבר הכנסת אבישי ברוורמן, אני מברך על קיום הדיון הזה, אני מברך על היוזמה הזו.

דב חנין: אני רוצה גם לברך את עמותת "כן לזקן" שבאופן עקבי לאורך שנים מנהלת פעילות ומאבק למען הציבור הזה שהוא אחד הציבורים המוזנחים והנפגעים ביותר בחברה הישראלית.

דב חנין: אדוני היושב ראש, אני רוצה להביא כמה נתונים שעמותת "כן לזקן" מביאה בפנינו שמתמצתים את העניין, אני חושב, בצורה מאוד חדה.

דב חנין: 60% מהזקנים בישראל חיים מתחת לקו העוני – זה נתון מזעזע.

דב חנין: רק לשליש מהזקנים יש פנסיה, שליש מהזקנים יש פנסיה! למי שיש לו פנסיה, הפנסיה הממוצעת היא 3,300 שקל לחודש – גם זאת לא שמחה גדולה.

דב חנין: כמובן אדוני היושב הראש הנתון הצורם במיוחד הוא הנתון שמדבר על 50 אלף ניצולי שואה שמתלוננים על מחסור תזונתי – זה נתון שמחייב את כולנו למחשבה אחרת לחלוטין.

דב חנין: הדגש בנייר הזה הוא בחלק השני שלו.

דב חנין: אני מציע אדוני היושב ראש שאנחנו פשוט נאמץ את כל אותן דרישות כחלק מהסיכום של הדיון המהיר של הוועדה הזאת.

דב חנין: ההצעה הראשונה, "לחזור ולהצמיד את קצבאות הזקנה לשכר הממוצע במשק קודם 20% מהשכר הממוצע במשק, בשלב השני 25% מהשכר הממוצע במשק.

דב חנין: לבטל את דמי הניהול של 1.75% ממקבלי הפנסיות, מהקרנות הצוברות.

דב חנין: לתת זכויות לכל ניצולי השואה, גם לאלה שעלו אחרי 1953 כמו לאלה שעלו לפני 1953.

דב חנין: לתמוך במהלכים להכללה, הטיפול והאשפוז הסיעודי בסל הבריאות.

דב חנין: לבטל את השתתפות הילדים בסידור הוריהם במוסדות סיעודיים.

דב חנין: לתת הנחה של 50% בקניית תרופות לכלל הזקנים ולהרחיב את הזכויות במסגרת 'חוק האזרחים הוותיקים"'.

דב חנין: אדוני היושב הראש, המבחן של החברה הוא ביחסה לאנשים מבוגרים.

דב חנין: אנחנו לא רוצים להיות כמו אותן חברות שמשליכות את הזקנים לקפוא במדבר קרח.

דב חנין: אנחנו לא רוצים לחיות כמו אותן חברות, אנחנו רוצים ליצור סטנדרטים אחרים, נורמות אחרות, צדק חברתי זה גם צדק בין גילאים.

דב חנין: לסיכום אדוני היושב ראש, ההצעה שלך, שאני מאוד אהבתי ואני מתייחס אליה במלוא הרצינות היא שהכנסת תשים בפניה כמטרה לקראת השנה הבאה, במקום יום העוני לציין את יום הבנקאי.

דב חנין: אם נגיע למצב שבמקום להתעסק בעניים אנחנו סוף סוף נתעסק בבנקאים ובמה קורה איתם ואיך הם - - -

אילן גילאון: זה בטח יעבור להרצליה, או משהו כזה.

דב חנין: אני מניח שהכיבוד יהיה קצת יותר רציני, אבל אני חושב ואני אומר במלוא הרצינות, הצד השני של העוני והמחירים הכבדים של אנשים שמשלמים את המחירים הוא הצד של מי שמרוויח.

דב חנין: אם אנחנו נעסוק רק בעוני ולא בעושר הקיצוני שהוא הצד השני של העוני, ולא במנגנונים שמייצרים בחברה מצד אחד עוני קיצוני ומצד השני עושר מופקר, אנחנו נישאר בעולמם של תלונות ומתלוננים.

דב חנין: אני מציע שבמקום להתלונן על העולם פשוט נשנה את העולם.

דב חנין: זה אמר מרקס לפני ואני חושב שהוא צדק.

אבישי ברוורמן: גם אריק איינשטיין אמר: "אני ואתה נשנה את העולם".

אילן גילאון: את זה אמר מרקס ואני גם לא מרגיש כל כך טוב.

אילן גילאון: תודה רבה חבר הכנסת דב חנין, אני פותח זאת לדיון.

אילן גילאון: בבקשה חברים.

ראובן ריבלין: אני נציג האיגוד הישראלי רפאוה גריאטרית בהסתדרות הרפואית.

ראובן ריבלין: אני מודה על העלאת הנושא החשוב הזה, בוועדה, מודה לפרופסור אבישי ברוורמן ולחברי הוועדה כי הנושא הוא באמת בוער בעצמותינו ואין צורך להוסיף על הדברים שנאמרו עד עכשיו במישור הכללי.

ראובן ריבלין: במישור הפרטני, מבחינתנו כרופאים גריאטריים, יש כמה נקודות שנמצאות על סדר היום הציבורי וזולגות, אני לא בטוח מכיוונים נכונים.

ראובן ריבלין: השתתפתי במספר ישיבות של וועדת הכספים של הכנסת שמנסה להילחם בחומרה כנגד התעריף העלוב והבזוי שמקבלים בתי האבות לחולים סיעודיים, תעריף יום שלא מאפשר קיום בכבוד, מנציח חוסר מקצועיות.

ראובן ריבלין: למרות שהאגף לרפואה גריאטרית מנסה להכניס דרישות הולכות וגדלות, ובצדק, למען רווחתו של הקשיש המאושפז אין לכך תקצוב.

ראובן ריבלין: היום בתי האבות נמצאים במשבר למרות שיש פסיקה של בית המשפט שדרש לעלות את התעריף היומי לאשפוז יום הדברים לא מתקדמים.

ראובן ריבלין: ישנו כרגע מהלך של משרד הבריאות להחיל את הרפורמה בסיעוד במעבר לקופות החולים, מעבר שהתבקש כבר למעשה עם החלת 'חוק הבריאות' בשנת 1995-96, מהלך שלא נעשה עד עכשיו.

ראובן ריבלין: כרגע ישנה מגמה להכניס את שירותי הבריאות כולם לקופות החולים גם בקהילה ובבתי החולים הסיעודיים.

ראובן ריבלין: הבעיה היא שהמהלך הזה הולך נעשה ללא תקצוב מתאים.

ראובן ריבלין: קופות החולים כבר מתחילות לבעוט במהלך.

ראובן ריבלין: אם לא יהיה כאן תקצוב מתאים אנחנו נראה איך קוברים את כל הרעיון של איחוד השירותים לקשיש במסגרות קופות החולים שלא תעמודנה בשום פנים ואופן בדרישות שהולכות וגדלות.

אילן גילאון: מה אתה מציע?

ראובן ריבלין: אני חושב שצריך לעלות את הדברים האלה לדיון ציבורי ולתקצב את המעבר המתבקש, גם אם לא יעשה מעבר אלא השירותים יינתנו על ידי הממשלה – משרד הבריאות בחלק מהמקרים, כמו האשפוז הסיעודי ותשושי נפש והסיעוד המורכב במסגרות קופות החולים.

ראובן ריבלין: יש צורך לתקצב את זה בצורה הראויה.

אילן גילאון: בעצם אתה טוען, שהמוסדות הגריאטריים נמצאים בתת תקצוב מבחינה - - -

ראובן ריבלין: הדברים ידועים ונידונים.

ראובן ריבלין: אני לא מרגיש שיש כאן איזה מהלך חיובי לתקן את הדברים.

ראובן ריבלין: יתרה מזאת, ישנו צורך לתקצב מרפאות גריאטריות בקהילה משום שהמערכת הקהילתית שמקציבה 7 דקות למטופל במרפאה לא יכולה לתת את הדעת ולעשות הערכה ראויה, מקצועית לצרכיו של הקשיש.

ראובן ריבלין: אין צורך לדבר מחדש על העלייה במספר הקשישים.

ראובן ריבלין: אני חושב שצריך לתגבר באופן מידי את המרפאות, להכשיר מרפאות שתוכלנה לתת הכשרה מתאימה לרופאים לטפל בקשישים, כי עדיין אין הכשרה מתאמת.

ראובן ריבלין: רופאים מתמחים בפנימית לא חייבים היום לעבור רוטציה במחלקות גריאטריות.

ראובן ריבלין: לכן צריך להקצות כאן משאבים ראויים בנושא.

ראובן ריבלין: יש ניסיון נוסף, כביכול, לפתור את הבעיה על ידי האצלת סמכויות רופא לאחות במהלכי בזק.

ראובן ריבלין: הדברים האלה נכשלים בעולם ואין צורך לאמץ דברים שמתחלים לסגת מהם בארצות הברית וקנדה כדי לתת טיפול פחות מהראוי רק כדי לפתור איזו בעיה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

רם אדוט: אני מהאגודה לזכויות האזרח, אני מייצג כאן כמה קואליציות וביניהן הקואליציה להכנסת האשפוז הסיעודי והטיפול, לסל השירותים.

אילן גילאון: אנחנו מכירים את הקואליציה של אלקין, זה מה שקובע כאן.

רם אדוט: בתוכה גם הזקן חבר ועוד כמה ארגוני גמלאים וגם הסתדרות הגמלאים.

רם אדוט: רציתי להיות מאוד קונקרטי לגבי שלוש סוגיות שלדעתי מונחות לפתחן של הכנסת והממשלה.

רם אדוט: אני חושב שהכנסת, גם הוועדה יכולה לומר את דברה.

רם אדוט: סוגיה ראשונה, זו הרפורמה לטיפול ואשפוז סיעודי.

רם אדוט: אני חושב שהוויכוחים על התקצוב ועוד הרבה ויכוחים על השאלות והפרטים בתוכם מוקדמים.

רם אדוט: הרפורמה עומדת לפני החלטת ממשלה.

רם אדוט: עומדת הרפורמה הזאת מול טרכטנברג, לכל ברור שמי שאכפת לו רווחת הזקנים צריך לתמוך ברפורמה.

רם אדוט: הרפורמה עומדת לפני הכרעת ממשלה ויש מקום לתמיכה של הכנסת.

רם אדוט: בשעה 14:00 תהייה שדולת גמלאים פה שגם תעסוק בזה.

רם אדוט: בקרוב יהיו עוד כנסים בכנסת.

רם אדוט: אני מקווה שחברי הכנסת שתומכים ברווחת הקשיש ובבריאותו יתמכו ברפורמה ואחר כך צריך לעבד את הפרטים.

רם אדוט: סוגיה שנייה, זו בריאות שיניים לקשישים.

רם אדוט: כמו שנתנו לילדים, אנחנו קידמנו את זה, צריך לתת לקשישים.

רם אדוט: בעצם הסדר היה צריך להיות הפוך, אבל מערכת הבריאות החליטה להתמקד קודם בילדים.

רם אדוט: גם על הסוגיה הזאת יש הצעת חוק, אם איני טועה שלושתכם חתומים עליה, כשישים חברי כנסת חתומים עליה.

רם אדוט: כרגע סגן השר יעקב ליצמן מציע להעביר אותה בשיטת הסלאמי שלו, אבל ללא שיקום וללא תותבות.

רם אדוט: אני חושב שבלי תותבות סל רפואי ציבורי לקשישים לא יכול להיות.

רם אדוט: זה עוד מקום שהכנסת יכולה לאמץ עמדה.

רם אדוט: סוגיה שלישית, שלדעתי היא אוניברסאלית ביותר, השתתפות עצמית בתרופות ובשירותים.

רם אדוט: זה דבר שצריך לעבור מהעולם בחלק גדול ממה שקורה במערכת הבריאות.

רם אדוט: הראשונים שנפגעים הם קשישים עניים וחולים.

רם אדוט: אני מציע שבסיכום של הוועדה יהיה ביטוי לקריאה לביטול ההשתתפות העצמית, ביטול הדרגתי של ההשתתפות העצמית לתרופות ושירותי בריאות.

אילן גילאון: תודה רבה.

ציון גבאי: אני המנכ"ל של הקרן לידידות, מפעל החיים של הרב יחיאל אקשטיין, זו קרן שמגייסת כסף מנוצרים אוונגליסטים - - -

אילן גילאון: הבנתי שהכל נתינה בסתר.

ציון גבאי: נותנים לאוכלוסיות נזקקות כולל לזקנים בהיקפים מאוד מאוד גדולים.

ציון גבאי: אני רוצה לדבר על מה שקורה עכשיו בחורף בישראל עם אותם זקנים.

ציון גבאי: עשינו סקר לקראת מבצע "מחממים בידידות".

ציון גבאי: אנחנו נתונים מענקי חימום לחורף.

ציון גבאי: השנה נתנו ל- 15 אלף קשישים.

ציון גבאי: אלו אותם קשישים שגרים היום בדיור ציבורי של עמידר שבעצם מתפרנסים רק מקצבת זקנה והשלמת הכנסה.

ציון גבאי: אין להם הכנסה נוספת.

ציון גבאי: היינו בבתים שלהם, ערכנו סקר לקראת המבצע.

ציון גבאי: אני רוצה לשתף את חברי הכנסת ואת הוועדה בכמה נתונים.

ציון גבאי: גילנו שלפחות 27% מהקשישים בישראל נאלצים לוותר על חימום בחורף ולצמצם את ההוצאה שלהם לחימום בחורף.

ציון גבאי: 27% מהקשישים הם כ- 200 אלף קשישים בישראל שאין להם מספיק משאבים לחמם את הבית שלהם.

ציון גבאי: מספר דומה נאלץ לוותר על מצרכי מזון או לוותר על תרופות בחורף.

ציון גבאי: היינו אצל זקנה בחורף שאמרה 'אני לא יכולה בקור הזה, אני אחסוך באוכל, אני לא אקנה אוכל, אני אוכל רק תפוחי אדמה ולחם כי אני חייבת לחמם, או שאני שאקנה פחות תרופות כי אני לא רואה את הנזק בחוסר שלהם, על החימום לא ניתן לוותר" - - -

אילן גילאון: אני חושב שכל יושבי השולחן כאן בדיוק מכירים את הדילמה של הבחירה בין תרופה לפרוסה.

אילן גילאון: אני גם חושב שכולם שותפים לעניין שבמצב שאדם קשיש צריך לבחור בין לבין הציונות לא שווה פרוטה.

אבישי ברוורמן: סליחה ציון, אני הייתי בישיבה קודמת עם פרופסור רוזנפלד, הויכוח מי יותר אי שוויוני ארצות הברית או ישראל.

אבישי ברוורמן: כרגע במדד הנומינאלי ארצות הברית יותר אי שוויונית כשאתה לוקח את מדד הג'יני או את הת'ק של המיליון העליון.

אבישי ברוורמן: אבל כשאתה לוקח בחשבון את מה שאמר כאן ציון, את המחירים, מה כוח הקניה האמיתי כשאתה לוקח את מחירי הדלק, המזון, את הדברים הבסיסיים, חשמל, בניו יורק, פריז, ברלין לעומת תל אביב, חיפה, באר שבע, ישראל במצב הרבה יותר גרוע מארצות הברית.

אבישי ברוורמן: כי במצב הזה המחירים כאן הרבה יותר גבוהים ולכן הבעיה הזאת מחסלת את מה שאמרת.

ציון גבאי: נתון נוסף, כ- 40% מהקשישים אומרים שהם נזקקים לסיוע של עמותות וארגוני צדקה.

ציון גבאי: 40% מהקשישים בעצם לא יכולים לפרנס את עצמם.

אילן גילאון: זה האבסורד הגדול.

ציון גבאי: מה היינו רוצים להציע?

ציון גבאי: לדעתי הרעיון להצמיד את הקצבאות, או לפחות לאלה שמתפרנסים רק מקצבת זקנה או השלמת הכנסה, להם חייבים לעלות את קצבה.

ציון גבאי: זה נכון שזה גדל, נכון שזה עלה, אבל זה עדיין לא מספיק, זו עדיין לא רמת הכנסה מספקת לכאלה שאין להם פנסיה או הכנסה נוספת.

ציון גבאי: ישנו מושג שנקרא 'מענק חימום חורף' שמקבלים מהמוסד לביטוח לאומי.

ציון גבאי: אני חושב שהוא לא מספיק, אני חושב שצריך להגדיל אותו לכל הקשישים שחיים בישובים קרים, להם לתת מענק לחורף.

ציון גבאי: רואים את העלייה במחירי החשמל, רואים את העלייה במחירי הסולר לחימום – חייבים להגדיל את המענק הזה.

ציון גבאי: אני חושב שאפשר לבקש או להכניס סבסוד לצריכה של החשמל לאותם קשישים.

ציון גבאי: חברת החשמל יכולה להשתתף בעלות החשמל לאותם קשישים.

ציון גבאי: אני חושב שהדבר הכי נכון שצריך להגיד, הקצבאות, הקצבאות, הקצבאות זה הכלי המרכזי – חייבים לייצר הגדלה של הקצבאות, הגדלה של הקצבאות, הצמדה של הקצבאות כי זה בסופו של דבר הכלי המרכזי.

שרה זילברשטיין: אני מהמשרד לאזרחים ותיקים.

אבישי ברוורמן: סליחה, מה ההבדל בין אזרח ותיק, אזרח זקן ואזרח קשיש?

שרה זילברשטיין: אין לי מושג, אני בוודאי לא הכתובת.

שרה זילברשטיין: אני יכולה להגיד לך שהאימא שלי עדיין מחפשת את הזהב בגיל הזקנה, לכן אני אומרת שכל מילה היא נכונה וזהב זה עניין יחסי מאוד, מי רואה בזה זהב ומי רואה בזה משהו אחר.

שרה זילברשטיין: כשאתה סיעודי, אתה לא רואה הרבה זהב.

שרה זילברשטיין: אני רוצה לציין שאחד הדברים הבעייתיים ביותר זה אי מיצוי זכויות.

שרה זילברשטיין: כלומר, גם אם אתם תחקקו חוקים נפלאים והזקנים לא יודעים עליהם והמערכת הבירוקרטית לא מנגישה את הזכויות, אז כל העבודה הזאת באמת תבורך.

שרה זילברשטיין: אנחנו במוקד *8840, מתוך 750 אלף שירתנו כבר 250 אלף גמלאים ולא הייתה פנייה כמעט שלא מצאנו את המערכת 'על הפנים' (בסגנון הרחוב).

שרה זילברשטיין: מסיבה מאוד פשוטה, גם כשאתה צעיר אתה לא מודע לזכויותיך, אבל כשאתה זקן גם קשה לך לממש אותן.

שרה זילברשטיין: אנחנו רצים במקום הזקנים.

שרה זילברשטיין: זאת אומרת שאנחנו רצים במקומם בתוך המערכת הבירוקרטית.

שרה זילברשטיין: אני לא צריכה להגיד לכם שכשאנחנו פונים, כשמגיעה פנייה ממשרד ממשלתי איך מתייחס בהבדל לזקן פונה בעצמו.

שרה זילברשטיין: גם אז קשה לעיתים למצות את הזכויות.

שרה זילברשטיין: זה עניין, שאפילו סגנית השר לאזרחים ותיקים דוקטור לאה נס עזרה בחקיקת חוק לידועה, עדיין הנושא מאוד בעייתי, מאוד קשה.

שרה זילברשטיין: אני אומרת שוב, חלק גדול מהבעיה נעוץ בנושא יידוע הזכויות - - -

אילן גילאון: להנגיש את השירותים.

שרה זילברשטיין: הנגשת השירותים.

שרה זילברשטיין: דבר נוסף למשל, העניין שבאוגוסט אנחנו טיפלנו במאות פניות של ניתוקי מים לזקנים, זאת הייתה עזות מצח ובושה כללית.

שרה זילברשטיין: עכשיו יש אומנם שינוי, אבל זה חלק מהדברים - - -

אילן גילאון: יש חוק אחד שאנחנו לא יכולים לכפות, שהאנשים יהיו בני אדם, אין לנו כלים.

שרה זילברשטיין: אני מבקשת לחוקק את החוק הזה.

אילן גילאון: אם היינו יכולים, לא היינו צריכים שום חוק אחר.

אילן גילאון: תודה שרה.

מרים בר גיורא: אני מנהלת את השירות לזקן במשרד הרווחה והשירותים החברתיים.

מרים בר גיורא: כשליש מהזקנים רשומים בשירותי הרווחה, רשומים שמית עם מספרי תעודות זהות וכתובות, כאנשים שבאו לקבל שירות או טיפול כלשהו.

מרים בר גיורא: אלה אנשים נזקקים.

מרים בר גיורא: חלק גדול מהם לא בא רק בגלל בדידות ורק כדי לדבר עם העובד הסוציאלי, אלא בגלל שהם עניים ויש להם צרכים בסיסיים שהוזכרו כאן ואין להם טיפול.

מרים בר גיורא: אני רוצה להזכיר מספר דברים שהם מאוד בעייתיים.

מרים בר גיורא: אני מצטרפת כאן לנושא הזה של תרופות.

מרים בר גיורא: זה מאוד מאוד בעייתי.

מרים בר גיורא: השתתפות בתשלום לרופאים מקצועיים, תרופות, מכשירי עזר, טיפולי השיניים שלא נמצאים בתקציב הרגיל שלנו, אבל אנחנו מקבלים כל פעם תקציבים מהאפוטרופוס ואנחנו נותנים טיפולי שיניים לזקנים.

מרים בר גיורא: משרד הרווחה לא צריך לתת טיפולי שיניים לזקנים.

מרים בר גיורא: אני מאוד מצטרפת לחקיקה.

מרים בר גיורא: הנושא של טיפולי שיניים הוא מאוד קריטי בגיל הזקנה והוא חשוב כי יש לו השלכות חברתיות ולכן אנחנו נכנסים לזה.

מרים בר גיורא: אדם שיש לו כאבי שיניים או שאין לו שיניים לא יכול להגיע למועדונים, הוא לא מצטרף לפעילות חברתית וכדומה.

מרים בר גיורא: דבר נוסף שאנחנו נותנים ואנחנו לא צריכים לתת ונותנים כי הוא קריטי, זה הסעות באמבולנסים לאנשים שגרים בבית, הסעות להגיע לטיפולים רפואיים מצילי חיים.

מרים בר גיורא: קופות החולים מחזירות רק כיוון אחד של הסעה, אנשים עניים לא יכולים לשלם את זה כי זה עולה הון תעופות.

מרים בר גיורא: אנחנו מצטרפים ומשלמים ואלו טיפולים מצילי חיים כמו דיאליזות הקרנות וטיפול כימיים וכדומה.

דב חנין: זה לא חלק מסל התרופות?

מרים בר גיורא: לא, רק צד אחד הם משלמות.

מרים בר גיורא: קופות החולים משלמות צד אחד, אבל מי שבא לטפולים של מספר שעות כמו דיאליזה וצריך לחזור, הוא לא יכול לחזור בתחבורה ציבורית, לא משלמים לו.

מרים בר גיורא: הקופות משלמות רק אם יש אשפוז.

מרים בר גיורא: לא הוזכר כאן דבר נוסף, שהוא השתתפות בשכר דירה.

מרים בר גיורא: נעשו דברים נהדרים, הוסטלים לזקנים זה דבר מצוין.

מרים בר גיורא: יש גם מקבצי דיור, זה פחות טוב, אבל קיים - לא קיים מספיק.

מרים בר גיורא: משרד הבינוי והשיכון משתתף בשכר דירה לזקנים חסרי הכנסות וחסרי דיור - זה לא מספיק.

מרים בר גיורא: אנחנו מוצאים את הזקנים האלה, במקרה הגרוע אנחנו רואים אותם במוסדות פיראטיים שבהם הם מקבלים חדר במקומות נוראיים – פשוט נוראיים ובמקרים שאני יכולה להגיד כאילו היותר טובים, אלו אנשים שפונים אלינו.

מרים בר גיורא: מאחר ואין לנו פתרונות אנחנו מציעים להם בתי אבות, זה יופי ומצוין, אבל לא כל אחד צריך בית אבות.

מרים בר גיורא: אנשים עצמאיים לא צריכים בתי אבות, הם צריכים פתרונות דיור שיהיו מתאימים להם.

מרים בר גיורא: הנושא של השתתפות בשכר דירה הוא מינימאלי וקריטי לאוכלוסייה המבוגרת.

אילן גילאון: בית ספר רוטברג, כיף להיות זקן?

אילן גילאון: יש לכם מה לומר?

אור: אני תלמידת ביה"ס רוטברג בכיתה י"ב, בין היתר אני גם שגרירת ארגון "ליד" לפיתוח מנהיגות.

אור: המצב היום, בעיניי, אין לי מילה אחרת מלבד מכפיר.

אור: כשאתה מסתובב במקומות ורואים אילו הבדלים יש כאן, כלומר, אדם שמגיע לגיל סבתא.

אור: הסבתא שלי למשל, קיבלה איזה ביטוח מנהלים לפני 30 שנה, עכשיו היא צריכה להתמודד איתו.

אור: בנאדם שהוא עם אילו יכולות פיננסיות או עם ילדים עם יכולות מסוגל להתמודד עם המצב.

אור: אבל מה קורה עם האנשים שלא הולידו ילדים?

אור: רווקים.

אור: אנשים שחיו לבד, פרנסו את עצמם ולא תמיד יש להם איך להמשיך להתקיים אחרי 30 - 40 שנה.

אור: היכולות של בנאדם להמשיך לחיות והעובדה שתוחלת החיים מתארכת, הוא משהו מאוד משמעותי.

אור: לעומת זאת, הגיל שהאדם מסוגל לעבוד לא השתנה.

אור: אדם בגיל 60 - 70 קשה לו לעבוד, אחרי 50 שנה אתה עייף.

אור: אדם יכול להגיע לגיל 90 וצריך לחיות עדיין מאותו ביטוח מנהלים שהוא קיבל, או מסכומים מביכים של 700 שקל בחודש.

אור: אני מאוד רחוקה משם, יש לי עוד את ה- 60 שנה לעבוד, אבל עדיין - - -

אילן גילאון: אנחנו הולכים לחוקק חוק, של פנסיה באמצע החיים, בגיל 30 תצאי לפנסיה ותחזרי לעבוד בגיל 60.

אור: עדיין, אני מרגישה אישית פחד, אני ממליצה לכולם הרצאה מדהימה של העתידן דן בן דוד שמדבר בדיוק על העניין, על איך אנחנו - - -

אילן גילאון: הוא הכל חוץ מעתידי.

אבישי ברוורמן: פרופסור דן בן דוד, הוא כלכלן שמציג תמונה לגבי תרחישים צפויים.

אבישי ברוורמן: אם תגדירי אותו עתידן, הוא יגיד לך שהוא מבקש ממך להגדיר אותו ככלכלן.

אור: בסדר, הכלכלן דן בן דוד.

אור: הוא באמת מתאר את הדבר הזה.

אור: אני מרגישה שאם אני כבר בגיל 17 מתחילה לחשוש לעתידי הפיננסי שיהיה בגיל 70, יש כאן בעיה עמוקה.

אור: בהצלחה לכם כאן.

אילן גילאון: תודה רבה לך.

מרית לביא: אני מעמותת "כן לזקן" ואני מודה לחבר הכנסת דב חנין שדיבר בשמנו.

מרית לביא: בתור מתנדבת אני רוצה לעלות שני נושאים שאני כל הזמן נתקלת בהם.

מרית לביא: ראשית העניין שאנשים כן רוצים לעבוד אחרי שהם מגיעים לגיל פרישה או הגיל הראשון.

מרית לביא: האפשרות שלהם לעבוד היא כל כך מצומצמת ומספיק שהם מקבלים איזו מענק של 50 שקל לחג ונגזלת הקצבה.

מרית לביא: ישנה קבוצה שהיא מאוד בעייתית, זו קבוצה שלא מגיעה לה השלמת הכנסה כי יש להם קצבת זקנה מקסימאלית, אבל חוץ מזה אין להם הכנסה והם לא זכאים גם לשום הטבה של השלמת הכנסה.

מרית לביא: הייתי מאוד מאוד רוצה שהקבוצה הזאת תיכלל באותה קבוצת אנשים שזכאים לאותן הטבות להן זכאים מקבלי השלמת הכנסה כמו: ארנונה, הנחה בחשמל, בזק וכדומה.

דב חנין: אנחנו מקדמים בכנסת הצעת חוק שנדונה כרגע בוועדת החוקה להכנה קריאה שנייה ושלישית נגד הפליות מטעמי גיל.

דב חנין: הצעת החוק הזאת שאני אחד מיוזמיה, לדעתי היא כלי אפקטיבי להתמודד עם חלק מהסוגיות של אוכלוסיית קשישים, אבל גם של אנשים שנמצאים שלב אחד לפני שסובלים מהן באופן מעשי.

אילן גילאון: חברים, אני רוצה לתת לפרופסור רוזנפלד לדבר וגם לסכם.

אילן גילאון: היה פה סרט פנטסטי וחבל שלא ידענו קודם כי היינו רואים אותו.

הווארד ליטווין: אני פרופסור ליטווין מהאוניברסיטה העברית, אני בין חברי ההנהלה של סקר SHARE שהממצאים שלו היוו עילה, כביכול, לדיון הזה.

הווארד ליטווין: אני מסכים לכל דברי מכובדי.

הווארד ליטווין: צריך לזכור שאין דרך אחת לזקנה מוצלחת.

הווארד ליטווין: אין שוני יותר בין בני אדם מאשר בין זקנים כי הם צברו וחוו הכי הרבה חוויות בחיים.

הווארד ליטווין: על מנת להבין מה לעשות ולהשכיל שישראל היא עדיין אוכלוסייה צעירה יחסית - רק 10%.

הווארד ליטווין: צריכים לבנות מסד נתונים ולחקור אותם כמו הנתונים של SHARE שצוינו.

הווארד ליטווין: זה הגל השני שהזכירו.

הווארד ליטווין: כבר פרסמנו לפני שלוש שנים ממצאים מהגל הראשון והתמונה לא הייתה שונה אז.

הווארד ליטווין: חייבים לחקור ולמסד.

הווארד ליטווין: הסקר הזה, שאני אחראי לחלקו הישראלי, ממומן רק חלקית על ידי ישראל, מימון מבורך מהמשרד לאזרחים ותיקים והמוסד לביטוח לאומי, עיקר מימונו בא מארצות הברית.

הווארד ליטווין: איך יתכן שהדאגה לזקני ישראל תבוא דווקא מחוץ לארץ?

הווארד ליטווין: חייבים למסד מסד נתונים שיעקוב אחרי אותם אנשים כי אם לא מסתכלים על אותם אנשים לאורך זמן לא יבינו מעולם מהי באמת זקנה.

אורי אדלר: אני רכז השדולה חברתית כלכלית של תנועת המחאה.

אורי אדלר: אני אהיה כאן הפרקליט של השטן, בפשוט.

אורי אדלר: יש חלק גדול של הקשישים מאוכלוסיית הקשישים שהם באמת, כמו שאמרו לפני, מסוגלים לצאת וליצור, הם גם מסוגלים להילחם.

אורי אדלר: כלומר הם מסוגלים לא לחכות למשרד הרווחה או למשרד לאזרחים ותיקים שיעשו בשבילם.

אורי אדלר: הם מסוגלים לצאת ואני קורא לכל העמותות שנמצאות כאן ומטפלות בקשישים ושיש להם קשר איתם, חברים, בקיץ הזה המחאה תחזור לרחובות, תצטרפו לתנועת המחאה, תהיו שם.

אורי אדלר: זו לא רק עבודה של צעירים, אומנם הצעירים הניעו אותה, אבל דעו לכם שיש צורך בכם, יש צורך בניסיון של המבוגרים, יש צורך בידע ואנחנו מחכים להם וקוראים להם לבוא.

אורי אדלר: תודה רבה.

אילן גילאון: פרופסור רוזנפלד בבקשה.

רוזנפלד: אני לא מסיבות אגואיסטיות לא אדבר על זקנה.

רוזנפלד: אני נראה לא רע באופן יחסי ואין לי תלונה בעניין זה.

רוזנפלד: אני פה מפני שזה היום הבינלאומי למאבק בעוני.

רוזנפלד: אני חושב שצריכה להיות קבוצה של אנשים שעושים משהו למען המאבק בעוני במדינת ישראל.

רוזנפלד: לא יתכן שמדינת ישראל מבחינת העוני היא אחת מהארצות שנחשבת ברמת העוני הכי גבוהה, לא מתאים, לא לאידיאולוגיה ולא למציאות.

רוזנפלד: אני חושב שאנחנו צריכים ליצור לא רק בשביל הזקנים,לא רק בשביל הצעירים,

רוזנפלד: לא רק בשביל נשים אלא כל הרעיון של העוני צריך להיות רעיון שאנחנו מוכרחים לעשות משהו נגדו ולתת לאנשים שחיים בעוני, גם לזקנים וגם לאחרים, לספר את סיפור חייהם כדי שלא נישן בלילה.

רוזנפלד: זה מה שחשוב, לא נישן בלילה ולעשות משהו למען העוני, למען האנשים שחיים בעוני.

רוזנפלד: אגב, אני כל הזמן אציע לא לדבר על עוני אלא לדבר על אנשים שחיים בעוני.

רוזנפלד: רוב האנשים שחיים בעוני הם אנשים ולכן אנחנו צריכים לדבר כך על הנושא הזה.

אילן גילאון: תודה רבה.

אילן גילאון: חברים, אנחנו נאמץ את מסקנות של עמותת "כן לזקן".

אילן גילאון: אני רוצה לסכם, נדמה לי שזה מה שעלה מפיהם של כל הדוברים כאן.

אילן גילאון: אחזור במהירות.

אילן גילאון: לחזור ולהצמיד את קצבאות הזקנה לשכר הממוצע במשק, קודם ל- 20% ובהדרגתיות ל- 25%.

אילן גילאון: לבטל את דמי ניהול בשיעור של 1.75% למקבלי הפנסיות מהקרנות הצוברות.

אילן גילאון: להשוות את גובה קצבת הזקנה בתוספת השלמת הכנסה לשכר המינימום במשק.

אילן גילאון: לתת זכויות לכל הניצולים שעלו לאחר שנת 1953 כאחיהם שעלו לפני כן.

אילן גילאון: לתמוך ברפורמת משרד הבריאות להכללת הטיפול והאשפוז הסיעודי בסל הבריאות.

אילן גילאון: לבטל את השתתפות הילדים בסידור הוריהם במוסדות סיעודיים ואחרים.

אילן גילאון: לתת הנחה של 50% בקניית תרופות לכלל הזקנים.

אילן גילאון: להרחיב את הזכויות במסגרת 'חוק האזרחים הותיקים'.

אילן גילאון: הוועדה מאמצת את המסקנות הללו.

אילן גילאון: עמו שאמרתי, נדמה לי שזה עלה מדברי כל הדוברים.

אילן גילאון: נערוך על כך הצבעה.

אבישי ברוורמן: לא צריכה להיות הצבעה.

אילן גילאון: ההצבעה מבוטלת.

אילן גילאון: תודה רבה, הישיבה נעולה.