ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 121, 2012-02-15 09:00

רונית תירוש: בוקר טוב.

רונית תירוש: אני שמחה לפתוח את דיוני הועדה היום.

רונית תירוש: יהיה קצת מגוון.

רונית תירוש: אני ביקשתי לדון הבוקר בתיגבור לימודי מדעים במערכת החינוך שלנו.

רונית תירוש: במהלך הדיון אני אשמח להיכנס לרזולוציות של בנים-בנות, נשמע סקירה קצרה על מה שקורה היום בשטח ואיך אנחנו מקדמים את לימודי המדעים בקרב תלמידי ישראל בכלל ואולי בקרב בנות בפרט.

רונית תירוש: לצורך זה ביקשתי את נציגי המרכז לחינוך מדעי בתל אביב להגיע לכאן, ושמחתי לשמוע שמט"ח -ואולי גם גורמים נוספים רוצים להציג תכניות ופרויקטים שהם מנחילים לתלמידי ישראל על מנת לקדם את לימודי המדעים.

רונית תירוש: כשאני מדברת על מדעים – רק כדי לחדד את הנושא, אני מדגישה, בעיקר, לימודי פיזיקה וכימיה אבל ברור שאני מדברת גם על מתמטיקה וגם על ביולוגיה ואולי תעלו כאן נושאים נוספים.

רונית תירוש: אני מתכוונת לנושאים הספציפיים הללו ונשמע איך ניתן עוד לקדם, תוך כדי קבלת סקירה של איזושהי עקומה של גידול או לא גידול, נשמע מנציג משרד החינוך, דר' עופר רימון, איפה אנחנו עומדים בנושא הזה.

רונית תירוש: אני מודה לפרופ' דניאל זייפמן שהגיע לכאן, בוקר טוב לך, נשיא מכון ויצמן ויו"ר חמד”ע.

רונית תירוש: היה לי הכבוד כמנהלת מינהל חינוך בעירית תל אביב להיות חלק מזה אבל גם כמנהלת עירונית אני זוכרת את חיתוליה של חמד”ע, המרכז המדעי, כאשר נתבקשתי לשלוח את תלמידיי פעמיים בשבוע במהלך יום הלימודים, על מנת להצטרף לתלמידים אחרים בעיר, כדי ללמוד את הלימודים הגבוהים הללו.

רונית תירוש: כשאני אומרת 'גבוהים' אני מדברת על כך שאותו המרכז לחינוך מדעי תיכלל גם איכויות של מורים שיכלו להעסיק אותם בתנאי שכר שונים ובדרך כזו להביא מורים מאד מקצועיים למרכז וגם כמובן להביא או לצייד את המרכז בציוד מעבדות כזה שלא מתאפשר היה לשים אותו בכל בית ספר ובית ספר.

רונית תירוש: ככלל היתה אז בתל אביב גישה של בתי ספר "מגנטיים" למיניהם שהרעיון שעמד מאחורי זה הוא לצייד מקום אחד במיטב הציוד, מיטב המרצים ומיטב המומחים, מה שאי אפשר היה לפזר בבתי ספר שונים ואז, לצורך זה היו צריכים להביא את התלמידים מכלל בתי הספר בעיר על מנת ליהנות מן השירותים שאותו מרכז נותן.

רונית תירוש: זה יצר קצת "כאב ראש" למנהלי בתי הספר, למי שתיכנן את לוח השעות השבועי, משום שצריך היה לשחרר את התלמידים מבית הספר, להסיע אותם לאותו המרכז ולהחזיר אותם מבלי לפגוע בשיגרת הלימודים של הכיתה עצמה, כאשר ברור לכם שהם לא בהכרח היו מרוכזים בכיתה מסוימת.

רונית תירוש: וכמובן שהיה צריך להיות שיתוף פעולה בינ-מערכתי ובינ-מוסדי כדי שבאותה שעה באותו היום ישלחו את התלמידים המסויימים הללו ללמוד יחד בכיתת לימוד אחת.

רונית תירוש: מה שחשוב יהיה לי לשמוע במהלך הדיון הוא כיצד אנחנו יכולים להעשיר גם תלמידים מן הפריפרייה מאותם משאבים טובים שקיימים במרכז לחינוך מדעי, בין אם זה בוידאו קונפרנס או בכל דרך אחרת שתמצאו לנכון, שוב, מן הסיבה הפשוטה שאי אפשר יהיה לפצל את המשאבים הללו, לא בעיר תל אביב ובוודאי שלא בכל חלקי הארץ.

רונית תירוש: זה היה ה'טריגר' לדיון הזה אבל כפי שציינתי בפתיח, אני מעוניינת לדעת איך אפשר לקדם את הלימודים הללו ואני עדיין תחת הרושם של אותו מפגש עם פרופ' שכטמן, חתן פרס נובל, שלא רק שקיבל פרס אלא דיבר במהלך נאומו בשטוקהולם בעיקר על החשיבות של החינוך, החינוך בכלל והחינוך המדעי טכנולוגי בפרט.

רונית תירוש: הבמה שלכם ואני כמובן אשמח לתת את דברי הפתיחה לפרופ' דניאל זייפמן, כפי שאמרתי, נשיא מכון ויצמן ויושב ראש המרכז לחינוך מדעי.

דניאל זייפמן: תודה רבה.

דניאל זייפמן: תודה רבה גם על היוזמה לדיון הזה.

דניאל זייפמן: אני אדלג על הצורך בלימודי מדע.

דניאל זייפמן: אני חושב שכל אחד שיושב פה מבין למה צריך ללמוד מדע ולמה זה חשוב במדינה הזו בכלל.

דניאל זייפמן: אז תרשו לי לא לשכנע אתכם למה לימודי פיזיקה, מתמטיקה, ביולוגיה וכימיה הם דבר קריטי, אני רק אגיד דבר אחד, לימודי מתמטיקה, פיזיקה, כימיה וביולוגיה הם קריטיים יותר מאשר לימודי ננו-טכנולוגיה או ביו-טכנולוגיה.

דניאל זייפמן: אלה לימודי ליבה, בהם צריך להתרכז, הם צריכים לבוא במקום גבוה יותר מכל סוג לימודי המדע הלכאורה אחרים, אז צריך להבין את זה.

דניאל זייפמן: כשאנחנו מנסים לשפר ולהגביר את לימודי המדע במדינת ישראל בכל מקום אנחנו צריכים לשאול את עצמנו מה יגרום לילד ללכת וללמוד מדע?

דניאל זייפמן: למה בכלל שהוא ילמד את התחום הזה ואיך הוא בוחר מה הוא רוצה ללמוד?

דניאל זייפמן: אני רוצה קודם כל להסביר שילד – למיטב הבנתי אבל גם לפי הרבה מאד מחקרים, לא בוחר מקצוע לפי מה שהמקצוע הוא אלא לפי מי שהוא במקצוע, תשאלו את התלמידים שלכם "מה אתה רוצה להיות כשתהיה גדול" ותקשיבו טוב לתשובה שהם יענו לכם "מי הם רוצים להיות כשיהיו גדולים" הם רוצים להיות זמרים, הם רוצים להיות אנשי עסקים, הם רוצים להיות עורכי דין, חברי כנסת, אולי מדענים אבל, הם לא רוצים לעסוק בעריכת דין, הם לא רוצים לעסוק במדע, הם לא רוצים לעסוק בדבר אחר, הילדים מסתכלים היום על החיים – ואני מדבר על זה בעשרים השנים האחרונות, לא במובן של 'מה' אלא במובן של 'מי', אני רוצה להות מישהי, מישהו, לכן, כשרוצים לגרום לאוכלוסיה מסוימת - ובמקרה זה לילדים, לעשות משהו, אנחנו חייבים לתת להם את ההזדמנות להיות 'גיבורים'.

דניאל זייפמן: ילד רוצה להיות 'גיבור', הוא רוצה להשתייך לפלח של החברה שהוא רואה - דרך העיניים של הילד, שהפלח הזה של החברה הוא נכון, הוא הדבר העילי, הוא גיבור.

דניאל זייפמן: תסתכלו מה קורה בצבא, תשאלו את עצמכם למה בצבא יש תור ארוך לטייסים, לכל היחידות העיליות האלו, למה לא כל הילדים רוצים להיות ג'ובניקים, למה כל כך הרבה רוצים היות דווקא צנחנים או ב"גולני" או טייסים וכו', למה?

דניאל זייפמן: זה הרבה יותר קשה, הרבה יותר קשה להיות צנחן מאשר ג'ובניק ולמרות הקושי יש רשימה ארוכה ולא מקבלים את כולם לשם.

דניאל זייפמן: הסיבה היא שפשוט הצלחנו במדינה הזו לתת איזושהי הילה מאד יפה ליחידות האלו ודרך אגב, ככל שקשה יותר להתקבל ליחידות האלו כך יש יותר מועמדים.

דניאל זייפמן: ואני אומר לכם את זה כי מי שחושב שצריך להוריד את רמת לימודי המדע כדי שיותר ילדים ירצו ללמוד שם הוא טועה, ההיפך הוא, ככל שהרמה תהיה גבוהה יותר ויהיה קשה יותר להתקבל יותר ילדים ירצו ללמוד אותם.

דניאל זייפמן: אני רואה את זה במכון ויצמן, ככל שאנחנו מעלים את הרמה או את הדרישות לסטודנטים לתואר ראשון להתקבל למכון ויצמן, לעשות תואר שני ושלישי, יש יותר מועמדים.

דניאל זייפמן: ילדים - לא מעניין אותם שזה יהיה קל אלא, מעניין אותם שזה יהיה - סליחה על הביטוי – 'מדליק', חזק, גיבור וזה מה שצריך להציע.

דניאל זייפמן: חמד"ע אינו בית ספר אלא מרכז לימודי מדע שהוקם על ידי פרופ' חיים הררי, מי שהיה בזמנו גם נשיא מכון ויצמן ועבד עם רונית בנושא הזה לפני קצת יותר מעשרים שנה, לקח בחשבון בדיוק את מה שאמרתי כרגע.

דניאל זייפמן: שהדבר החשוב בלימודים, בהוראה בכלל ובפרט בהוראת מדעים הוא מיהו המורה.

דניאל זייפמן: אם המורה הוא לא הערך העליון שם והוא לא באמת נראה טוב - בכל מובן המילה אז הילד לא ילך ללמוד מדע.

דניאל זייפמן: חמד”ע מבוסס על שלש עקרונות, הראשון הוא שאיכות ההוראה היא כמו איכות המורה, אתם יכולים לשנות את הסילבוס איך שאתם רוצים, להכניס תנע זוויתי או להוציא תנע זוויתי – כמו בפיזיקה, להכניס נושאים בכימיה או להוציא אותם – לא שאני תומך בהוצאה של כל הנושאים אבל אני חושב שזה הרבה פחות חשוב מאשר מיהו המורה לכן, המערכת - הדבר הראשון שהיא צריכה לעשות הוא לגייס אנשים יוצאי הדופן שהידע שלהם במדע הוא הרבה יותר רחב מזה שנדרש בסיליבוס שצריך ללמד בתיכון.

דניאל זייפמן: אם המורה, כל מה שהוא יודע הוא מאה אחוז מן החומר אז בעצם הוא לא יודע שום דבר כי ברגע שהילד ישאל שאלה שהיא מחוץ לתחום – וזה הרגע המעניין – אז הוא לא יידע לענות ולכן, המורים בחמד”ע הם כמעט כולם בעלי דוקטוראט בפיזיקה או בכימיה, ודרך אגב, אלה שיש להם דוקטוראט בפיזיקה מלמדים פיזיקה ואלה שיש להם דוקטוראט בכימיה מלמדים כימיה, ואני אומר את זה על דרך השחוק אבל זה באמת חשוב.

דניאל זייפמן: אז קודם כל המורים הם יוצאי דופן במובן הזה שהם בעלי ידע ונסיון במדע והם קודם כל מדענים לפני שהם מורים ולכן, כשהילד בא הוא רואה מול העיניים שלו 'מישהו', הוא לא רואה מורה אלא הוא מזדהה – ושימו לב שוב למשפט: הוא רוצה להיות כמו מישהו.

דניאל זייפמן: הילד היום ואני מצטער ככל שיושבים פה מורים, אני מעריך את המקצוע הזה, אבל הוא לא רוצה להיות מורה אלא הוא רוצה להיות 'מישהו', וה'מישהו' שהוא רוצה להיות אולי זה מדען, אולי מהנדס ולכן, כשהוא לומד מדע חשוב מאד שהוא יראה את האנשים האלה שלהיות כמותם הוא שואף.

דניאל זייפמן: אם הוא רוצה להיות היסטוריון אז כנראה שהמורה להסטוריה הוא הסטוריון בעצמו אבל, כשהוא לומד מדע והמורה שעומד מולו הוא לא מדען, שבמערכת החינוך זה כמעט תמיד כך, אז בחמד”ע המורה שעומד מול העיניים של הילד הוא מדען, הוא דוקטורנט בפיזיקה או בכימיה ולכן הוא יכול להזדהות אתו ולכן, העקרון הראשון הוא: 'מיהו המורה?

דניאל זייפמן: ' ובחמד”ע יש כיום עשרים ושלושה מורים, נמצאת כאן המנהלת של חמד”ע, דר' תהילה בן גיא, עשרים ושלושה מורים כימיה ופיזיקה שכולם מדענים קודם כל ואחרי זה מורים.

דניאל זייפמן: העקרון השני הוא שלימודי מדע בהחלט יש בהם חלק אבסטרקטי, חלק שהוא יותר קשה מאשר נושאים נוספים, והם גם לימודים היררכיים, אי אפשר ללמוד בכיוון מעלה מבלי שעברנו את כל הבסיס להבדיל ממוזיקה או היסטוריה, אפשר להתרכז בהיסטוריה שלפני חמש מאות שנה ובהסטוריה שלפני מאתיים שנה, זה לא מדויק ואפשר להיות מומחה בלי לדעת את הבסיס.

דניאל זייפמן: במוזיקה זה בכלל נכון.

דניאל זייפמן: לכן העקרון השני בחמד"ע הוא, שמכיוון שהלימודים, ויש הרבה מאד, וזה מאד מובנה, כיוון יש הרבה מאד מושגים אבסטרקטיים אז חשיבות המעבדה היא מרכזית.

דניאל זייפמן: אי אפשר ללמד מדע אם אין מעבדה שהיא ברמה הכי גבוהה.

דניאל זייפמן: מכיוון שחמד”ע הוא מרכז ששואב אליו הרבה מאד תלמידים מן האיזור של תל אביב אז בחמד”ע יש מעבדות שהן המתקדמות ביותר שיש בארץ, אני מעז להגיד, לא שבדקתי כל בית ספר אבל אני חושב שזה די נכון, שיש בו ציוד מאד מתוחכם וזה מתוחכם כל כך שהילד רואה בזה אתגר וגם זה חשוב, כי אם המעבדה שבבית הספר מורכבת מציוד מיושן והרי אתם יודעים, הילדים שלנו מפעילים את הטלפונים שלהם הרבה יותר טוב מאשר, אנחנו אז אם כל מה שהם רואים מול העיניים הוא ציוד שהטכנולוגיה שלו מבוססת על מה שהיה לפני עשרים שנה והיא לא טכנולוגיה מתקדמת שתגרום לו לרצות משהו, אז אין שום סיכוי ולכן, בחמד”ע אנחנו מעמידים מעבדות עם ציוד שהוא מן הטוב ביותר שבארץ ועם אנשים שיודעים לטפל בו ועם מורים שיודעים להפעיל את הציוד הזה, גם זה לא פחות חשוב.

דניאל זייפמן: יש לזה ערך כלכלי אדיר, כמו שאמרה יושבת הראש, במקום שהציוד הזה יימצא בכל בית ספר בתל אביב הוא נמצא במקום אחד ובמובן הזה הוא בהחלט מהווה מגנט.

דניאל זייפמן: לכן היעילות של הציוד הזה היא הרבה יותר גבוהה.

דניאל זייפמן: היא עוברת לכל הילדים, כל הכיתות עובדות עם אותו ציוד ולכן אנחנו מנצלים את הציוד היקר הזה והמתוחכם מאד הזה, לטובת כל איזור תל אביב.

דניאל זייפמן: הדבר השלישי שיש בחמד”ע ושהוא קריטי הוא העובדה שאנחנו מייצרים את הרוח הזו של צוות עלית, של יחידה עלית.

דניאל זייפמן: איך עושים את זה?

דניאל זייפמן: זה דבר שלא יכול להתקיים בבית ספר.

דניאל זייפמן: אם אנחנו נקח את הדוגמה שבה נמצא מדען שרוצה להיות מורה בבית ספר רגיל באשדוד, בחולון, בתל אביב או בירושלים, אז הוא יהיה המורה היחיד אולי, או מתוך שניים, בתוך כל בית הספר, יהיו שם מאה מורים אחרים להיסטוריה, תנ"ך, אנגלית וכך הלאה והלוא אנחנו יודעים טוב מה שקורה, בתוך כמה שנים המורה הזה יורד, האיכות שלו יורדת והסיבה היא לא שצריך כל הזמן להשלים את החומר כל הזמן אלא בגלל שהוא לא חלק מיחידת העלית הזו ששואפת כל הזמן למעלה.

דניאל זייפמן: בחמד”ע, עשרים ושלושה המורים האלה יושבים ביחד כל הזמן, הם יוצרים בדיוק את רוח היחידה הזו, והם מאמינים – והם גם צודקים, שהם באמת יחידת עלית של לימודי מדע במדינת ישראל.

דניאל זייפמן: כך אנחנו נותנים את התחושה.

דניאל זייפמן: אנחנו רואים בהם גיבורים, אנחנו רואים בהם את הקו הראשון של המדע וכך הם רוצים להרגיש.

דניאל זייפמן: וכך הם פועלים.

דניאל זייפמן: האנשים האלה לא פועלים ומלמדים בצורה יוצאת דופן כי הם מקבלים משכורת יותר גבוהה, שזה גם נכון אבל באחוזים בודדים, כי הם עובדים ארבעים שעות בשבוע, אחד עשרה חודשים וחצי בשנה, הם מלמדים הרבה יותר שעות והם יושבים בבית הספר כמו בהייטק.

דניאל זייפמן: אז זה לא השכר אלא העובדה שהם מרגישים כחלק מיחידה עלית.

דניאל זייפמן: לכן, המרכז עצמו, כבנין סגור, שבתוכו נמצאים המורים האלה כל הזמן, עם העובדה שהם בתקשורת תמידית, יום ולילה – הם דבר קריטי.

דניאל זייפמן: במודל כזה, אם מחלקים את המורים לכל בתי הספר, כמה שטובים הם יהיו אז בתוך מספר שנים האפקט הזה ייעלם.

דניאל זייפמן: קחו חיילים של חטיבת הצנחנים, שימו אותם ביחידות רגילות ותראו שהאפקט נעלם.

דניאל זייפמן: לכן צריך לקחת בחשבון את החשיבות הזו.

דניאל זייפמן: אלה בעצם שלושת העקרונות של חמד”ע, מרכז אחד שהוא מרכז אינטלקטואלי עילי שנותן שירותים לבתי ספר שנמצאים היום בתל אביב.

דניאל זייפמן: אנחנו רואים את התוצאות אחרי עשרים שנה.

דניאל זייפמן: אני אחד מהאנשים שלא אוהבים למנות תוצאות על ידי בחינות בגרות.

דניאל זייפמן: זה יפה מאד שהציונים הם גבוהים ודרך אגב הציונים בבגרות של תלמידי חמד”ע הם מן הגבוהים ביותר במדינת ישראל, אני מדבר על ציוני בגרות ולא ציוני מגן והמכלול והשקלולים וכך הלאה אלא ממש הציון שמשרד החינוך נותן בצורה עצמאית, לא מה שאנחנו נותנים אלא התוצאה כשהיא לא משוקללת עם כל מה שבית הספר יכול להוסיף לתוצאה הסופית.

דניאל זייפמן: אבל זה לא תמיד הדבר שאני מסתכל עליו.

דניאל זייפמן: אני, כמדען יודע שהציון הסופי של המבחן לא מייצג תמיד את היכולות האינטלקטואליות של האינדיווידואל אלא יש דברים נוספים.

דניאל זייפמן: אנחנו רואים מספר דברים בהמשך הדרך אחרי עשרים שנה.

דניאל זייפמן: האחד, לאן הילדים הולכים בצבא?

דניאל זייפמן: הצבא עושה את המיון של עצמו וזה לא תלוי בנו, אנחנו רואים את מספר הילדים שהולכים לעתודה שהוא הגבוה ביותר בארץ, אנחנו רואים את מספר הילדים שהולכים ליחידות כמו 8200 וכך הלאה, שהוא הגבוה ביותר בארץ וכל שנה, אני יכול להגיד לכם, כשאני מחלק את התעודות לדוקטורנטים בפיזיקה ובכימיה במכון ויצמן על הבמה, ולא חסר, בכל שנה, שבאים התלמידים של חמד”ע, שהיום כבר מסיימים דוקטוראט, שלמדו לפני חמש עשרה שנה בחמד”ע ואומרים לי: אני למדתי בחמד”ע והיום סיימתי במכון ויצמן.

דניאל זייפמן: מספר הבוגרים שלנו – וזה מספר שלא בדקתי, אני מודה, אנחנו מאמינים שהמספר של הלומדים מדע וטכנולוגיה או מדע והנדסה הוא כנראה מאד מאד גבוה אז יש פה משהו שעובד, משהו שנותן רוח גבית לחלק מן האוכלוסיה, הוא פועל בעיקר בחטיבה עליונה אבל גם בחטיבת ביניים וכך גם את את התלמידים האלה.

דניאל זייפמן: עוד משהו, אנחנו מלמדים, למרות שמשרד החינוך דורש לימודי פיסיקה וכימיה משך שש שעות בשבוע, על מנת להגיע לחמש יחידות, אנחנו מלמדים שמונה שעות, כלומר, הם מקבלים הרבה יותר ממה שהם צריכים, נכון, יש קושי בתיאום עם בתי הספר אבל היום, אחרי עשרים שנה – ותהילה תסביר את זה, התיאום הזה הוא מלא ועוד משהו, המורים של חמד”ע הם גם חלק מבתי ספר המקוריים כלומר, תעודת הבגרות שייכת לבית הספר המקורי שממנו בא הילד זאת אומרת, אין לנו תעודת בגרות שכתוב עליה חמד”ע, ואם תלכו למשרד החינוך לא תראו את חמד”ע וזה בסדר, תעודת הבגרות הסופית היא של בית הספר בתל אביב.

דניאל זייפמן: אסיים בכך שאנחנו בתהליך של הקמת חמד”ע 2 ברחובות, על יד מכון ויצמן, כדי לשרת את האוכלוסיות שנמצאות ברחובות, נס ציונה, יבנה ואני מקווה גם מלוד ורמלה.

דניאל זייפמן: בית הספר הזה, המרכז הזה יכול לשמש אוכלוסיות רבות, לפריפרייה הוא יכול להגיע בתנאי שאפשר יהיה להביא את הילדים אל המקום הזה, הוא יכול בהחלט להיות מרכז, הוא גם עושה את זה היום ותהילה תסביר את זה, גם לגורמים נוספים, מעביר את החומר ועושה השלמות למורים האלה, הוא יכול בהחלט לדחוף את זה דרך האתר ודרך האינטרנט כדי שילדים יקבלו את החומר, אבל אין ספק שיצירת מרכז פיזי שבו נמצאים מספר מורים במקום, הוא דבר מאד חשוב.

דניאל זייפמן: אנחנו חולמים על מערכת שבה מספר הכיתות במדינה יגדל מאחת או שתיים לתשע ועשר, שבכל עיר יהיה מרכז כזה, שישרת את בתי הספר, כדי שנגרום לא רק ליותר ילדים לרצות ללמוד מדע על ידי כך שיראו איזשהו מקום שהם ירצו להשתייך אליו אלא גם נעלה את הרמה על ידי כך שהמורים יהיו קודם כל בעצמם מדענים ואחרי זה מורים.

דניאל זייפמן: התמיכה –ותהילה פה תסביר את זה, התמיכה של חמד"ע באה רובה ככולה מעירית תל אביב ואני מזכיר לכם שהעלות היא עלות מוסתרת במובן הזה שגם העיריה מרוויחה מזה שאין לה מורים לפיזיקה ומעבדות שהיא צריכה לשלם עבורן, זאת אומרת, היא מרוויחה מזה שאין יותר תשלומי מעבדות ומורים בבתי הספר כי הכל מרוכז במקום אחד, לכן זה גם יתרון של הגודל.

דניאל זייפמן: אם יהיו שאלות על המודל הזה אשמח לענות.

רונית תירוש: תהילה בן גיא, מספר שאלות אלייך במיוחד בעקבות הדברים שאמרתָּ.

רונית תירוש: הזכרת את המרכז הנוסף ברחובות, יש שמועות שגם בראשון עומדים להקים וגם ברעננה.

רונית תירוש: אשמח לשמוע התייחסות.

רונית תירוש: התיזה שלי היתה שאתם באמצעים טכנולוגיים מתקדמים – וידאו קונפרנס ואולי עוד אמצעים, תוכלו להביא ולשתף את ילדי הפריפרייה אבל הבנתי ממך שהילדים יגיעו אל המרכז.

רונית תירוש: ברור שזה לא אותו דבר אבל באין אפשרות אז האם אתה חוסם את הרעיון הזה שאני מעלה ואם כן אז אני אשמח לשמוע את הנימוקים.

רונית תירוש: עוד הערה שלך שהעלתה תהיות בקרבי, האם אין יותר מורים לפיזיקה בבתי הספר ככלל או גם מעבדות?

רונית תירוש: האם 'זהו'?

רונית תירוש: הרי אתם לא באמת נותנים שירותים לחטיבת ביניים, וחטיבת ביניים היא עד ט'?

רונית תירוש: או שאני טועה ודברים השתנו מאז שהייתי?

רונית תירוש: אשמח אם תרחיבי.

דניאל זייפמן: רק אגיד דבר.

דניאל זייפמן: בנושא של ראשון לציון – נכון, אני במספר פגישות עם ראש העיר של ראשון לציון שמוכן להקצות קרקע להקמה של מרכז כזה, אנחנו מדברים על זה, אנחנו בתהליך של "לעשות" עדיין כך שאם זה יקום אז זה יהיה חמד"ע מספר 3, אני מקווה.

דניאל זייפמן: על שאר השאלות תענה תהילה.

תהלה בן גיא: ברשותך, אני רוצה בכמה מלים, עוד לפני התשובות לשאלות ואתייחס לזה.

תהלה בן גיא: קודם כל כשפרופ' חיים הררי קיבל אותי לעבודה לפני כעשר שנים, ישבנו ודיברנו ובין הדברים שעלו לאורך שנים כשדנו בשאלה מה קורה בחמד"ע אז מר הררי אמר לאורך השנים שהוא צפה הרבה מאד דברים שקורים בחמד"ע אבל הוא לא לקח בחשבון את הערך המוסף של קבוצת המורים כפי שזה קרה – ואני יכולה להעיד.

תהלה בן גיא: אני רוצה להתחיל מן הנקודה השלישית של פרופ' זייפמן והיא הנושא של עבודת הצוות והתרומה היחודית שלה.

תהלה בן גיא: מאד חשוב מירכוז הטכנולוגיה וחשוב מירכוז כח האדם אבל בסופו של דבר, מה שבאמת עושה את חמד"ע למה שהוא, והערך המוסף העיקר בעיניי, בסופו של דבר, הוא מה שקורה בנושא עבודת הצוות, החל מספרי לימוד שנכתבים, וחוברות עבודה, והאתר שלנו, כל עבודה שנעשית בחמד"ע פתוחה באינטרנט לטובת כל ילדי ישראל כולל אפשרות לשאול שאלות, כולל אפשרות לראות מערכי שיעור למורים, ואיך לבנות מעבדות ללבורנטים ואיך לענות ולהגיש דוח מעבדה של תלמידים.

תהלה בן גיא: זאת אומרת, מה שאני רואה כאן הוא ערך מוסף או צירוף סינרגטי של מה שקורה בחזקת "אחד ועוד אחד" בחמד"ע.

תהלה בן גיא: לפי סדר הדברים.

תהלה בן גיא: חשוב היה לי להדגיש את זה בראש הדברים, חמד"ע היא הרבה יותר מסך כל הגורמים.

תהלה בן גיא: לגבי הטכנולוגיה, בעזרתו של דר' רימון – שנמצא כאן, ומכיר את עבודת חמד"ע ותומך ועוזר, אמורים לקבל סכום כסף נכבד מאד כתוספת לציוד.

תהלה בן גיא: ואני רואה בזה גורם מאד משמעותי שעליו נשענת חמד"ע.

תהלה בן גיא: המעבדות של חמד"ע מאפשרות לכל לתלמיד hands on, הוא בעצמו יכול להיות מאותגר מול תשתית של מחשבים יישומיים, מעבדות והצגות, כל מה שצריך בעצמו ולהביא את היכולת שלו לידי מיצוי.

תהלה בן גיא: בעיניי זה דבר חשוב ביותר אז כאן תודה מאד גדולה לדר' רימון שמייצג בשבילי את משרד החינוך, אני אמנם עובדת בחלק המקצועי ואנחנו מאד מעריכים את זה.

תהלה בן גיא: הגורם השני שאני רוצה לדבר עליו הוא כח האדם שעובד בחמד"ע.

תהלה בן גיא: אני מדברת על אנשים שהתואר הוא תנאי אבל לא מספיק.

תהלה בן גיא: התואר שלהם והיכולת המקצועית שלהם הם תנאי אבל לא מספק.

תהלה בן גיא: אני מדברת על אנשים ששיתוף פעולה הוא "בעצמות שלהם".

תהלה בן גיא: אני מדברת על עבודת צוות של צוות כימיה עם צוות פיזיקה, של צוות פיזיקה-כימיה עם מפתח הניסויים של חמד”ע ועם הלבורנטים של חמד”ע.

תהלה בן גיא: אני מדברת על רמות שונוות של עשייה ובסופו של דבר תלמיד שמגיע לחמד”ע - לא רק ציון לבגרות הוא זה שהוא אתו מגיע, והציונים שלנו הם לשמחתי הגדולה ושוב אמרתי, אם אני לא נשאלת אני לא אומרת משום שהיום מגיעים לחמד”ע שלושה עשר בתי ספר חזקים מאד וחמישה בתי ספר שהם יותר מאותגרים ואנחנו חושבים שיש מקום גם לילדים מבית ספר שיש בו מקום רק לשמונה ילדים.

תהלה בן גיא: ואולי הקמה של חמד”ע בפריפרייה יכולה להיות הדבר הנכון.

תהלה בן גיא: אנחנו יכולים לתרום ואוכל לומר עוד אבל בנקודת הזמן הזו אומר שזה הדבר החשוב, אנחנו מביאים לחמד”ע תלמידים שאולי בבית ספר אי אפשר לתת להם מענה כי הם רק שמונה תלמידים או עשרה תלמידים ואין זה מספיק כדי לפתוח כיתת כימיה או כיתת פיזיקה אבל, אצלנו הם מגיעים, הם מחוברים לכיתות מבתי הספר החזקים, הפחות חזקים, עם כולם והם יושבים ומקבלים ועושים שם אינטגרציה אמיתית שבה מקבלים את אותם מורים, אותם דוקטורים שמלמדים בי"ב מלמדים גם בט'.

תהלה בן גיא: אצלנו לומדים מכיתה ט' עד י"ב.

רונית תירוש: דר' בן גיא, אני רוצה היום לגעת בנקודה של המספרים.

רונית תירוש: בממוצע, מבית ספר חזק, כמה תלמידים מגיעים בשכבת גיל?

תהלה בן גיא: בממוצע מבית ספר חזק בסביבות 15%-17%.

רונית תירוש: ומבית ספר מאותגר?

תהלה בן גיא: הרבה פחות.

תהלה בן גיא: אני מדברת על 5% או 7%.

רונית תירוש: מבחינת הציונים הסופיים בבגרות – האם יש הבדל בין הילדים האלה לאלה?

תהלה בן גיא: באיזושהי צורה.

תהלה בן גיא: יש אבל מעט מאד.

תהלה בן גיא: אומר כך, לקחתי את זה על עצמי לפני עשר שנים, כשהגעתי לחמד”ע, לקחנו את כל בתי הספר שביקשו להצטרף לחמד”ע ואמרתי: זו הפרופורציה, אנחנו צריכים קודם להיות עם מועדון טוב ואחר כך בתי ספר מאותגרים שמאד ירצו להיות חלק מאתנו.

תהלה בן גיא: ציון הבגרות ירד בנקודה אחת.

תהלה בן גיא: לפני שהגעתי היה בסביבות 90-91 אבל קיבלתי את חמד”ע עם 360 תלמידים וכעבור ארבע או חמש שנים חמד”ע מנתה 1,150 תלמידים אז בהחלט - - -

רונית תירוש: באילו כיתות?

רונית תירוש: באיזו שכבה?

תהלה בן גיא: מט' עד י"ב.

תהלה בן גיא: אנחנו לוקחים את הילדים המתאימים עם הפוטנציאל, אלה שרוצים, אלה שאפשר אתם לעשות את העבודה, מכיתה ט' נותנים להם תכנית יחודית שמחזקת אצלם את לימודי המתמטיקה, מחזקת את החוויה, את הניצוץ בעיניים מדליקה להם בכיתה ט' כדי שירצו לבחור אחר כך - - -

רונית תירוש: איך אתם מאתרים אותם בכיתות ט'?

תהלה בן גיא: אנחנו עושים מבחן אבל מאד חשובה לנו המלצת בית הספר.

תהלה בן גיא: אף ילד לא יישאר מאחור אם בית הספר יגיד - - -

רונית תירוש: איך מאתרים אותם?

רונית תירוש: כי אין פיזיקה וכימיה בט', אז מן ה מתמטיקה!?

תהלה בן גיא: נכון.

תהלה בן גיא: זה הדבר.

תהלה בן גיא: מה אפשר לעשות?

תהלה בן גיא: כימיה ופיזיקה הם מקצועות מכווני מתמטיקה, אנחנו לא יכולים לקחת ילדים מה שכן, אנחנו כן יכולים, אם אנחנו יכולים לקחת אותם מוקדם יותר, אנחנו יכולים לתגבר אותם במתמטיקה.

רונית תירוש: האם יש נשירה?

תהלה בן גיא: יש בין ט' לי' משום שאנחנו מתחילים מט', לצערי הגדול זה השלב שבו בנות נשברות.

תהלה בן גיא: הן לא נשברות כי קשה להם, הן עם ציונים מצויינים ואני חושבת שזה משהו חברתי שאומר:

תהלה בן גיא: אני יכולה להתאמץ הרבה פחות ולהגיע לציונים הרבה יותר גבוהים או אז יהיה לי זמן לדברים אחרים כמו פייסבוק.

תהלה בן גיא: אנחנו עושים הרבה מאמצים, גם עם מנהלים של בתי הספר, מנהלת אליאנס, ורדה כגן, שפונה אל התלמידות ואומרת להן: "אתן יכולות!" ואז אנחנו באמת רואים שכשיש שיתוף פעולה עם המנהל ואנחנו אז אחוז התלמידות עולה אבל עדיין לא הגענו למה שאנחנו רוצים.

רונית תירוש: בנשירה שבין ט' לי' את רואה בעיקר בנות?

תהלה בן גיא: לצערי.

רונית תירוש: אני רוצה להציע בנקודת הזמן הזו – ואני כבר אמרתי לעופר, שעשינו ניסוי בזמנו, כשכיהנתי כמנכ"לית, עשינו ניסוי, בנינו כיתות הומוגניות לבנים ולבנות, הפרדנו.

רונית תירוש: ההסבר שלי היה שבנות מתביישות להיכשל ולטעות בגיל הזה בפני הבנים.

רונית תירוש: ביסודי זה לא קיים אבל שם יש סיכוי שיגידו איזו שטות או לא יצליחו כל כך והדבר יפגע בתדמית שלהן ולכן הפרדנו.

רונית תירוש: הוכח, בצורה מאד מובהקת שברגע שהפרדנו, בנות רצו קדימה.

דניאל זייפמן: נכון.

דניאל זייפמן: פשוט נכון.

דניאל זייפמן: יש מדינות בהן זה קרה.

דניאל זייפמן: הסתכלו על צרפת, למשל, שם דרך אגב, אחוז המדעניות הוא הרבה יותר גדול מכל מדינה אחרת וכשמנסים לשאול 'למה?' יש לזה שתי תשובות.

דניאל זייפמן: אמנם צריך להיזכר כי לכל דבר יש תמיד הרבה גורמים ואסור לעשות הפשטה של כל בעיה אבל "בגדול" יש שני דברים, האחד, זה מארי קירי בהקשר של השאלה "מי אתה רוצה להיות כשתהיה גדול" והשני שבצרפת משך הרבה מאד שנים, למדו בכיתות נפרדות, בנים ובנות.

דניאל זייפמן: זה מאד לא פוליטיקלי קורקט היום אבל האמת היא שזה משפיע חזק.

דניאל זייפמן: מציע להיכנס לגוגל, במקום בו מחפשים ומוצאים תמונות, רישמו שם scientists תסתכלו על התמונות שאתם רואים, כמעט ואין נשים, תכתבו שם דרך אגב, lawyer תראו שם הרבה מאד נשים, אז יש הרבה מאד נשים שרוצות להיות עורכות דין אז יש פה דימוי מאד קשה של המדען אבל את צודקת לחלוטין.

רונית תירוש: אז אפשר לעשות, דווקא בזמן השבירה, בט', כבר שם לקחת אותן לכיתות נפרדות.

תהלה בן גיא: אני מאד מתלבטת בענין הזה ונוטה שלא משום שאני חושבת שזה לא נכון, ולא מכין אותן לחיים.

תהלה בן גיא: אני עדיין חושבת שאולי אפשר, במערך של כיתה הטרוגנית, לשים לב ודגש בצורה הדידקטית שבה מעבירים שיעור כדי לתת לבּנות יותר את האפשרות להתבטא בדרכים שלהן אבל, אני מוכרחה לציין שגם אני קצת נשברתי בעניין הזה ובעוד יומיים אנחנו נזמין את כל הילדות מכיתות ט' והאמהות שלהן לחמד”ע, גם מאליאנס, יגיעו גם ורדה כגן ומישהו שידבר על המבנה וההתאמה של בנות למדעים, היום יותר מאשר אי פעם בגלל האינטר-דיסציפלנריות שלהן.

תהלה בן גיא: והמח שיכול לעשות.

תהלה בן גיא: אנחנו יודעים שאנחנו יכולות לעשות הרבה דברים.

רונית תירוש: אשמח.

תהלה בן גיא: ברשותך עוד כמה דברים.

רונית תירוש: כדי לסיים, אני ממש רוצה שתעשו נסיון לעשות את ההפרדה בין בבנים ובנות.

רונית תירוש: פרופ' זייפמן בוודאי יוכל לכוון אותך למקורות.

רונית תירוש: אני חושבת שסטטיסטית, אם תבדקי – ואשמח לקבל נתונים – איזה אחוז של בנות נשר ואיזה אחוז של בנים אז זה ישכנע אותך שאנחנו מאבדים פוטנציאל אדיר.

רונית תירוש: תעשו ניסוי אפילו במשך שנתיים, תראי אם אחוז הנשירה נשאר אותו אחוז ואם השתנה, אני שמחה.

תהלה בן גיא: מבטיחה.

תהלה בן גיא: עכשיו אולי עוד דבר אחד חשוב.

תהלה בן גיא: חמד”ע וכל מה שיש בה, ממומנים על ידי עירית תל אביב ותורמים של קרן תל אביב.

תהלה בן גיא: זו נקודה מאד חשובה כי בזה הם בעצם נותנים כמעט את כל תקציב ההפעלה.

אבי ענתי: האם תלמיד משלם?

תהלה בן גיא: תלמידים משלמים, אם הם יכולים, רק לפרויקטים מיוחדים, כמו למשל לימודי מדע חישובי, שזה מקצוע שאנחנו יזמנו והוצאנו לפועל, של תלמידים מצטיינים במיוחד והמקצוע הזה נלמד כרגע רק בחמד”ע ובמכון ויצמן, גם במכון דייוידסון והיינו שואפים ליותר אבל באופן עקרוני, כמו שתלמיד בוחר לימודי פיזיקה בכל מקום בארץ ולא משלם, הוא לא משלם גם עבור פיזיקה.

רונית תירוש: זה ברור אבל הוא משלם על משהו.

רונית תירוש: גם על השיעור המיוחד הזה, למה?

תהלה בן גיא: כחלק מן ההשתתפות.

תהלה בן גיא: שוב, מי שלא יכול לא משלם שלא יהיה לא ברור כאן.

תהלה בן גיא: אין אף תלמיד שרוצה ולא יגיע בגלל תשלום לחמד”ע.

תהלה בן גיא: עירית תל אביב היא גורם מאד מאד דומיננטי בסיפור.

תהלה בן גיא: הרבה מאד ראשי ערים היו בחמד”ע לאורך השנים שאני נמצאת שם.

תהלה בן גיא: לא אמנה כי אני לא יכולה לזכור את כולם אבל הענין של הקמת חמד”ע נוספת רק מוכיח שכשראש עיר כמו רון חולדאי - - -

רונית תירוש: עזבי, נו, זה לא הענין.

רונית תירוש: יש הרבה ראשי ערים שהם מאד "minded חינוך" אבל מה לעשות, ארנונת העסקים שלהם היא לא בשיאה ובטח לא החניה.

רונית תירוש: נעזוב את זה, זה ענין כספי.

רונית תירוש: אני רוצה רק - - -

תהלה בן גיא: כן אבל זה ענין בעל משמעות.

תהלה בן גיא: מה שראש עיר יחליט זה מה שיהיה בשורה התחתונה ואני רק רוצה לומר לגבי השאלה שאת שאלת, איפה חמד”ע יכולה לעזור ולתרום אז חמד”ע, בשיתוף והכוונה של גב' דפנה לב ממינהל החינוך בהחלט רואה את עצמה גם כשותפה ומוכנה לשאת באחריות לעזרה לפריפרייה.

תהלה בן גיא: איך בדיוק, איך פורטים את זה לפרוטות, אם בעזרת ווידאו קונפרנס, אם בעזרת ייעוץ בשאלה איך להקים חמד”ע נוסף, כמובן שכל הדברים האלה דורשים תוספת של כח אדם.

רונית תירוש: האם תהיי מוכנה להכין לדיון מעקב המשך תשובות לבקשות שלי כמו הפריפרייה וכמו הפרדת בנים ובנות?

תהלה בן גיא: בהחלט וברצון.

רונית תירוש: תודה רבה לך.

רונית תירוש: נעשה סדר.

רונית תירוש: נפתח את זה למשהו קצת רחב יותר כי הלוא חמד”ע היא רק טריגר.

רונית תירוש: כל אחד שנמצא כאן ידבר אבל בתמצות.

רונית תירוש: דר' עופר רימון, תן לנו תמונה רחבה.

עופר רימון: אתן תמונה רחבה ואולי היא תשנה את הדיון.

עופר רימון: נגיד כך.

עופר רימון: קודם כל כמה לומדים פיזיקה בארץ חמש יחידות לימוד?

עופר רימון: ב- 2010 אנחנו מדברים על 7,624 תלמידים, שהיוו כ 7.8% מן הלומדים בי"ב.

רונית תירוש: האם זה בקו עלייה?

רונית תירוש: ירידה?

רונית תירוש: סטטי?

עופר רימון: די סטטי.

עופר רימון: לגבי בנים בנות שמאד מעניין אותך, בערך שני שליש בנים, שליש בנות, המיגזר היחידי ששובר את הפרדיגמה בין בנים בנות – וזה מעניין, הוא המיגזר הערבי ששם היחס שווה מבחינת 50 - - -

רונית תירוש: האם הם לומדים באותה הכיתה?

עופר רימון: לא בדקתי.

רונית תירוש: אני חושבת שלא, ולא הייתי מתפלאה אם היית אומר לי שבמיגזר הדתי זה שווה.

רונית תירוש: הם לא לומדים ביחד.

עופר רימון: שווה לבדוק את זה, חיפשתי כל הזמן תשובה לשאלה אם זה נחוץ ולא חשבתי על זה, אני אבדוק את זה.

רונית תירוש: אני לא יודעת למה אתם אומרים שהם לומדים ביחד אבל, “נחשון”- - -

עופר רימון: עוד כמה נתונים שאני חושב שמאד יעניינו אותך.

עופר רימון: רשמתי לפני את הבקשה שלך.

עופר רימון: העיר החזקה ביותר בארץ מבחינת מספר הילדים שלומדים חמש יחידות פיזיקה היא לא תל אביב אלא העיר חיפה, ששם 13.4% מן התלמידים עוברים חמש יחידות פיזיקה.

עופר רימון: בעיר תל אביב בסך הכל ב-2010 רק 8.1% מן הילדים עברו חמש יחידות בפיזיקה, זה בערך 50% מחיפה.

עופר רימון: יותר מזה, העיר שדרות מגיעה ליותר תלמידים שמסיימים חמש יחידות פיזיקה והעיר באר שבע מאד קרובה לעיר תל אביב כשאנחנו יודעים שהמדד החברתי כלכלי של תל אביב הוא הגבוה ביותר, או בין הגבוהים ביותר מבין הרשויות הגדולות ואנחנו מדברים על פערים של 3-4 במדד החברתי הכלכלי, זאת אומרת, כשאני בודק את הדברים, היום תל אביב, היא נמצאת בין הערים הגדולות בארץ, לא בערים החזקות, בנושא של שיעור התלמידים וגם כשאני בודק את הציון הממוצע של התלמידים אני לא מוצא הבדל אבל דניאל ביקש ממני -ובצדק- להפריד בין ציון מגן לבין ציון בגרות "נקי" ואנחנו נבדוק גם את זה.

עופר רימון: אבל, אני לא בא להמעיט מן החשיבות של חמד”ע, חמד”ע הוא מוסד מדהים מבחינת הייחוד שלו, מבחינת הידע בפיזיקה שהוא מפיץ, ואני אתן לכם דוגמה אישית, הבת שלי לומדת חמש יחידות פיזיקה בכיתה י' ויש לה ספר שפותח על ידי חמד”ע, "מתמטיקה לתלמידי פיזיקה", שעוקף בעיה מאד גדולה שתכנית הלימודים למתמטיקה לחמש יחידות לא מסונכרנת עם תכנית הלימודים בפיזיקה.

עופר רימון: אני חושב שהעוצמה הגדולה של חמד”ע וזו דוגמה קטנה, היה צריך להשתמש בה ברמה ארצית ולא ברמה עירונית.

עופר רימון: חמד"ע היה צריך להיות מוסד ארצי ללימודי פיזיקה, לקדם את מורי הפיזיקה במדינת ישראל, להוות מודל לשאלה איך צריך להיראות שיעור בפיזיקה, שיהיו שם, כמו שדניאל אומר, מודלים לחיקוי ומאד מאד - - -

רונית תירוש: האם יש שם השתלמויות למורים בפיזיקה?

עופר רימון: יש, לא מספיק, הייתי רוצה לראות אותם לוקחים את זה ברמה ארצית, מאד ניסיתי לשכנע את דניאל שהוא, זה מדהים כמה הוא dedicated לנושא הזה של חיזוק לימודי הפיזיקה, לעזור - - -

דניאל זייפמן: מדע ולא רק פיזיקה.

עופר רימון: לעזור לנו לקדם את הנושא ברמה הארצית.

רונית תירוש: האם נתקלתם בסירוב?

עופר רימון: לא, לא נתקלתי בסירוב, אני עדיין מנסה לשכנע אותו, יש חילוקי דעות.

רונית תירוש: אפעיל עליכם לחץ גדול.

דניאל זייפמן: הוא לא צריך לשכנע אותי, הבעיה היא איך עושים את זה, זה הכל.

דניאל זייפמן: הכ פה חשוב.

עופר רימון: אנחנו פתחנו את התכנית לעתודה מדעית טכנולוגית שאנחנו סברנו שהבעיה המרכזית שמנהלי בתי ספר בבתי הספר לא דוחפים מספיק ילדים לכיוונים האלה.

עופר רימון: ורונית, כשאני בודק את הדברים ברמה הבינלאומית, אנחנו בעוד עשר או עשרים שנה נהיה בבעייה מאד רצינית .

עופר רימון: אני מסתכל בעיקר על מדינות מזרח אסיה, מדבר על דרום קוריאה, על סין, על טייוואן, על הונג-קונג, על יפן, אתה רואה ששיעור המצטיינים במדע וטכנולוגיה שם עובר את ה 20%, 25%, בדרום קוריאה מתקרב ל 40% ואנחנו בסביבות ה-6%.

עופר רימון: הפער הזה מתישהו יתן את אותותיו.

עופר רימון: גם מדינה כמו איראן יש לה 1.5% מצטיינים במדע וטכנולוגיה, אבל גודל שכבת גיל באיראן היא 1.3 מליון תלמידים ואצלנו כ-100,000 תלמידים זאת אומרת שאנחנו חייבים לדחוף יותר.

עופר רימון: בתכנית מדעית טכנולוגית היום, כמאתיים בתי ספר, יש לנו בכיתה ז' כ-5,600 תלמידים שמכוונים כבר לכיוונים האלה, 5,600 תלמידים תוספתיים ובכיתות י' יש לנו 4,800 תלמידים, שמכוונים לתעודת בגרות מדעית טכנולוגית איכותית.

עופר רימון: בבתי הספר האלה, כשאני משווה את זה למצב שהיה לפני שנכנסנו, היו 2,400 תלמידים זאת אומרת ב-200 בתי ספר תיכוניים הכפלנו את מספר התלמידים שמכוונים לחמש פיזיקה, חמש יחידות מדעיות, ביולוגיה, פיזיקה או כימיה וביקשנו עוד חמש יחידות מדעיות/טכנולוגיות.

עופר רימון: הכפלנו, מ- 2,400 ל 4,800 תוך שאנחנו מקפידים על 50% בנות ו 50% בנים.

עופר רימון: ברור שמתוך ה 4,800 שהפעלנו מכבשי לחצים מאד גדול על מנהלי בתי הספר להפעיל אותם, לא כולם ישארו ולא כולם יגיעו בתוך שלש שנים לתעודת בגרות מדעית טכנולוגית איכותית אבל אני מעריך שאנחנו בכיוון, בבתי הספר האלה, לעלות מממוצע של 8% תלמידים שתהיה להם תעודת בגרות מדעית טכנולוגית איכותית לאיזור ה-14% אם נמשיך לתמוך בהם, שבבתי הספר האלה זו רעידת אדמה כי אתה מעלה ב 50% את מספר התלמידים.

עופר רימון: לכן, בסופו של דבר, אתה צריך לדבר על שני אלמנטים מרכזיים, האחד, צריך להציב למנהל בית הספר יעדים מאד מדידים ולהגיד לו: עם כמה תלמידים אתה בדרך כלל מגיע עם מדעית טכנולוגית איכותית, קדימה, שכל אחד ישים לעצמו יעד וידחף את התלמידים לכיוון הזה.

עופר רימון: השני, צריך לכוון את מנהלי בתי הספר ואת המורים וגם לתת להם רשתות תמיכה כמו חמד”ע כדי למצוא את הפוטנציאל הלא ממומש שנמצא לדעתנו בשלושה מקומות ובזה אסיים: בנות כמובן, במקום השני הוא שיש הרבה ילדים שאם אתה לא מתחיל לעבוד אתם מכיתה ז' אז בכיתה י' זה יהיה מאוחר מדי ולכן צריך להתחיל לעבוד אתם מכיתה ז' וזה מה שאנחנו עושים, מכיתה ז' תוספת מתמטיקה, תוספת פיזיקה, תוספת מדעי מחשב.

עופר רימון: הדבר השלישי, צריך לחפש את אותם ילדים שלא חולמים את החלום, לא חושבים בכלל על הכיוון הזה, לדחוף אותם ומצד שני, את אותם ילדים שחלמו את החלום אבל אחרי שנה פתאום קשה להם, לתת להם תמיכה בדיוק ברגע שקשה להם ואנחנו מכירים את השלבים בהם זה קשה, אתה עולה לכיתה י', החודשיים הראשונים, שלושה החודשים הראשונים הם קריטיים, אנחנו מאבדים הרבה מאד ילדים בשלושה החודשים הראשונים כי "המורה למתמטיקה התחלף", הסגנון התחלף, הקצב התחלף ואתה מאבד אלף תלמידים.

עופר רימון: אז כל הפעולות האלה, אם נעשה אותם בתיאום ונהיה מאד נחושים, אני חושב שתוך שש שנים אנחנו יכולים להכפיל את מספר המצטיינים בתחומים האלה בישראל.

עופר רימון: דבר אחרון, אני מאד מסכים עם פרופ' עם העטיפה של הדברים, איך אתה משווק אותם, איך אתה משכנע ילד שזה יהיה מודל החיקוי שלו.

עופר רימון: העלינו לא מזמן בפורטל של מינהל מדע וטכנולוגיה סרטונים שקיבלנו ממוזיאון למדע בירושלים, של מדעניות מאד מצליחות בישראל, שמספרות על עבודת המחקר שלהן, כל מיני דברים כאלה, ואנשים מצליחים בתעשיית ההייטק שעולים ואומרים: בואו אלינו וכולם יודעים איזה הנפקות הם עשו וכו', לחפש את המודלים האלה, לחיקוי, לחפש את המשיכה הזו ואני חושב שזה הכיוון.

רונית תירוש: שתי שאלות קצרות.

רונית תירוש: האם "עתידים" תורם לענין?

עופר רימון: "עתידים" היא תכנית שבמקור שלה באה ואמרה: אנחנו נתן תגבור שיעורי עזר, בעצם, בתחומי המדעים אבל, אנחנו צריכים יותר לסנכרן, אין מספיק - - -

רונית תירוש: מה עם כח אדם מעורב?

עופר רימון: אנחנו יודעים מאד יפה ואת מכירה את זה טוב, כח האדם בהוראה הוא בחזקת הביצה והתרנגולת, כל עוד אתה לא מגדיל את הצורך המערכת לא משתוללת.

עופר רימון: פתאום כשהתחלנו לפתוח את הכיתות האלה הצורך במורים הוא - - -

רונית תירוש: האם יש מספיק מורים?

עופר רימון: כרגע, כרגע אנחנו גם מורידים מן החטיבה העליונה לחטיבת ביניים - --

רונית תירוש: אין מספיק מורים.

עופר רימון: אין מספיק מורים.

עופר רימון: שנה שעברה פתחנו שתי קבוצות להסבת מהנדסים להוראה, השנה אנחנו מתכננים לפתוח ארבע קבוצות כאלה - - -

רונית תירוש: האם יש אפשרות להעסיק אותם בשכר אחר?

רונית תירוש: אני רואה את הפשרות בדרך ואתה מדבר על מעטפת, מעטפת היא גם: מי מלמד אותי, כי אם הוא מגומגם זה לא עושה חשק ללמוד, אז יש לנו גם בעיית מורים.

רונית תירוש: אני אשמח לשמוע איך בחיפה מצליחים להביא אחוז גבוה יותר מתל אביב?

רונן מיר: אני מדבר כאן לא רק בשמי אלא גם בשם מערכת החינוך בחיפה שעשתה מהלך אסטרטגי והחליטה, יחד עם מדע טק, לקדם לימודי מדע וטכנולוגיה במרחב חיפה.

רונן מיר: זה התחיל בעיר, היה לנו מטרה שכל תלמיד ייחשף למדע וטכנולוגיה בצמתי החלטה, וביחוד כל תלמידה, לפני שהיא מחליטה to drop it, לעזוב את הנושא.

רונן מיר: כדוגמה התמקדנו בתכנית להעצמת בנות, אנחנו מאתרים כל שנה ארבע מאות בנות בכיתה ט', מביאים אותן לתכנית שבועית, כל שבוע למדע טק או לרפאל, או במקומות דומים, בשותפות עם משרד החינוך כמובן ועם אינטל, ונותנים להן roll modelsדמויות מפתח להזדהות אתן של מהנדסות, מדעניות, טכנאיות שמלמדות אותן.

רונן מיר: ההערכה שאנחנו עושים לכל התכניות שלנו מראה ש 30% מן הבנות האלו בכיתה ט' החליטו ללמוד לימודי מדע וטכנולוגיה בתיכון בעקבות התכנית הזו, שלא בחרו - - -

רונית תירוש: כמה?

רונן מיר: 30% נוספות.

רונן מיר: לא 30% אבסולוטי אלא כאלה שאמרו: לא רציתי, באתי לתכנית, אני עכשיו רוצה את זה.

רונן מיר: מעבר לזה, אנחנו גם יוצאים אל הפריפריה, מדע טק ומוזיאוני המדע האחרים, שמנו לעצמנו שליחות להגיע אל הפריפרייה, יש ניידות מדע ל-150,000 אנשים כל שנה, מתוכם 40,000 בצפון ובכל הארץ, גם בדימונה, בבאר שבע, באשקלון ובאשדוד, כל מקום שאנחנו יכולים להגיע אליו, כרגע אנחנו באשדוד וכמו שעופר ציין, היא עיר מאד מובילה בחינוך מדעי, כל מגמת הפיזיקה של אשדוד תהיה במדע טק לעבוד אתנו ואנחנו נהיה אצלם, עם ניידות מדע, כבר בגני הילדים, אנחנו מאמינים שחינוך למדע וטכנולוגיה מתחיל בגני הילדים, פרופ' דני שכטמן מוביל תכנית עם עירית חיפה ואתנו, שהולכת להטמיע את זה בכל מרחב חיפה.

רונן מיר: אנחנו מהווים בעצם מה שדניאל, פרופ' זייפמן דיבר עליו, מרכז למידה 'מדליק'.

רונן מיר: אצלנו אף אחד לא נכשל במוזיאון המדע, כולם מתלהבים, - - - לצערי אנחנו משאב לאומי שלא מנוצל מספיק.

רונן מיר: אני העליתי את זה גם בישיבה הקודמת - - -

רונית תירוש: למה אי אפשר להפוך אתכם לסוג של חמד”ע?

רונן מיר: אפשר, זה אפשרי בהחלט ואפשר ללמוד מחמד”ע שעושה עבודה נהדרת בתל אביב וחמד”עות שעומדות לקום ברחבי הארץ, במדע טק, לדוגמה, יש מרכז מעבדות שהוקם בהשקעה של 40 מליון של 25 יחידות מצויינות שהוא עומד לא מנוצל ברורו והנה לדוגמה לאפשרות שאפשרית.

רונן מיר: אבל כאן, שוב, אני חוזר, יש שותפות עם מערכת החינוך ועירית חיפה.

רונן מיר: העיריה צריכה לרצות את זה ולכוון לקבוצות הנכונות.

רונן מיר: אני לא יודע עם מודל תל אביב או מודל חיפה הוא המודל, את זה לא אנחנו מחליטים, אנחנו רואים את עצמנו ככלי ללימוד מדע וטכנולוגיה, כלי הכי טוב שיש, בואו תנצלו אותנו, כך אנחנו עובדים, גם כשאנחנו נותנים את הבטחון ואת העוצמה לקובעי מדיניות, אם אלה קובעי מדיניות חינוך בעיריה או במשרד החינוך, זה מול משרד המדע ומשרד הגנת הסביבה שגם עובדים אתנו בנושאים האלה, זה מהווה כח מנצח.

רונן מיר: לאחרונה, כמו שעופר ציין, יזמנו תכנית שנקראת תכנית נובל למצויינות מדעית.

רונן מיר: התכנית היא חדשנית והיא אומרת: בואו נחשוף יותר מ-15% מן הילדים שמגיעים אל מוזיאוני המדע ונגיע ל 100% אם אפשר וזו המטרה.

רונן מיר: למה רק 15% מגיעים?

רונן מיר: ישנן מגבלות טכניות, בעיקר תקציביות, וגם של תכנית הלמודים, אנחנו שואפים להיות חלק אינטגראלי מתכנית הלימודים הפורמאלית, אנחנו לא לימודים לא פורמאלים, אנחנו לא העשרה, אנחנו נותנים לילדים האלה את המפתח להתקדם ולבחור את הלימודים, אנחנו לא מחליפים את מערכת החינוך אלא אנחנו מחזקים אותה.

רונן מיר: התכנית הזו אומצה על ידי משרד החינוך, גדעון סער מאחוריה, אנחנו כרגע מקימים צוות של נציגי מוזיאוני המדע, משרדי הממשלה, עופר משרד החינוך, משרד המדע, המשרד להגנת הסביבה, הצוות הזה פועל בחסות חתני פרסי נובל למדע, הישראליים, פרופ' דני שכטמן מאחורי זה ויש לנו גם תומך נלהב, לא במדע אמנם, חתן פרס נובל שמעון פרס שגם מאחורי התכנית הזו, כחתן פרס נובל כי אסור לו כנשיא.

רונן מיר: אנחנו מאד היינו רוצים, יושבת ראש הוועדה, להזמין את הועדה ליום ביקור ב sessionהבא, כשתחזרו מן הפגרה, במדע טק ותראו את האפשרויות הגלומות בחינוך דרך מוזיאוני מדע.

רונית תירוש: תיכף אגיע גם אל משרד המדע שמאד חשוב שיסייע פה בסינרגיה של הדברים.

רונית תירוש: אני אשמח לשמוע את נשיא החברה הישראלית לכימיה בטכניון, פרופ' אהוד קינן.

אהוד קינן: תודה רבה.

אהוד קינן: אני רוצה קצת למקד את הדיון בנושא שרשום כדיון הזה, קודם כל לדבר על הכימיה באיזור הדרום, כי לדבר הזה יש משמעויות לא רק לאיזור הדרום אלא לכל מדינת ישראל.

אהוד קינן: קודם כל משהו על הכימיה, כי יש הרגשה שאולי כימיה היא דבר פחות חשוב ואין ספק – ונמצאים כאן כימאים נוספים, נשיא המרכז האוניברסיטאי אריאל, פרופ' דן ארשטיין, יש כאן עוד מספר כימאים סביב השולחן והם יסכימו אתי שכימיה היא מרכז המדעים.

אהוד קינן: למעשה כל המדע מבוסס על חומר וחומר הוא מולקולות ויוצא שפיזיקה וביולוגיה ורפואה ומדעי כדור הארץ וכל ההנדסות מבוססות על כימיה.

אהוד קינן: הכימיה במדינת ישראל במיוחד תמיד היתה אחד משני הדברים החזקים ביותר מבחינה מחקרית, שני המדעים החשובים ביותר במדינת ישראל מעל הממוצע העולמי היו מדעי המחשב וכימיה.

אהוד קינן: יש לזה סיבות הסטוריות, זה לא פלא שכל חתני פרסי נובל שלנו למדעים, כולם, ארבעתם לכימיה, ששניים מתוך תשעת הנשיאים שהיו לנו הם פרופסורים לכימיה, שבייצוא 25% מן היצוא הישראלי הוא כימיה, ישראל מייצאת כימיקלים.

אהוד קינן: המספרים של היצור הם יותר גדולים, כמעט 40%, הפעילות המשקית היא בלתי רגילה.

אהוד קינן: הדבר שמבסס את מה שאני רוצה לומר הוא הסיפור של רמת חובב.

אהוד קינן: רמת חובב עד לא מזמן היתה פיסת קרקע צחיחה בנגב והיא מייצאת כל שנה היקף של שלושה מיליארד וחצי דולר, כלומר 10 מליון דולר כל יום יוצאים משם, כולל שבתות וחגים.

אהוד קינן: דיברתי עם אנשים מ"טבע" ומ"כיל", והם במצוקה נוראית של כח אדם, הם משוועים לכימאים ואין להשיג.

אהוד קינן: ישבתי לא מזמן עם מישהו בכיר בכח אדם של "טבע", והתחיל לתנות בפני את צרותיו, וסיפר לי למשל שאין להם כימאים אנליטים, הם שולחים את החומרים שמייצרים לקוריאה ולהודו, יש להם שם מתקן שעושים להם אנליזה, הם שולחים את זה לקוריאה ומקבלים חזרה את התוצאות, אין מי שיעשה את זה בארץ.

אהוד קינן: אמרתי לו שאני עושה חשבון גס, כיוון שדיברתי גם עם נשיאים אחרים של חברות בארץ, אז אני שואל אותו: אם מחר בבוקר אני מביא לכאן אלפיים כימאים מתאילנד או ממקום אחר, האם הם יקבלו עבודה?

אהוד קינן: הוא אומר לי: למחרת בבוקר אבל זה לא אלפיים כי זה כנראה שלושת אלפים.

אהוד קינן: דיברתי עם נשיא הארגון האיטלקי לכימיה, הייתי שם לא מזמן וסיפרתי לו את הסיפור אז הוא אומר לי: שמע, תכתוב לי מכתב רשמי, אני מוציא לך תוך יומיים אלפיים כימאים מובטלים באיטליה ושולח אותם לישראל.

אהוד קינן: וכנראה שזה מה שיקרה, יבואו לכאן איטלקים כדי לעבוד.

אהוד קינן: למה אני מספר את הסיפור הזה?

אהוד קינן: כי אני מנסה לראות מה קורה מסביב לרמת חובב, מיהן האוכלוסיות שגרות סביב לרמת חובב ואגב, רמת חובב מספקת תעסוקה לעשרת אלפים משפחות באיזור הנגב, אז אני מסתכל ורואה שמי שלומד כימיה באיזור הדרום, קודם כל זה לא הרבה כימיה אבל מי שלומד כימיה נמצא בשלושת הערים הגדולות, שהן אשדוד, אשקלון ובאר בשבע, האוכלוסיות המבוססות, ערד, עומר, בדואים, לא הרבה, כמעט שליש מלומדי הכימיה בדרום הוא בדואים, מסייפה, מלקיה, מחוואה, מכל העיירות של הבדואים, מרהט, מתל שבע, ערערה ואיפה לא לומדים כימיה?

אהוד קינן: ירוחם, דימונה, קרית מלאכי, אופקים, נתיבות, שדרות, מצפה רמון.

אהוד קינן: אפס.

אהוד קינן: אני רוצה לדייק, זה לא אפס, זה תלמיד אחד, אני מצאתי תלמיד אחד בשדרות, 'צדיק' אחד שלומד כימיה חמש יחידות, אחד.

אהוד קינן: אבל, אני קודם כל צריך לבדוק אם זו לא טעות.

אהוד קינן: - - -

רונית תירוש: מי מלמד אותו?

אהוד קינן: אין מי שמלמד אותו, אני לא יודע מי מלמד אותו, את המסכן הזה, אין כימיה בשבע עיירות הדרום.

אהוד קינן: אז אני שומע וציטטו כאן את דני שכטמן שהיה כאן, היתה כאן ועדה משותפת לא מזמן, אם את זוכרת, דני שכטמן התבטא בצורה יותר בוטה ממה שאני מדבר, והוא אמר שחלק מן המושגים שלו לגבי הועדה לשלום הילד הוא לא רק התעללות פיזית אלא זה גם מניעת חינוך מילדים, ואילוץ שלהם אחר כך להיות קבצנים מכיוון שהם לא קיבלו את החינוך.

אהוד קינן: אני לא אומר קבצנים אבל הם יהיו עובדי קבלן כנראה.

אהוד קינן: מה שאני אומר הוא שאני שומע מדר' רימון שמשרד החינוך עושה מאמצים אדירים להוסיף שעות, הוא גם מוסיף מדעים, יש מורים, אבל לצערנו, אנחנו בוחנים את הבעיה במבחן התוצאה ולא במבחן המאמץ.

אהוד קינן: בארץ יש היום פחות מורים בכימיה ממה שהיה אי פעם, המספר הזה יורד בתלילות אדירה מסיבה פשוטה, היום בארץ יש פחות מ-800 מורים בכימיה והגיל הממוצע שלהם הוא בסביבות חמישים, עם היציאה לפנסיה, תעשו את החשבון בעצמכם, הסתכלתי על הרשימות, יש היום ששה עשר מורים שהם מתחת לגיל שלושים ואחד בכימיה.

אהוד קינן: כשאני מסתכל על מה שקורה במדרשות למורים, אף אחד לא רוצה לבוא, המספרים הם חד ספרתיים, בכל הנושא בכל המכללות ואם מסתכלים במכללות מי הולך להיות מורה למדעים המספרים מדכאים אם משווים את זה למה שהיה בשנים קודמות.

אהוד קינן: אנחנו שומעים על כל מיני מאמצים לגייס מורים ממן הגורן ומן היקב, לעשות להם הסבה של הייטק או להביא סטודנטים ודוקטוראטים מכל מיני אוניברסיטאות וכל מיני רעיונות אחרים, אני לא רואה שזה הולך לפתור את הבעיה וכאן אני רוצה לעצור כי אמרתי מספיק.

אהוד קינן: הבעיה היא סוּפֶּר חמורה, לא ייתכן שבכל שבע עיירות הדרום ואני רוצה לומר, ירוחם קרית מלאכי נתיבות, אופקים, שדרות ומצפה רמון - אפס וזה לא מעכשיו, יש לי את הנתונים של 2006, אין כימיה בעיירות הפיתוח.

רונית תירוש: האם יש פה מקביל לך - נשיא חברה ישראלית לפיזיקה?

רונית תירוש: האם התמונה דומה?

עופר רימון: לא, המצב יותר טוב, יש לי את הנתונים, המצב יותר טוב.

אהוד קינן: יותר טוב אבל לא בהרבה.

רונית תירוש: עופר, מה –במשפט- ההסבר שלך לזה?

עופר רימון: קודם כל במשפט, כשאני מסתכל על הנתונים מ-2007, מספר התלמידים שעברו חמש יחידות כימיה בישראל היא 6,800 תלמידים וב-2010 נקח ארבע שנים, יש לנו 7,500 אז יש כאן גידול.

רונית תירוש: כן אבל הם כנראה מאיזור מחיפה.

עופר רימון: נכון שכימיה במקומות מסויימים נמצאת בירידה וצריך לחשוב על פתרונות, אבל רק רציתי להגיד שבדרום הוקם מרכז אילן רמון ללימודי פיזיקה, מרכז מאד חזק, שמאד מאד חיזק בדרום, ואת רואה את זה בבאר שבע ובאשדוד, את הצד של הפיזיקה, יכול להיות שמה שקרה כאן, הרי בתי ספר קשה להם להחזיק גם מגמת כימיה חזקה וגם מגמת פיזיקה חזקה, וזה לפעמים אותם תלמידים אז יכול להיות שמה שקרה כאן הוא שבמקומות האלה פיזיקה באה על חשבון הכימיה, צריך לבדוק את זה אבל לא צריך להתעלם מן הדברים, גם כימיה היא מאד חשובה.

דניאל זייפמן: אני רק רוצה להגיד, לחמד”ע אין שום בעיה למצוא מורים לכימיה, והסיבה היא שוב, כי אנחנו לא מחפשים מורים לכימיה אלא אנחנו מחפשים כימאים.

רונית תירוש: הבנתי את הדקויות ואציע משהו בענין הזה.

רונית תירוש: פרופסור דן מאירשטיין, מתי תוגדרו כאוניברסיטה?

דן מאירשטיין: על הנייר בחמישה עשר ביולי.

דן מאירשטיין: מתי זה יקרה בדיוק?

דן מאירשטיין: זה תלוי בשלש ועדות, - - -

רונית תירוש: ראוי לזרז את זה.

דן מאירשטיין: אני מסכים.

דן מאירשטיין: אני עוסק שש עשרה שנים, כמעט שבע עשרה שנים, ולא בדבר הזה, למרות שאני מלמד כימיה בדרום אבל לא באוניברסיטה, בשעות הפנאי, בהתנדבות.

דן מאירשטיין: יש לי מספר הערות.

דן מאירשטיין: הראשונה, שמשרד החינוך, כן יכול לפתור, בית ספר לא מאפשר או בוא נגיד שלא כל בתי הספר אבל ב-90% מן התיכונים חמש שעות כימיה וחמש שעות פיזיקה הן באותה השעה, הם לא יכולים ללמוד את שניהם ושניהם נחוצים כי כשהמחלקה לכימיה רוצה לקבל סטודנט אז היא דורשת גם פיזיקה, בלי פיזיקה אי אפשר ללמוד כימיה, זה אבסורד שקיים וזו הערה אחת.

דן מאירשטיין: ופה משרד החינוך צריך להתערב משום שהפתרון הוא פשוט יחסית.

רונית תירוש: אני מודה לך על ההערה הזו.

דן מאירשטיין: ההערה השניה היא מורים.

דן מאירשטיין: ואני אהיה מאד נוסטלגי ואחזור ללימודים שלי בתיכון, כשאני למדתי משרד החינוך העסיק – תמורת מילגות סבירות מאד, דוקטורנטים מן האוניברסיטה כמורים למדעים, או בכלל כמורים, אז לימדו אותי צבי יעבץ היסטוריה ודב ניר גיאוגרפיה ועוזי אורנן דקדוק ואבנר טריינין כימיה ושמעון עופר פיזיקה וזה היה בית ספר מעולה.

דן מאירשטיין: אחותי למדה שנתיים אחר כך, המורים היו אחרים, מורה כזה לימד מחזור או שניים, גמר את הדוקטוראט, נעלם, היה דוקטוראנט ואני לא זוכר מי לימד את אחותי אבל כימיה אני יודע זה היה גדעון שבסקי אז הדברים היו, ואפשר לחזור לזה, לפחות חלקית.

דן מאירשטיין: דוקטוראנט צעיר - כמו שפרופ' זייפמן אמר, הוא מדען, הוא עדיין קרוב מספיק בגיל, הוא עדיין "חם" על המקצוע ואפשר להפוך את זה לכלי לזירוז אנשים ללמוד.

דן מאירשטיין: אני הצעתי את זה לדר' שושני, כשנתמנה להיות מנכ"ל משרד החינוך, קיבלתי מכתב שזה רעיון מצוין ולצערי אני לא רואה שקורה משהו בענין.

דן מאירשטיין: הנושא השלישי שאזכיר הוא תעודת הוראה.

דן מאירשטיין: רבותי, אי אפשר במכללות להוראה להכשיר מורים למדעים.

רונית תירוש: מדוע?

דן מאירשטיין: כי אם אי פעם היית במעבדה והייתי בכמה כאלה, מתוך חיפוש למציאת מקום שבו אפשר לעשות את זה, אם את נכנסת למעבדה במכללה, ברוב המכללות להוראה, לא בכולן, המעבדה יותר גרועה מן המעבדה שלמדתי ממנה פיזיקה בבית הספר התיכון לפני למעלה מחמישים שנה.

רונית תירוש: דר' ברקאי, אתה לא תכחיש, נכון?

יאיר ברקאי: עמדתי לחזק מאד את דבריך.

תהלה בן גיא: אני מזמינה את כולם לבקר בחמד”ע.

דן מאירשטיין: זאת אומרת, אי אפשר - - -

תהלה בן גיא: משם צומחים דברים.

רונית תירוש: האם את יודעת איזה מאבק היה לי מול אנשי האוצר כדי לתת לי תקציב לצייד מעבדות, את כל המכללות להכשרת מורים כי זו בושה וחרפה, מה שקורה שם.

דן מאירשטיין: אי אפשר לצפות שמן המקומות האלה יצאו מורים שיודעים להפעיל את הציוד שחמד”ע מפעילה, אין שום סיכוי.

דן מאירשטיין: ולכן, כאחד מן הפתרונות אני מציע – ועכשיו אני מפסיק להיות כימאי אבל ב"אריאל" הצענו, משך שנים, שיתנו לנו לתת תעודת הוראה במדעים.

דן מאירשטיין: יש לנו את המעבדות, המעבדות מצויידות, הן אולי לא המעבדות של מכון ויצמן אבל הן בהחלט מעבדות שמאפשרות פעילות מחקרית טובה.

דן מאירשטיין: ואפשר לעשות את הדברים.

דן מאירשטיין: אני בטוח שיש עוד מקומות בארץ שאפשר לעשות בהם.

דניאל זייפמן: אני רוצה להגיד שאנחנו עושים את זה במכון ויצמן, אנחנו נותנים תעודת הוראה בחינם לכל תלמיד דוקטוראט שרוצה לקבל תעודת הוראה, אנחנו מעניקים לו אותה, כששים תלמידים עושים את זה כל שנה, אני לא יודע אם הם מגיעים למשרד החינוך.

דניאל זייפמן: את זה לא בדקתי.

אהוד קינן: גם בטכניון, גם בטכניון כל סטודנט יכול ללמוד בחינם לתעודת הוראה.

רונית תירוש: תודה רבה.

רונית תירוש: לפי הסדר.

רונית תירוש: דר' משה גולדברג, איפה הצרות שלכם?

משה גולדברג: המודל שלכם כפי שאנחנו רואים אותו הוא מודל חשוב מאד ומהווה דרך להתגבר על פער איכותי וכמותי בהוראה.

משה גולדברג: כמו שהזכיר פרופ' זייפמן, מורים מחוללי סקרנות, באים ועושים את זה, מרכז שמשרת מספר תיכונים, זה מהלך שחשוב במיחד לפריפרייה, מזוית הראייה שלנו, שם הפער חריף יותר.

רונית תירוש: זה מהלך שהוא חשוב לפריפרייה ואין להם את זה.

משה גולדברג: נכון נכון ואנחנו רואים את זה כמהלך חשוב מאד.

משה גולדברג: אנחנו מנסים מאד – ופרופ' זייפמן מכיר את זה אישית, אנחנו מנסים לעשות את פיתוח מצויינות הפרט, זה הוצג לוועדת המדע בעבר, כמה וכמה תכניות, גם "עתודה", גם "תלפיות", גם "פסגות" וכו' אבל, אנחנו רואים במהלך שמדובר בו כאן, מהלך משלים וחשוב כי הוא עשוי להגדיל את מאגר האיכות של המתגייסים בפריפרייה, רואים מאיפה מגיעים אנשים, המספרים שעליהם דיבר דר' רימון הם קטנים יחסית.

משה גולדברג: אנחנו רואים פה פן לאומי חברתי של סיכוי שווה לתלמיד בפריפריה לחינוך איכותי, ובראייה רחבה יותר זה העלאת אחוז הפונים למדעים, כי יש ירידה מתמדת ואני שומע גם מן האקדמיה, שיש ירידה מתמדת בפונים למדעים בכלל.

משה גולדברג: זאת סוגיה - --

רונית תירוש: זה בניגוד לעלייה במשרד חינוך.

רונית תירוש: זאת אומרת שיש יותר בוגרים במדעים ולעומת זאת כשמגיעים לשלב האקדמיה יש ירידה.

משה גולדברג: במספר הפונים למדעים יש ירידה באקדמיה.

משה גולדברג: זו הבדיקה שלנו.

משה גולדברג: עד כאן.

רונית תירוש: תודה רבה.

רונית תירוש: קצר ולענין.

רונית תירוש: נעבור לאופרציות אחרות, נתחיל במכללת ליפשיץ, האם אתה רוצה להתייחס להצעה כפי שניתנה כאן על ידי פרופ' מאיר שטיין, האפשרות שילמו אצלכם פדגוגיה של הגיל הרך והשאר אבל כשיגיעו לשלב הת'כלס - דידקטיקה של מקצוע אז ילכו לאחת המכללות, האוניברסיטאות או הטכניון.

יאיר ברקאי: אני לא מוכן לחבור להצעה, אני מוכן לחבור לבעיה שהעליתָּ.

רונית תירוש: למה?

יאיר ברקאי: מיד אסביר.

יאיר ברקאי: אני חושב ודרך אגב אני מייצג פה גם את ראמ"ה ולא רק את מכללת ליפשיץ.

יאיר ברקאי: זו דרך אגב, הגישה של האוניברסיטאות לגבי המכללות להוראה ולא רק במדעים: תתעסקו אתם בפדגוגיה ואנחנו נתן את ה subject matter.

רונית תירוש: לחצתי על נקודה רגישה.

יאיר ברקאי: אנחנו סבורים שאנחנו מסוגלים היטב ובמשך שנים רבות אף עשינו זאת לתת גם את ה subject matter ברמה גבוהה אבל יש דבר אחר.

יאיר ברקאי: להקים מעבדות משוכללות זו עלות עצומה, כולנו יודעים את זה ואינני יודע כיצד אפשר לתת לכל מכללה להוראה, שעוסקת בהכשרת מורים למדעים, להקים לה מעבדה משוכללת, עד כמה שדעתי משגת, משרד החינוך לא יוכל לעמוד בזה בזמן הקרוב.

רונית תירוש: איזה אחוז מתוך כלל הלומדים אצלכם עומד להכשיר את עצמו למדעים?

יאיר ברקאי: בערך 15%, 17%.

יאיר ברקאי: וזה בא בגלל שראש המכללה החליט לפטור את התלמידים - כדי לעודד אותם - משכר לימוד, לפחות לשנה ראשונה למדעים כי אחרת זה היה יורד כדי מחצית ממה שאמרתי עכשיו, מתוך ראייה ממלכתית ולא רק מכללתית.

עופר רימון: אבל זה מכוון ליסודי וחטיבות ביניים או גם לתיכון?

יאיר ברקאי: אנחנו מכשירים לחטיבות ביניים

עופר רימון: שזה מקצוע משולב?

יאיר ברקאי: מדעי הטבע.

יאיר ברקאי: חד חוגי.

יאיר ברקאי: פיזיקה, כימיה, ביולוגיה.

רונית תירוש: לימודי מט"ב?

יאיר ברקאי: אנחנו לחטיבות הביניים.

יאיר ברקאי: הפתרון שאני רואה אותו כרגע כפי שמשתקף מתוך השיחה שהיתה בוועדה ובזה אסיים, הוא שמשרד החינוך יחליט לקחת את זה כיעד לאומי.

יאיר ברקאי: זה לא - - -

רונית תירוש: מה זה אומר?

רונית תירוש: כסף?

יאיר ברקאי: זה אומר שהמדען הראשי פלוס המזכירות הפדגוגית והאגף להכשרת עובדי הוראה יחליטו על תכנית חומש שתכלול את כל מה שמתבקש כדי להביא לידי עידוד הכשרה של מורים למדעים, כולל הסבה אבל לא רק הסבה וכמובן שזה יתבטא גם במרכז למשל.

יאיר ברקאי: מכללת ליפשיץ החליטה לא להשתמש במעבדות שלה בלבד אלא גם במעבדות של האוניברסיטה העברית, תמורת כסף שאנחנו משלמים לה.

יאיר ברקאי: יכול להיות שזה יכול להיות פתרון בשלב הראשון אבל זה לא יכול להיות פתרון באופן קבוע כי חייבים גם לשפץ ולשכלל את המעבדות בתוך המכללות להוראה.

יאיר ברקאי: אין לי פתרון אחר כרגע פרט לעובדה שאנחנו כולנו, רמא"ה מוכנה, ואני אעלה את זה בפניהם, אבל כפי שאני מכיר היא מוכנה לחבור להצעה שתבוא מטעם משרד החינוך ומשרד המדע ביחד, ולעזור בכל מה שאפשר ליישום הדברים אבל, אי אפשר להחיל את זה רק על מכללות הוראה אלא כיעד לאומי.

יאיר ברקאי: אגב, גם לגבי הפריפרייה לא יכול להיות שזה ייגמר בגדרה או כמו שכרגע שמעתי, ראשון לציון, רחובות, האם יש משהו דרומה מזה?

יאיר ברקאי: לא.

יאיר ברקאי: שם זה נעצר, אפילו בבאר שבע אין מרכז.

רונית תירוש: אני מודה לך.

אבי ענתי: בוקר טוב.

אבי ענתי: אני לא אדבר על הפעילות של משרד המדע אבל ישנו פן, ישנה תכנית של מדע וקהילה שאנחנו מפעילים במשרד.

אבי ענתי: אני אזכיר שלש תכניות עיקריות, אנחנו נכנסים לכל הנושא הזה של קדם עתידים.

אבי ענתי: לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה אנחנו יודעים שמספר מקבלי תארים, נשים, לתואר ראשון, שני ושלישי מגיע ל 57% כאשר מספר הבנים הוא 43%.

אבי ענתי: אבל, כשאנחנו מסתכלים על המקצועות אז מקצועות ההנדסה והמדעים המדוייקים אז אנחנו מדברים על 25%-30% ולכן אנחנו נכנסים לתכנית הזו של קידום הנדסה, קידום תלמידות שמתקבלות ללמוד הנדסה ומדעים מדוייקים וללוות אותן מכיתה ט' עד יב'.

אבי ענתי: אנחנו מתחילים עם חמש מאות תלמידות כל שנה.

אבי ענתי: אני מדבר על הפריפרייה, אני לא מדבר על המרכז.

אבי ענתי: לא הוזכרה, דרך אגב, אף מילה בענין המיעוטים, שום נתונים לא דוברו, דובר רק על המרכז.

תהלה בן גיא: מרכז מיעוטים יש לנו - - -

אבי ענתי: שאלה, אתם מדברים על המרכז בתל אביב - -

רונית תירוש: היא מדברת על יפו.

אבי ענתי: יפו, בסדר אבל אני לא מדבר על הפריפרייה החברתית אלא על הפריפרייה הגיאוגרפית ושם אנחנו נכנסים לשלושים ישובים כל שנה, היקף התכנית הוא 8 מליון שקל בתור התחלה, ב-steady state נגיע ל 2,000 תלמידות וזה במסגרת "עתידים".

רונית תירוש: האם אתם עובדים בשיתוף פעולה עם משרד החינוך?

אבי ענתי: בוודאי זה מתואם עם המנכ"לית של משרד החינוך.

עופר רימון: 500 הן טיפה בים, צריך לדבר על 5,000.

אבי ענתי: אנחנו מתחילים עם משהו.

רונית תירוש: זו התחלה מצויינת.

אבי ענתי: התכנית של משרד החינוך עם "עתידים" היא 20 מליון שקל.

אבי ענתי: אנחנו מתחילים עם 8 מליון.

אבי ענתי: תכנית אחרת שאנחנו מפעילים היא תכנית של חונכות והיינו רוצים להרחיב אותה, אנחנו נותנים מלגות לסטודנטים למדעים באוניברסיטאות שיחנכו "אחד על אחד" תלמידי תיכון.

אבי ענתי: זה מן פר"ח אבל זה לא פר"ח, אלה שיעורים פרטיים לתלמידים שלומדים מדעים, תלמידי תיכון בכיתות ט' עד י"ב.

רונית תירוש: רשמתי לעצמי פר"ח לסטודנטים אבל ברמה אחרת כלומר, כמו שפר"ח משלם את שכר הלימוד של הסטודנט בתנאי שהוא חונך איקס שעות בשבוע את התלמיד אז למה לא לקחת, לפי אותו 'פטנט' של הדוקטורנטים, לקחת דוקטוראנטים שנשלם את שכר הלימוד - - -

אבי ענתי: גם את זה אנחנו עושים.

רונית תירוש: שנשלם את שכר הלימוד שלהם והם ילמדו כיתה, לא רק חונכות - - -

אבי ענתי: או.

אבי ענתי: קיי.

אבי ענתי: אז לא רק זה.

דובר: אין שכר לימוד ללמוד לדוקטוראנט.

רונית תירוש: או.

רונית תירוש: קיי.

רונית תירוש: אז אני יורדת לתואר שני.

רונית תירוש: האם תואר שני מספיק?

דניאל זייפמן: במדעים כמעט ואין שכר לימוד למסלול.

רונית תירוש: האם גם שם אין שכר לימוד?

דניאל זייפמן: רק באוניברסיטאות.

רונית תירוש: אז בי.

רונית תירוש: איי.

רונית תירוש: לא מספיק טוב ללמד.

רונית תירוש: בעלי תואר m.a.

רונית תירוש: – האם זה מספיק טוב כדי שייכנסו לבתי ספר ללמד בגלל המחסור במורים?

רונית תירוש: אתם מעדיפים דוקטורנטים!?

רונית תירוש: אז איך אפשר לעודד?

רונית תירוש: האם עם מילגת קיום?

רונית תירוש: כלומר, לתת לו את אותן הטבות אבל לתת לו למשל, מילואים, וזה טוב לצה"ל אז מכסת ימי מילואים בשנה, למשך תקופה מסומנת, למשל.

דניאל זייפמן: אני חושב שיש פה בעיה.

דניאל זייפמן: רק אגיד.

דניאל זייפמן: אני לא חושב שמורה יכול להיות מורה לשעתיים בשבוע.

דניאל זייפמן: מורה זה מקצוע, מורה זה מקצוע שבו הוא משקיע את כל חייו לדבר הזה.

דניאל זייפמן: כאן רוצים לקחת סטודנטים ולהפוך אותם למורים - אנחנו ניסינו את זה במכון ויצמן, ביקשתי מסטודנטים מי מוכן ללמד בבתי ספר והיתה היענות אדירה.

דניאל זייפמן: אגב, במכון ויצמן האסור לסטודנטים לעבוד כי אנחנו נותנים מילגה ואמרתי: לזה אני מוכן.

דניאל זייפמן: תלכו, אתן לכם חופש, תלכו, היתה היענות אדירה, הלכו, התיאום עם בית הספר הוא מאד קשה, סטודנט נכנס לבית הספר לשעתיים או לארבע שעות כדי ללמד פיזיקה, הוא לא מתחבר עם המחנכת, עם התלמידים, בסופו של דבר זה לא עובד.

רונית תירוש: אם הוא יעשה את זה בכיתות הנמוכות יותר, רק כדי לאתגר וליצור ענין, האם אתה יודע מה מורה צעיר בבית הספר עושה לתלמידים?

דניאל זייפמן: אני רואה את זה הפוך.

דניאל זייפמן: אני חושב שאין בעיה למשוך סטודנטים שסיימו דוקטוראט להיות מורים.

רונית תירוש: נחזור לזה.

אבי ענתי: מאחר והוזכר הנושא של דוקטוראנטים, אנחנו מעניקים מלגות לדוקטוראנטים ומלגות יוקרתיות, אנחנו מדברים על סדר גודל של 250,000 שקל לדוקטוראנט, 200,000 שקל לפוסט דוקטוראנט ואנחנו מבקשים, הדרישה היא שהם יתנו 100 שעות התנדבות במסגרת המילגה הזו.

אבי ענתי: אם היה אפשר - - -

רונית תירוש: של חונכות?

אבי ענתי: זה לא חונכות "אחד על אחד" אלא מדובר פה בקבוצות, כי מדובר פה בדוקטוראנט שהוא לא - - -

רונית תירוש: סוג של תיגבור?

אבי ענתי: נכון ואם היו לדוגמה מרחיבים את הפעילות הזאת של כל מקבלי המלגות – וכל הדוקטוראנטים מקבלים מלגות באוניברסיטאות, אז יכלו לתת את שעות ההתנדבות האלו ויכולנו להצליח במידה מסויימת.

אבי ענתי: התכנית השלישית נוגעת לנושא של מרכז בלמונטה בירושלים.

אבי ענתי: אנחנו, בשיתוף פעולה עם מרכז בלה מונטה, ניסינו להעתיק את המודל או את חלקו לאיזור המיעוטים.

אבי ענתי: אנחנו הקמנו במכללת אל-קאסמי בבקעה אל גרבייה, הקמנו מרכז בלה מונטה, פועל כבר שנתיים ואנחנו מקווים שהוא יורחב ואולי נקים מרכז כזה גם בגליל.

רונית תירוש: תודה.

רונית תירוש: אופיר, תסביר מה זה מרכז בְּלמוֹנְטֶה.

אופיר אשל: כן, מרכז בלמונטה חולק את אותם יעדים בדיוק כמו המרכז לחינוך מדעי שדיברנו עליו.

אופיר אשל: יחד עם זאת יש לנו ראיה קצת שונה בשאלה איך אנחנו משיגים את אותם יעדים.

אופיר אשל: יש מספר דברים שבקצרה אומַר.

אופיר אשל: קודם כל מרכז בלמונטה הוא של האוניברסיטה העברית, הוא יושב בתוך האוניברסיטה העברית והוא יחידה של האוניברסיטה העברית והמעבדות שיש במרכז הזה הן מעבדות מתקדמות למדעים, והן מעבדות א8ניברסיטאיות לכל דבר.

אופיר אשל: הצוות של המרכז הוא צוות אקדמי של האוניברסיטה ומעבר לחינוך למדעים שהוא נותן לתלמידי תיכון יש בו שני מאפיינים שאני חושב שהם מאד קריטיים גם לדיון שאנחנו מקיימים פה.

אופיר אשל: האחד הוא שאנחנו משתדלים לא לייתר את בית הספר, כלומר, בתי הספר מקיימים את מגמות המדעים ואנחנו נותנים להם את ההשלמה על מנת לקיים אותם ברמה הגבוהה ביותר.

אופיר אשל: אנחנו אומרים לבתי הספר: תעשו כל מה שאתם יכולים לעשות ואת כל מה שאתם לא יכולים תעשו אצלנו במעבדות המתקדמות.

רונית תירוש: והמורים שלכם עובדים בשיתוף פעולה עם המורים של בית הספר?

אופיר אשל: בוודאי, המורה הוא הציר המרכזי.

אופיר אשל: מבחינתנו הוא המדריך הראשי של פעילות כשהם באים לעשות פעילות מעבדה של ארבע שעות, המורה מכין את התלמידים לפני כן, הוא עובר השתלמות על מנת שהוא ידע מה הוא הולך לעבור שם, הוא הציר המרכזי והדוקטוראנטים והמסטרנטים של האוניברסיטה הם בעצם מסייעים בידו כדי לקיים את הפעילות הזו אבל זה לא במקום הפעילות הבית ספרית.

רונית תירוש: למה אי אפשר להעתיק את הקונספט הזה למקומות אחרים?

אופיר אשל: אבי סיפר שהעתקנו את זה לבקעה אל גרבייה שנותן את זה לכל אזור המשולש.

רונית תירוש: בבקעה אל גרבייה אין לך אוניברסיטה או מכללה.

אשל אופיר: יש שם מרכז.

רונית תירוש: אה! להם יש מעבדות שלהם והם משלמים.

אופיר אשל: ולא רק זה, הקמנו שם מעבדות יעוץ מיוחד.

רונית תירוש: אני מדברת על המועצה, יש אוניברסיטאות, יש טכניון עם מעבדות, אז למה לא לקחת - - -

אופיר אשל: המודל הזה קיים בבקעה אל גרבייה אבל הוא גם קיים במספר מקומות באירופה והועתק מן המודל של האוניברסיטה העברית.

אופיר אשל: דבר אחד חשוב נוסף הוא הנושא של המורים.

אופיר אשל: בלי להתכוון, אנחנו משמשים גם מרכז להכשרת מורים ואסביר למה אני מתכוון.

אופיר אשל: אחד, המורים של המערכת מוצאים במקום הזה לתת את הדבר שאין אפשרות לתת בבית הספר, אבל, לא רק זה, נדמה לי שבשנה שעברה הצטרפו למעגל ארבעה עשר מורים חדשים ותקנו אותי אם אני טועה, ארבעה עשר מורים חדשים לכימיה, אני מניח שפרש מן המאגר מספר גדול יותר של מורים.

אופיר אשל: מורים לכימיה חדשים שהצטרפו למעגל, הם מאסטרנטים דוקטוראנטים שסיימו את הלימודים שלהם באוניברסיטה העברית.

אופיר אשל: הם עברו חניכה של שלש ארבע או חמש שנים כמדריכים אצלנו בשלב המחקר שהם מקיימים באוניברסיטה, הם נחשפים כבר לעבודה עם תלמידים, זה לא חדש להם וזה "תופס" אותם, הם מחליטים שהם רוצים להיות מורים.

אופיר אשל: הם נכנסים למערכת לאחר שהם מסיימים את הלימודים שלהם באוניברסיטה, ולפעמים עוד לפני שהם מסיימים את הלימודים שלהם באוניברסיטה, כמורים לכל דבר.

אופיר אשל: זה מאד חשוב ואני חושב שהנקודה היא חשובה כי מורה הוא מקצוע וצריך כבוד כלפי המקצוע הזה, לא כל כימאי דגול הוא גם מורה דגול, חייבים לשלב את הדברים האלה ואני חושב שמה שאנחנו מקיימים פה במסגרת באוניברסיטה הוא לתת לדוקטוראנטים הטובים ביותר הזדמנות לחוות את ההוראה, להתנסות בה בצורה לא פורמאלית, ולקבל את ההחלטה העתידית אם לבוא ולהיות מרים בעתיד.

יאיר ברקאי: אני רוצה רק להגיד לך שאנחנו משתפים פעולה אתכם, אתה יודע את זה!?

אשל אופיר: מכללת ליפשיץ עושה את המעבדות שלה אצלנו.

יאיר ברקאי: כבוד יושבת הראש, מכללת ליפשיץ משתפת פעולה – וזה המודל שהתכוונתי אליו, עם בלה מונטה - - -

רונית תירוש: זה לא מייתר את המורים ולא את המכללה.

יאיר ברקאי: בוודאי שלא.

יאיר ברקאי: והנה כאן אפשרות לפתור בעיה של מעבדות על ידי שיתוף פעולה כאשר משרד החינוך, המדען הראשי וכיוצ"ב יעזרו לנו לסבסד.

אשל אופיר: אני רוצה דבר אחרון, הנושא של חטיבות הביניים שעופר העלה קודם, הוא קריטי, כי מבחינתנו זו עתודה של תלמידים שיבחרו במגמות המדעיות.

אשל אופיר: אחת הבעיות של בתי הספר היא שאין מורים למדעים בחטיבות הביניים ואנחנו רואים שבאותם בתי הספר שיש בהם גם חטיבת ביניים וגם תיכון, המורים למדעים, בתיכון, שהם מקיימים את הלימודים בחטיבת הביניים והם מורים מנוסים וטובים למדעים, זה עושה את ההבדל אחר כך במספר התלמידים שיבחרו.

עופר רימון: להזכיר שבעיר ירושלים הנושא של לימודי הפיזיקה מאד מדאיג אותנו.

אשל אופיר: נכון, גם אותנו.

אשל אופיר: זה זן נכחד לצערי.

רונית תירוש: זה מעניין, כי יש פה מרכז בלמונטה ויש פה מכללת ליפשיץ ובכל זאת, אנחנו ננסה להבין.

רונית תירוש: אני אשמח לשמוע עוד.

רונית תירוש: נציגי תכנית "נחשון".

גיא לוי: אפתח בשניה אחת, אנחנו מציגים תכנית שהיא חונכות וירטואלית להכנת בגרות במתמטיקה ובמדעים בפריפרייה, עם דגש על הפריפרייה, זה החל כפרוייקט לפני תשע שנים ולפני שלש שנים משרד החינוך נכנס כשותף למימון של ההפעלה עם יפה פס מנהלת האגף במינהל הפדגוגי, השיתוף עם משרד החינוך הוא מוצלח.

גיא לוי: אני חושב, כבוד יושבת הראש שזו דוגמה מצויינת ל pilot to policy, תכנית שהתחילה כפרוייקט עם מאתיים תלמידים והיום מגיעה כבר לשלושת אלפים וחמש מאות.

סיגל עצמון: אני מנהלת את תכנית “נחשון” מאז הקמתה, המטרה שלנו היא קידום הישגים של תלמידים בפריפריה לקראת בגרות במתמטיקה, פיזיקה, כימיה וביולוגיה.

סיגל עצמון: כל התלמידים שלנו הם תלמידי כיתה י' שבחרו ללמוד מתמטיקה ברמת ארבע או חמש יחידות, או כימיה, פיזיקה וביולוגיה ברמה של חמש יחידות, באמצעות חונכות וירטואלית מרחוק, אנחנו דואגים שכל תלמיד שבחר יצליח בסופו של דבר לסיים חמש יחידות באמצעות חניכה של חונכים.

סיגל עצמון: אני רוצה לומר מילה על חונכים, כל החונכים שלנו, יש לנו כשבע מאות וחמישים חונכים, כולם סטודנטים שנה שניה ומעלה באוניברסיטאות כולל דוקטורנטים כמו מן הפקולטה ברחובות שתומכים בתלמידים בשעות אחרי הצהרים והערב.

סיגל עצמון: כל זה בטכנולוגיה סינכרונית.

סיגל עצמון: אנחנו עובדים במיגזר היהודי ובמיגזר דובר השפה הערבית כשלכל שני תלמידים יש חונך.

סיגל עצמון: המטרות שלנו הן: אחת, להגדיל את מספר הניגשים לבחינות הבגרות במקצועות האלה, שתיים, שכל תלמיד יגיע אל הציון הגבוה ביותר אליו הוא יכול להגיע, שלש, לטפל במוטיבציה שלהם.

סיגל עצמון: דיברתם פה על כמה תלמידים אומרים: זה קצת קשה לי, קיבלתי 65 והמורה לחמש יחידות אומר לו: לך, לך לארבע יחידות אבל החונך אומר לו: לא, יש לך חשיבה, אני רואה איך אתה עובד, אני אדבר עם המורה בכיתה, אני ארים טלפון ואנחנו נדאג שאתה תישאר בחמש יחידות לימוד.

סיגל עצמון: ויש לנו מאות מקרים כאלה, של תלמידים, בזכות טלפון של חונך מן הטכניון, הוא הרים טלפון למורה ואמר לו: תראה, אני עובד אתו 'אחד על אחד', שווה להשאיר אותו בכיתה של חמש יחידות לימוד, יחד אתך אנחנו נשפר את ההישגים שלו והוא הצליח בסוף בבחינת הבגרות במתמטיקה.

סיגל עצמון: אתה דיברת על מודל לחיקוי, כל סטודנט שיושב בטכניון אומר: שמע, שווה להתאמץ ודרך אגב, לא הזכרתי אבל חלק מן החונכים שלנו, הם סטודנטים מ"עתידים", סטודנט מ"עתידים" שהוא שנה שניה באוניברסיטה ובא מבית שאן תומך בילד מדימונה ואומר לו: שווה להתאמץ, תראה איפה אני נמצא, מכאן אני אוציא אותך, תוכל אחר כך להגיע לצבא ולעסוק במקצועות חשובים" וזו נקודה מאד חשובה.

סיגל עצמון: יש לנו מאה וחמישים סטודנטים, מתוך השבע מאות וחמישים, שהם סטודנטים מפרוייקט "עתידים".

סיגל עצמון: חשוב שתדעו שיש לנו תלמידים בתיכון שהיו תלמידים בפרוייקט “נחשון” והיום הם חונכים שלנו והם סטודנטים ב"עתידים".

סיגל עצמון: אנחנו התחלנו לפני תשע שנים במימון קרן "יד הנדיב" עם קבוצה קטנה של מאתיים תלמידים, צמחנו, את תשס"ט סיימנו עם 720 תלמידים במתמטיקה ופיזיקה, לפני שלש שנים משרד החינוך החליט לממן את הפרוייקט, היום יש לנו 3,700 תלמידים ודרך אגב כולם פעילים מחמש עד אחת עשרה בלילה בשעות אחר הצהרים.

סיגל עצמון: לכל תלמיד יש חונך, כל חונך חונך שני תלמידים ששייכים לאותו מורה בוקר בכיתה ונבנים על ידי המורה כקבוצה, כמה שיותר הומוגנית.

סיגל עצמון: זאת אומרת, החונך מקבל שניים, שני תלמידי פיזיקה בירוחם שהם פחות או יותר ברמה דומה, הוא נפגש אתם לפחות פעם בשבוע למפגש סינכרוני שתיכף אראה לכם דוגמה שלו, - - -

רונית תירוש: וירטואלי?

סיגל עצמון: וירטואלי.

רונית תירוש: האם יש מפגש פנים אל פנים?

סיגל עצמון: קודם כל, לפני יש מפגש וירטואלי ותיכף אראה דוגמה, יש מפגש שבו התלמיד והחונך מדברים שומעים וכותבים.

סיגל עצמון: אני רוצה לומר משהו, גם מתוך היותי מורה במערכת החינוך: במתמטיקה פיזיקה וכימיה כל עוד התלמיד לא יפתור לעולם הוא לא יידע.

סיגל עצמון: המורה עומדת ליד הלוח ואומר לו: בוא, ופותרת את הבעיה, באה הטכנולוגיה הסינכרונית, אם התלמיד לא יהיה פעיל התלמיד הולך לפייסבוק.

סיגל עצמון: כאן העבודה היא של התלמיד ומישהו בוגר מלווה את דרך העבודה שלו.

סיגל עצמון: חבר'ה, מורים הכי טובים הם מתאים אבל לחדור למחברתו של התלמיד ולראות איפה התלמיד טועה ושלא ימשוך חודש ימים עד שיעשה בוחן או מבחן ואראה פירוט שלו וחלק מן התלמידים בכלל לא מסתכלים על המבחן הם רק אומרים: היי, קיבלתי 85 בחמש יחידות זה מצוין, אני לא יודע מה הטעות שלי, חלק מן החוזק שלנו הוא בעצם לעקוב שבוע אחר שבוע אחרי שבוע אחרי הבעיות של התלמידים במקצועות מתמטיקה, פיזיקה, ביולוגיה, מקצועות שנדרשת בהם הרבה עבודה של התלמיד בבית.

סיגל עצמון: החונכים והתלמידים נפגשים בסוף השנה, יומיים לפני בחינת הבגרות במפגש פנים אל פנים לראות מי החונך ומי התלמיד, אלה מפגשים מאד מרגשים.

סיגל עצמון: כל העבודה היא וירטואלית, מרחוק, זה היתרון, שאפשר להביא סטודנט מן הטכניון לדרום ולהביא סטודנט מן הטכניון לדימונה או לירוחם בלי להסיע אותו.

סיגל עצמון: המינימום הוא שעתיים בשבוע, תלמיד ממתחייב להיכנס, אם הוא לא נכנס אנחנו מתקשרים, שואלים, מפעילים את בית הספר, נמצאים בקשר יומיומי עם מערכת החינוך.

סיגל עצמון: אנחנו לא מחליפים את המורה בבוקר בכיתה אלא עושים המשך למה שקרה בבוקר בכיתה, בחיזוק.

סיגל עצמון: לגבי בנים ובנות, קודם כל מתוך 3,700 תלמידים שני שליש הם בנות, רק שליש הם בנים.

סיגל עצמון: לא מעט בנות בוחרות קבוצות הומוגניות של בנות, הן לא רוצות להיות עם בנים ואנחנו מאפשרים את זה.

סיגל עצמון: לא פעם רוב הקבוצות הן בנות לחוד ובנים לחוד.

סיגל עצמון: יש לנו 7% נשירה בשנה, זאת אומרת כל שנה מאז שהפרויקט צמח ל 3,700 תלמידים יש לנו 7% נשירה.

סיגל עצמון: דרך אגב, כשאנחנו שואלים את התלמידים, העברנו שאלון משוב לכל התלמידים, תוך שבועיים המימצאים, יש לנו דוח על כל 3,000 תלמידים וכששאלנו את הפורשים למה הם פרשו הייתי בטוחה שהם יגידו, החונך לא היה טוב אבל התשובה של התלמידים היתה כי זה היה מאד מאד קשה, לעבוד, לפתור תרגילים, ואז אמרו: סליחה, אני רוצה לבוא לכיתה, להיות שומע, קצת פחות לעבוד אבל אנחנו דרשנו מהם עבודה.

סיגל עצמון: זה לא היה בגלל החונך.

סיגל עצמון: הסתכלו על המימצאים של תשע"א, שמתי פה שלושה מימצאים.

סיגל עצמון: בימים אלה הנתונים שלנו ברמא"ה.

סיגל עצמון: האחד, שאלנו את התלמידים האם הם שיפרו את ההישגים, חבר'ה שבועיים לפני בחינת בגרות, שאלון לכל התלמידים 86% מן התלמידים אמרו שהם שיפרו את ההישגים.

סיגל עצמון: זה אומר למה הם נשארו בתכנית כי בסופו של דבר אחד, הוא יודע יותר טוב את החומר, שתים, הוא מקבל במקום 65 הוא מקבל 80, במקום לרדת לארבע יחידות הוא נשאר בתוך החמש יחידות.

סיגל עצמון: 96% מן התלמידים אמרו שהחונך הראה אכפתיות וכל מי שבא מחינוך יודע שכשמדברים על מורה אז מורה שמגלה איכפתיות ושואל את הילד בבוקר מה שלומך ואיך פתרת את התרגילים ומתחבר אליו באופן אישי הוא יצליח הביא את התלמידים להישגים יותר גבוהים וזה מאד בולט אצלנו, גילוי האכפתיות.

סיגל עצמון: החונכים שולחים להם מסרונים אחרי מבחן, איך היה?

סיגל עצמון: מה היה לך קשה?

סיגל עצמון: הם עובדים על כל מבחן ומבחן שניתן בתוך בתי הספר ואנחנו מעבירים את המבחנים האלה לחונכים, כל חונך מקבל את המבחן שהילד נבחן בו.

סיגל עצמון: בערך בשנה, ראיתם מן הנתון הקודם, 80,000 שעות מעבירים לתלמידים במדינה.

סיגל עצמון: נכון להיום יש לנו כבר 60,000 שעות שהועברו לתלמידים במדינה עד היום.

סיגל עצמון: יש תלמיד – ועופר ראה את זה לפני שבוע, שנכון לבחינת פברואר כבר קיבל ב"נחשון" 180 שעות, תחשבו על 100 שעות כפול 100 שקל, בפריפרייה, שלא תמיד יש לו מורה, והעזרה, כמה כסף ההורים שלו חוסכים, כסף שאין להם.

סיגל עצמון: אתם רואים כאן שכל מה שקורה ברשת מתועד, כל מפגש וירטואלי של חונך ותלמיד, כל מפגש כזה נשמר.

סיגל עצמון: אני אמרתי לעופר לפני מספר ימים, שאלנו את התלמידים כמה מהם חוזרים למפגש הזה, תחשבו שעכשיו מנסים לפתור תרגיל במתמטיקה ומחר בבוקר הוא מנסה לעשות שיעורי בית ולא מצליח לפתור תרגיל, הוא נזכר, הוא יודע ששם הסבירו לו, הוא לוחץ על כפתור ורואה את ההקלטה.

סיגל עצמון: חבר'ה, יתרון של הטכנולוגיה.

סיגל עצמון: שאלנו את התלמידים בשנה שעברה, מתוך 3,000 30% מן התלמידים דיווחו שהם משתמשים בהקלטות שלנו, זאת אומרת שהמפגש בין החונך לתלמיד היה לו כל כך משמעותי שהוא נכנס לשם שוב וראה איך החונך הסביר לו.

סיגל עצמון: מה מעניין תלמידים?

סיגל עצמון: לא כל אחד מבין אחרי פעם אחת.

סיגל עצמון: אין מה לעשות יש תלמידים שצריכים להקשיב שלש פעמים עד שנכנס להם לראש וזכותם לשבת בחמש יחידות.

סיגל עצמון: יש תלמידים שמקשיבים ויודעים ויש תלמידים שעד שהם לא עובדים ועובדים הם לא מצליחים וזה החוזק שלנו, להפעיל תלמיד לעבודה.

סיגל עצמון: בלחיצת כפתור –וכל מי שירצה יוכל לראות מאוחר יותר, אנחנו יודעים כל יום באילו שעות הם פעלו, כמה זמן, מה הם עשו בשיעור, אנחנו מקשיבים להקלטות כל יום ועוקבים אחרי התלמידים כדי להכשיר יותר טוב את התוכנית.

סיגל עצמון: כל חונך ב”נחשון” עובר מבחן עיון, תתפלאו שסטודנטים מן הטכניון לפעמים לא מצליחים לעבור מבחן ברמת חמש יחידות פיזיקה.

סיגל עצמון: אנחנו אומרים להם: לכו הביתה, אנחנו לוקחים רק את הטובים ביותר ואנחנו אומרים, וזה מאד מאד מביך להגיד לסטודנט שנה שלישית בטכניון: לך הביתה, לא הצלחת לעבור את המבחן.

סיגל עצמון: שתיים, כל חונך בא ויושב שמונה שעות פנים אל פנים ואנחנו עובדים עליו במתודיקה.

סיגל עצמון: כל חונך עובר הכשרה ברשת.

סיגל עצמון: חבר'ה, לא כל סטודנט לתואר שני או שלישי שנותן קורס פנים אל פנים באוניברסיטה יודע לחנוך דרך הרשת, זו מיומנות אחרת ואנחנו מכשירים אותו, רק אחרי שאנחנו יודעים שהוא עבר את המבחנים, עבר את ההכשרה, עבר הכשרה ברשת, יודע מה זה ללמד ברשת, רק אז אנחנו מצרפים אותו לתלמיד ויש לנו שביעות רצון מאד מאד גבוהה מאיכות החונכים שבסופו של דבר אנחנו מאתרים וחונך טוב עושה 90% מן העבודה.

סיגל עצמון: אנחנו מספקים להם חומרים והחומרים האלה פתוחים לקהל הרחב, כל מי שעובד במכללות למורים, כל תכנית הלימודים היום במצגות עם סימולציות והאתר פתוח לתלמידים.

סיגל עצמון: דיברת על מורים בכימיה, אם תשאל היום כמעט כל מורה לכימיה מכיר את החומרים שלנו ומשתמש בחומרים שלנו ברמת הכיתה כדי שההוראה תהיה יותר טובה.

סיגל עצמון: כל מורה מתחיל חייב שיהיה לו מערך שיעור מסודר ומשתמשים בחומרים שלנו בכימיה ובביולוגיה, ופיזיקה, גם עופר ראה את הסימולציות שפיתחנו, יעודיות לפתרון שאלות בפיזיקה.

סיגל עצמון: יש לנו 560 מתוך 3,700 דוברי השפה הערבית.

סיגל עצמון: אנחנו בכל המיגזרים גם בצפון וגם בדרום - - -

רונית תירוש: איך מגיעים אליכם?

סיגל עצמון: כששאלת למה אמרתי שלומדים ביחד, ובכן, אני עוברת במיגזר הערבי בכיתות, הכיתות הן בנים ובנות ביחד, גם בבדואי, גם בנוצרי, מגיעים אלינו, אנחנו, לשמחתי הרבה אצלנו עומדים בתור היום.

סיגל עצמון: מחכים לנו בתור.

סיגל עצמון: הצלחה אדירה.

סיגל עצמון: צריך לפנות אלינו בספטמבר.

סיגל עצמון: אנחנו עשינו כנסים במחוזות השונים במערכת החינוך, בשיתוף פעולה עם יפה פס, לכנס הזה - - -

רונית תירוש: האם המנהלים מכירים את זה?

סיגל עצמון: מנהל יחד עם רכזי מקצועות בא, שמע אותי מדברת שעה וחצי, בא, נותן הפרוייקט אבל מה נדרש מבית הספר בבית הספר יש לנו רכז, וברמת הטלפון הוא יודע מה מדובר עם התלמידים.

סיגל עצמון: מנהל בית הספר אמר שהוא רצה ואנחנו הגענו לתוך בית הספר, מישהו מן הצוות שלי, להציג את הפרוייקט בפני התלמידים, תלמיד בחר להשתתף - - -

רונית תירוש: האם הוא משלם?

סיגל עצמון: רק רגע, את שואלת איך הגענו לכמות כזו של תלמידים, היום, בבתי ספר, שמנהל בית ספר היה לו אומץ, ביום ההורים בתחילת השנה, כשהוא עושה ימי הורים להורים, לספר על תכנית “נחשון” ולתת עלון פרסומי של תכנית “נחשון” כי לא תמיד המידע מגיע להורים.

רונית תירוש: למה צריך אומץ?

סיגל עצמון: לא הייתי מנהלת אלא מורה.

סיגל עצמון: אם זה לא 'תכנית' אז היא לא טובה, עכשיו מנהל בית הספר מעביר את הטלפונים.

סיגל עצמון: בעיניי זה אומץ והיום יש הרבה מאד מנהלים שעושים ויש לנו כבר כמות גדולה של תלמידים מתוך בית הספר.

סיגל עצמון: תלמיד משלם 200 שקל דמי רצינות לשנה.

סיגל עצמון: אין תלמיד שאין לו ולא יהיה ב”נחשון”.

סיגל עצמון: יש בכל בית ספר שניים או שלושה תלמידים שלא משלמים כי אין להם אפשרות.

סיגל עצמון: עובדים עם "נוער נעלה" למשל, גובים מהם חמישים שקל ומחזיקים להם בסוף השנה חמישים שקל אם הם רציניים.

סיגל עצמון: המודל הזה של נעלה, למשל, מבחן בסוף כיתה י"א, בכלל בקושי יודע עברית, אז החונך שלו הוא רוסי ממכון ויצמן שיכול ללמד ברוסית ולאט לאט מלמד אותו בעברית ומסיים כך את השנה.

סיגל עצמון: כל החמרים שלנו תורגמו לערבית.

סיגל עצמון: לצערי כימיה וביולוגיה נלמדים בערבית במדינה.

סיגל עצמון: פיזיקה ומתמטיקה בעברית.

סיגל עצמון: בכימיה וביולוגיה נבחנים בערבית, כל החומרים שלנו תורגמו לערבית.

רונית תירוש: שאלתי האם משרד החינוך מממן?

סיגל עצמון: משרד החינוך ממן, האגף לחינוך על יסודי מממן את פרוייקט “נחשון”.

סיגל עצמון: את ההפעלה של פרוייקט “נחשון”, פיתוח החומרים נעשה מתקציבי מט"ח, תלמיד משלם 200 שקל דמי רצינות.

סיגל עצמון: כל חונך מקבל מרכז משאבים שאנחנו פיתחנו, כמצגות וסימולציות, הוא מקבל את ספר הלימוד של התלמיד, והיו תלמידים שזה לא מענין אותם מה איש מט"ח פיתח, מעניין אותו תרגיל 10 בעמוד 100 כי זה מה שהוא לא מבין ולכן לחונך יש את הספר הלימוד.

סיגל עצמון: שניים, לחונך יש טאבלט שבעזרתו - - -

רונית תירוש: עלינו לסיים באחת עשרה ועלי לשמוע עוד.

גיא לוי: רק משפט אחד, משרד חינוך איפשר לעלות מ 700 ל 3,700, זו שנה שלישית וזה דרמטי.

גיא לוי: יש לנו סרטון קצר של שתי דקות וחצי.

גיא לוי: הקרנת סרטון

רונית תירוש: תודה רבה.

חגית יפה-ויזל: שלום, אף אחד פה לא שאל איפה התעשייה בכל הסיפור הזה.

חגית יפה-ויזל: נכון, אנחנו מחפשים אנשים שיודעי לשאול שאלות, שיצירתיים ושיש להם, כמובן, את הבסיס בתחומי המדעים.

חגית יפה-ויזל: המנכ"לית שלנו גם כימאית וגם מורה לשעבר ואנחנו עוסקים הרבה בשאלה: איך אנחנו כתעשיה, יכולים באמצעות האנשים שלנו ובאמצעות תכניות שאנחנו שותפים להם, לסייע בכל המהלכים האלה.

חגית יפה-ויזל: התחלנו לאחרונה, בשותפות עם עופר ואנשיו ממשרד החינוך, עם מוזיאון המדע בירושלים ושותפים נוספים במהלך משלים לתכנית הפורמאלית, במהלך של הבניית תשתית של ירידי מדע, החל מרמת בית ספר אפילו עם תלמידים כבר בכיתה ו' וגם בחטיבת הביניים, ברמת בית ספר, ברמת עיר וברמה איזורית.

חגית יפה-ויזל: כמובן אחר כך ברמה של תחרות לאומית .

חגית יפה-ויזל: תלמידים שישאלו שאלות, כי בעצם להיעשות מדען זה לא רק ללמוד ולהשיג ציוני בגרויות שנדונו כאן אלא לשאול שאלה מעניינת ולבנות מודל.

חגית יפה-ויזל: ילד בכיתה ו' יכול למדוד מי גשם בחצר הבית שלו, לא צריך בשביל זה ציוד או משהו יותר מדי בעל השקעה.

חגית יפה-ויזל: אבל, אנחנו חושבים שמדע צריך כמו שאומרים to celebrate it, זה מהלך שגם משתף את ההורים ואת הצבור, את הקהילה ואת העיר - - -

רונית תירוש: חגית, האם יש לכם תחרות שאתם מכריזים עליה?

חגית יפה-ויזל: לא, יש לנו תחרות שנקראת מדענים צעירים והיא תחרות ארצית יחד עם מוזיאון המדע בירושלים ועם משרד החינוך.

חגית יפה-ויזל: לשם מגיעים רק ילדים מצטיינים שהם כבר בתיכון.

חגית יפה-ויזל: כדי לגרום לילדים הצעירים יותר לרצות לבחור במדע ולעשות גם פרוייקט בשלב יותר מאוחר, אנחנו צריכים לעודד כבר עכשיו, כשהם רק בכיתה ו' בבית ספר או בכיתה ח' או ט', לעשות משהו בקטן, אבל, כשילד כזה משתתף ביריד בית ספרי או אזורי ואחר כך אנחנו שולחים אותו לתחרות ארצית וזה גם לתחרויות בחו"ל והם רואים את כל היופי הזה מסביב, כשהם יצטרכו לבחור מגמה הם ידעו כבר מהו מדע, הם יחזקו את העולם הזה ויבואו מן הכיוון, כמו שאמרנו ה'מדליק', ה'קולי', הנחמד, האטרקטיבי.

חגית יפה-ויזל: זה משהו שהוא בעצם השלמה.

חגית יפה-ויזל: אני רוצה לבקש אם יש פה נציגים של תעשיות נוספות שיחברו אלינו למהלכים האלה.

רונית תירוש: תודה רבה.

נח דנא-פיקארד: אני רוצה להזכיר כמה דברים ולהתחבר לדברים שנאמרו בהתחלה על ידי פרופ' זייפמן.

נח דנא-פיקארד: המודל שאתה הצגת הוא המודל שאני גדלתי בו, ולפי המבטא שלי אתם מבינים איפה, בבית ספר הנפוליאוני יש הפרדה של בנים ובנות ולא מסיבות דתיות אלא משום שזה היה בצרפת דאז.

נח דנא-פיקארד: המודל הזה כן הוכיח את עצמו והמחקרים שמקיימים היום בעולם, ה gender studies זה משהו מאד מאד 'טרנדי' ובכל העולם כולו זה כן מראה שההפרדה בין שבנים לבנות נותנת את אותותיה.

נח דנא-פיקארד: עשינו את זה במוסד שלנו, בנים ובנות לומדים בקמפוס - - -

רונית תירוש: דר' בן גיא - תקשיבי טוב גם לקצב.

נח דנא-פיקארד: אנחנו מלמדים בנים ובנות בקמפוסים נפרדים ועם זאת, תוכן הלימודים, הסילבוסים זהים לחלוטין אצל בנים ואצל בנות עד לרמה של המטלות השבועיות.

נח דנא-פיקארד: המחקר שלנו הראה שבמצב כזה – וחבל שאין עיתונאים כי הם היו אוהבים את זה, שהתוצאות של הבנות טובות יותר.

רונית תירוש: גם אנחנו אוהבים את זה.

נח דנא-פיקארד: זה עד כדי כך שאני משקיע המון משאבים, כולל משאבים כספיים, במתן אפשרות לְבּנות להגיע למקצועות שבדרך כלל בנות – ובמיוחד בנות דתיות לא מגיעות אליהם, ולכן, ה'בייבי' שלי הוא המגמה לפיזיקה לבנות.

נח דנא-פיקארד: מדובר במחזור שהוא בדרך כלל קטן, כי באולפנות ובמוסדות הדתיים אין הרבה פיזיקה, למרות זאת, מגיעות תלמידות ותלמידות כל כך מוצלחות שאחר כך הן ממשיכות לתואר שני, בדרך כלל באוניברסיטה העברית או באוניברסיטת בן גוריון, כי הפיזיקה שלנו היא מכוונת לפיזיקה שימושית, והן בדרך כלל גורפות הרבה מן הפרסים בהצטיינות.

נח דנא-פיקארד: הצבא התחיל לבוא אלינו למכון טל, כדי לגייס את התלמידות האלו, ושלא יִשַמָע לא נכון, רוב התלמידות שלנו לא שרתו בצבא אלא בשרות לאומי, ואחר כך הן מגוייסות כאזרחיות עובדות צה"ל.

נח דנא-פיקארד: כיוון שהן מומחיות באלקטרואופטיקה וכו', הן מעורבות בתכנית הטילים או בתכנית החלל של הצבא והן מוצלחות מאד.

נח דנא-פיקארד: הגאווה הנשית שלי.

רונית תירוש: האם אין כימיה אצלכם?

נח דנא-פיקארד: לצערי הרב מעט מאד כימיה.

נח דנא-פיקארד: יש לנו משהו שדווקא רק לבנות – ולא פתחנו אותו לבנים כי הבנים לא רוצים את המקצוע הזה, פתחנו משהו בכימיה חישובית, שהיום עובר גלגולים לכיוון של ביואינפורמטיקה אבל פה צריך להבין את נבכי המל"ג כי האישורים על הדברים שאנחנו ללמד בענין נמצאים במל"ג ו"יום כן יום לא", בכל מקרה זו לא ההפתעה היחידה, אני צריך להפתיע אתכם במשהו אחר.

נח דנא-פיקארד: ביחד עם הלימודים לטכנולוגיה התעשייה נמצאת כי אנחנו מכוונים לעוד ועוד מדע יישומי בתעשייה.

נח דנא-פיקארד: יחד עם זה התלמידים שרוצים יכולים ללמוד בשביל תעודת הוראה, אנחנו המוסד האוניברסיטאי היחיד שיש לו היתר לתת תעודת הוראה אוניברסיטאית במדעים.

נח דנא-פיקארד: הנה ההפתעה השניה, למרות אישור מל"ג ות"ת מסרבת לממן ולכן פה אנחנו לא יכולים לעשות מה שאתם עושים, לתת תעודת הוראה בחינם ואנחנו חייבים לקבל קצת שכר לימוד עבור הדבר הזה.

נח דנא-פיקארד: בכל אופן, כל שנה, מאות תלמידים ותלמידות שלומדים תעודת הוראה למדעים.

נח דנא-פיקארד: זה כולל את הקמפוס החרדי שלנו לנשים, ברמת גן, ואתם יודעים שבדרך כלל הציבור החרדי נוטה ללכת – לפחות נשים – להוראה של גננות או מורות ביסודי אבל פה, במקרה הזה, אנחנו יכולים לשדרג אותן לכיוון אחר.

נח דנא-פיקארד: בכל זאת לרוב, אני צריך להודות, לא הולכות להוראה, אלא למקצועות ההכנדה בחברות ההייטק ושם יש לנו הרבה מכל הגוונים של הציבור התורני.

נח דנא-פיקארד: אתה הזכרת את מה שקרה בצרפת, לפני מספר שנים הייתי בצוות של משרד החינוך שכתב דוחות על תכנית הלימודים במתמטיקה במדינות מסויימות בחוץ לארץ.

נח דנא-פיקארד: אני כתבתי את הדוח על צרפת, אחד המאפיינים שיש שם הוא שלימודי מתמטיקה בתיכון אינם עומדים בפני עצמם אלא יש חלוקה לפי המגמה העיקרית של התלמידים, מי שלומד מדעים יכוון לפיזיקה-כימיה, ויש לו תכנית לימודים במתמטיקה שמותאמת לדבר הזה.

נח דנא-פיקארד: מי שהולך למגמות כלכליות, יחש לו תכנית מתמטיקה לזה, מי שהולך לשפות יש לו התאמה לדבר הזה וזה נותן אותות מצויינים.

נח דנא-פיקארד: התלמידים האלה לא פוחדים מן המתמטיקה אלא אדברא, יכולים לאהוב את המתמטיקה משום שהם רואים את התועלת שיש להם במה שהם יהיו חזקים בו.

נח דנא-פיקארד: אני כתבתי את זה אז בדוח ואני לא יודע מה נעשה ומה לא נעשה ואני מוכן לחקור בדבר הזה עוד.

נח דנא-פיקארד: נקודה נוספת.

נח דנא-פיקארד: הנקודה הזו יכולה להיות משותפת אִתָךְ והיא זו: הטכנולוגיה חייבת להיכנס וחייבת להיכנס מוקדם.

נח דנא-פיקארד: רק מה, יש יותר מדי אנשים שחושבים שטכנולוגיה היא חישוב או משתמשים בזה כ black box והתוצאה היא גרועה מאד כי אז מה שקורה זה שאתם יכולים ללכת למקום כלשהו ואתם צריכים לתת, למשל, עשר חולצות לגיהוץ ובחנות הזו גובים ששה שקלים על כל חולצה, אז יוציאו מחשבון כדי לעשות 6 כפול 10 וזו התוצאה של מה שעושים כשלוקחים את זה כ black box.

נח דנא-פיקארד: אנחנו יכולים לעשות הרבה יותר טוב.

נח דנא-פיקארד: אני שותף במחקרים – עם דר' נורית זהבי אצלךָ במחלקה להוראת המדעים, והוצאנו ספר אלקטרוני על הוראה גיאומטריה אנליטית אבל הספר הוא אלקטרוני והשימוש הוא computer algebra system.

נח דנא-פיקארד: אם עושים את הדבר הזה בצורה חכמה ונכונה אז אנחנו הופכים את המתמטיקה למקצוע יישומי ולא רק יישומי אלא גם אקספרימנטאלי.

נח דנא-פיקארד: מה שמבחינת אלה שאחר כך רוצים ללמוד במקביל למתמטיקה, פיזיקה, כימיה וכו' אלה אותן מיומנויות, שאפשר להשתמש בהן, אנחנו כן יכולים לעשות את הדברים האלה וזה מאד חשוב.

נח דנא-פיקארד: הכל מתחיל באל"ף, בלתת את החשק לתלמידים ולהכשיר מורים שיש להם חשק לעשות את הדבר הזה, ושיש להם את הכלים, גם את הכלים הטכנולוגיים וגם את הידע subject matter על מנת לחבר.

נח דנא-פיקארד: אני חסיד של שילובים של כל הדברים האלה, רב-דיסצפלינריות היא חשובה מאד אבל זה דורש המון מחשבה והמון שינויים בתכנית הלימודים של התיכוניים ואפילו לפני זה, בהכשרת המורים ובכל התפיסה הכוללת של "לאן אנחנו הולכים?

נח דנא-פיקארד: "

רונית תירוש: תודה רבה.

רונית תירוש: אגב, הובלתי מהלך בפסיכומטרי, השינוי בפסיכומטרי לפיו יהיו שני ציונים, פסיכומטריים למי שמתעתד ללמוד מדעים המוניסטיים לבין אלה שהולכים לריאלים, גם המתמטיקה מותאמת בהתאם, הציון הוא שונה, זאת אומרת, בציון המשוקלל הסופי, זה על פי אותו הגיון.

רונית תירוש: סבב אחרון להערות קצרות.

קלאודיה ברזילי: אני רק רוצה, אני הייתי חברת סגל באוניברסיטה העברית והיום אני יזמית.

קלאודיה ברזילי: גם דוקטור לכימיה.

קלאודיה ברזילי: אני רק רוצה לציין דבר אחד, בתור הערה שתישאר לנו בראש, לגבי הנתונים שהוא הביא ועל הסתייגות בין בנים בנות - הפרדה.

קלאודיה ברזילי: זה נכון, יש תוצאות להפרדה בין בנים לבנות אבל הנקודה האמיתית שצריכה להיות ממול היא מה המטרה, אם המטרה שלנו היא שהבנות יצליחו במגמות ויצאו עם תואר ותעודה אז זו הדרך כי אנחנו רואים ויש נתונים שהן באמת יצליחו אבל אם המטרה שלנו היא יותר רחבה, שיהיו הרבה יותר בנות שישתמשו בתארים האלה במדע וטכנולוגיה בעיתות חשובות יותר ויהיו חלק מחברה של עשייה והשפעה במקומות אחרים אז אנחנו בעצם 'יורים בעצמנו', כי במוקדם או במאוחר הן יצטרכו להתמודד עם חברה שהיא יותר גברית, עם אותן ביקורות - - -

רונית תירוש: את אומרת שאנחנו דוחים את ההתמודדות.

קלאודיה ברזילי: אנחנו דוחים את זה חד משמעית.

רונית תירוש: אז אולי נעשה משהו משולב, לומדים בנפרד ואז התחרות היא סמסטריאלית והתחרות סמסטריאלית ובאים במגע - - -

קלאודיה ברזילי: אני חושבת שבשלב ההתחלתי הנושא של המנטורים והחונכות מתחברים מאה אחוז.

קלאודיה ברזילי: המנטורים, אנשים שהצליחו איפה שם בתוך כל ההקשר התעשייתי-מדעי-חברתי-אקדמי, מנטורים וחונכות מן השלב הראשוני ביותר כדי לפתוח להן עיניים על שנשים יכולות להיות בסביבה בדיוק באותה צורה ושגם לטעות זה בסדר גמור.

רונית תירוש: הערה מעניינת, נתייחס אליה, תודה רבה.

אשל אופיר: קודם כל אוסיף שאינטל מעורבת בעוד פרויקטים ובין השאר חשוב לציין גם תכנית של קידום נערות במזרח ירושלים שזו אוכלוסיה ש"נופלת בין הכסאות" בנושא של מדעים וטכנולוגיה.

אשל אופיר: אני רוצה להתייחס למאמצים האדירים שמושקעים באחריות של עופר בשנים האחרונות, בקידום שלנו, של הנושא הזה, של החינוך למדעים.

אשל אופיר: יש תחושה שזו השקעה לטווח הארוך ואת התוצאות נראה בעוד עשר או עשרים שנה אבל, כמו שעופר הזכיר את הנושא של אשדוד והיא דוגמה נהדרת לכך שהשקעה ממוקדת, שהיא גם מגובה בתקציבים מביאה לתוצאות מיידיות, של השנה הבאה ובעוד שנתיים, ותוצאות רואים בשטח במכפלות ולא בתוספות של עוד חמישה או עשרה אחוזים.

אשל אופיר: צריכה להיות מעורבות ופה זה מאד חשוב כי ההצלחה של אשדוד וגם מה שתהילה דיברה עליו, הקשר המוניציפאלי, כי אם הרשויות המוניציפאליות לא תהיינה מעורבות ולא תדחופנה גם והתקציבים לא יגיעו משם, הדברים לא יזוזו.

רונית תירוש: תודה רבה.

עירית ששון: שלום.

עירית ששון: בהקשר הדיון שנאמר פה על מוסדות אקדמיים תל חי היא יחודית בהקשר של הקשר ההדוק שלה עם מכון מחקר בקרית שמונה והסגל בפקולטה למדעים במכללה, הם חוקרים פעילים במכון, מנחים לדוקטוראט מאוניברסיטאות אחרות, אם זה מכון ויצמן ואם זה האוניברסיטה העברית או הטכניון.

עירית ששון: זה נותן לנו מעבדות מחקר ולא מעבדות הוראה רגילות ולפני כארבע שנים הוקם מרכז אקדמי לנוער, לקידום החינוך המדעי.

עירית ששון: אדגיש מספר נקודות שהיתה פה התעלמות מהן, כשמדברים על קידום החינוך למדעים בפריפרייה.

עירית ששון: בניגוד לתל אביב, לירושלים ולחיפה, כשאנחנו מסתכלים צפונה מחיפה ומגיעים עד למטולה אנחנו מוצאים מספר עצום של ישובים שהמרחקים ביניהם הם גדולים זאת אומרת, מודל כמו חמד”ע שיש לי המון הערכה אל המודל הזה ובלה מונטה בירושלים לא יכול להתאים מקום כמו פריפרייה כי שזה לא יעבור את מבחן המציאות.

עירית ששון: אסביר את נקודת החוזק.

עירית ששון: נסעתי ללמוד מודלים ובאמת כולם ראויים ומצאתי את עצמי אחרי שנתיים מעצבת מודל שהוא מותאם לפריפרייה הצפונית.

עירית ששון: הוא עובד על דגש מצד אחד שהוא העצמה של המורים בבית הספר, אנחנו עובדים על מיגוון של פרויקטים ואחד מהם הוא עבודה עם מורים לפיזיקה, קבוצה של כעשרה מורים לפיזיקה מבתי הספר שאין מה לעשות, הפרופיל שלהם הוא נמוך, לא בכדי התוצאות הן כאלו, אנחנו למעשה עובדים אתם בפורום שהקמנו, של מומחים שמגיעים אחת לשבוע, ובפורום הזה יושבים אנשי אקדמיה, אנחנו מקבלים גם עזרה ותמיכה מצוות של הטכניון שמגיע אלינו, אל תל חי, למרכז האקדמי לנוער, והפורום הזה הוא פורום שמסייע למורים להתפתח ולהתקדם.

עירית ששון: יש בתי ספר כמו בקרית שמונה שלא יכול להקים למגמה לפיזיקה אז התלמידות של בית הספר מגיעות אלינו ללמוד חמש יחידות פיזיקה במסגרת הסגל של המכללה אבל, יש גם מודלים שלפיהם אנחנו מגיעים אל בתי הספר, פועלים בתוך בית הספר או באמצעות המורים.

עירית ששון: המודל המוצע הוא הרבה יותר גמיש שלוקח קצת מכל הרעיונות היפים שהוצגו פה והחוזק שלו הוא שהוא בא מתוך הפריפרייה לטובת הפריפרייה.

עירית ששון: מה שאנחנו זקוקים לו, קרו דברים מאד מרשימים בארבע שנים - - -

רונית תירוש: עוד משפט אחד לסיום.

עירית ששון: לגבי לימודי הפיזיקה, אנחנו מודדים כל שנה את מספר תלמידי הפיזיקה באיזור.

עירית ששון: מתוך עשרה בתי ספר שעובדים אתנו בשנים האחרונות יש עלייה שך פי שלש בשלש השנים האחרונות במספר לומדי הפיזיקה ואפשר לחולל את השינויים, הם חייבים להיות מתוך המקום.

עירית ששון: הקושי האמיתי שלנו הוא להבטיח את התמיכה הזו לאורך זמן ופה אשמח לכל עזרה מכל גוף כדי שאנחנו נוכל להבטיח את זה ולחזק את הפריפרייה מתוך הפריפרייה - - -

רונית תירוש: עופר, האם אתה מכיר את זה?

עופר רימון: כן אבל - - -

עירית ששון: הוא מכיר את הפרוייקט אבל לצערי אנחנו לא מספיק שותפים.

רונית תירוש: אתייחס לזה.

רונית תירוש: תודה רבה לך.

אהוד קינן: רק להוסיף לדבריו של נח, אנחנו כולנו מקבלים את חשבון החשמל כל חודשיים ויש שם דיאגרמת עמודות של צריכת החשמל לאורך החודשים במהלך השנה.

אהוד קינן: ואני לא יודע אם אתם יודעים אבל פחות מ-35% מאזרחי ישראל מסוגלים לקרוא את העקומה הזו.

רונית תירוש: אני לא מאמינה.

אהוד קינן: כן, נדמה לי ש-31% לא יודעים.

אהוד קינן: לא יודעים לקרוא.

אהוד קינן: 35% פחות מזה מסוגלים לקרוא את דיאגרמת העמודות של חברת החשמל.

רונית תירוש: למה אתה נוקב במספר?

רונית תירוש: האם בדקתם את זה?

אהוד קינן: בדקו את זה, כן.

רונית תירוש: האם אתה רציני?

אהוד קינן: אני רציני מאד אבל אני רוצה במשפט אחד, ראי, זה לא מפתיע מכיוון שרק 20% מאזרחי ישראל נחשפים למדעים אז זה לא מפתיע.

רונית תירוש: אני לא מבינה, כולם נחשפים ברמה מאד בסיסית, לא?

אהוד קינן: זו הבעיה שהרמה כל כך בסיסית וזה מוביל אותנו אל הנתונים האלה.

אהוד קינן: השאלה במשפט אחד, מה אנחנו עושים מחר בבוקר?

אהוד קינן: ברור לגמרי שבעיירות הדרום - ואני חוזר לאותן שהזכרתי, הבעיה לא נפתרה במהלך חמש או שש השנים האחרונות וגם לא תיפתר בהמשך אם אנחנו נמשיך כ business as ususal.

אהוד קינן: שמענו כאן על תכניות, על חמד”ע, על בלמונטה, על נחשון, שאלו תכניות מחוץ למערכת, וגם עתידים, עתידים היא תכנית מדהימה, אני מכיר אותה ממקור ראשון כיוון שאחת הסטודנטיות, אחת המורות שהפכה את טירת הכרמל לעיר כימיה, מורה אחת, היא עושה אצלי מאסטר במעבדה והיא הכפילה פי שנים ופי שלושה את התלמידים במסגרת עתידים.

אהוד קינן: היא מורה חיילת והיא הפכה את טירת הכרמל עד שזה כבר לא אותו דבר.

אהוד קינן: אדם אחד יכול לעשות את ההבדל.

אהוד קינן: אני חושב שהצעה סבירה מאד ובהשקעה יחסית לא גדולה, יחסית לתוצאות, יש להקים שני מרכזים נוסח חמד”ע, אחד במיקבץ של הנגב המערבי, אופקים, שדרות, נתיבות והשניה, ירוחם ודימונה, מרחקי הסעה של עד 30 דקות הם בהחלט סבירים, אפשר לצרף גם את מצפה רמון וזו תהיה הדרך לפתור את הבעיה.

אהוד קינן: כמובן שנחשון הוא יוצא מן הכלל אגב, סיגל, פתרת לי את הבעיה, לא הבנתי איך יכול תלמיד בשדרות ללמוד חמש יחידות כימיה ועכשיו הבנתי איך.

סיגל עצמון: הסטודנטים מ"עתידים להוראה", כל סטודנט שלומד הוראה – הוראת כימיה או הוראת פיזיקה, קודם כל שיהיה חונך ב"נחשון", ילמד מה זה ללמד שני ילדים, מה זה להוביל של ילדים, לפני שהוא עומד בכיתה, אני לאט לאט מצליחה, יש לי יותר סטודנטים שלומדים בירושלים מעתידים להוראה, שהיו שלנו, ואנחנו יוצאים לדרך.

רונית תירוש: תודה רבה.

תהלה בן גיא: אני מאד מבקשת לצאת עם מחשבה תחילה, שלא על ידי הגברה של מספר הלומדים על חשבון זה שיורידו את הרמה בבתי הספר במקצועות האלה או שישימו דגש או שיחלקו משאבים למקצועות שצריכים להילמד באוניברסיטה ולא כמקצועות ליבה.

תהלה בן גיא: וזה בעיניי דבר מאד חשוב.

תהלה בן גיא: לשים את הדגש על מקצועות הליבה, אל תורידו את הרמה של אותם מקצועות ליבה כדי שיגיעו אל האוניברסיטה עם ידע, וכמובן עם במתמטיקה.

תהלה בן גיא: ההערה השניה המאד חשובה בעיני היא שכזה דבר, כמו שעכשיו אודי דיבר עליו, להניח שני דגמים של חמד”ע בשני מקבצים בדרום הוא לא משהו שאפשר להפיל על הרשויות כי זה לא יצמח ועוד בתכנון זה יפול.

תהלה בן גיא: זה חייב להיות משהו שקשור למשהו מערכתי שמשרד החינוך יקח על עצמו.

רונית תירוש: תודה רבה.

רונית תירוש: ברשותכם, אנסה לסכם מספר תובנות מן הדיון עם קצת 'שיעורי בית'.

רונית תירוש: ראשית, אני רוצה לציין שה-8 למרץ הוא יום האישה וב-6 למרץ אנחנו נקיים כאן ישיבה מיוחדת שתמוקד בנושא קידום נשים במדע ובאקדמיה, ואני אשמח אם כל מי שהיה כאן ומוצא ענין, יקח חלק מן הדיון, יירשם ונזמין אותו באופן רשמי, נסדיר את כניסתו לכאן.

רונית תירוש: לגבי מה שדיברנו כאן היום וזה הרבה מאד דברים.

רונית תירוש: קודם כל אני שמחה על השיח הזה כי אולי מישהו הבין ולמד ושמע אחד מן השני, שכולכם אנשי מקצוע מאד מכובדים.

רונית תירוש: אני מברכת על כך ובהחלט מצפה לשיתופי פעולה.

רונית תירוש: אני פונה בעיקר למשרד החינוך ולמשרד המדע, שכרגע הנציג שלו יצא אבל, בכל זאת, משרד המדע הוא גם מקור בעל ענין שיכול לתקצב ולהיות שותף וישמח להיות שותף.

רונית תירוש: עם כסף שהוא סכומים קטנים מאד ביחס לאלה של משרד החינוך אבל הוא יכול לתת את תרומתו.

רונית תירוש: אני רוצה לברך את משרד החינוך על המאמץ המרוכז שהוא עושה בראשותו של עופר רימון וזה מורגש.

רונית תירוש: ואני בהחלט אשמח אם אתה תיצור סינרגיה ואיזשהו סינכרון עם שיתופי פעולה בין גורמים שונים שהופיעו כאן היום ואולי גם נוספים, וליצור מספר מודלים שרמא"ה תעקוב אחריהם.

רונית תירוש: ההערה האחרונה היתה בהחלט במקומה.

רונית תירוש: אני בהחלט בעד קבוצות לימוד הומוגניות לצרכי דיסציפלינה כזו או אחרת אבל במודלים שונים.

רונית תירוש: תנסו הומוגני לגמרי, הפרדה ממשית בין - - -

עופר רימון: קודם אני רוצה לבדוק את המצב הקיים, יכול להיות שיש לנו דברים קיימים.

רונית תירוש: אם אתה מנכה משתנים ולוקח בחינוך ממלכתי דתי, למשל, אז אתה בהחלט יכול למצוא, יש גם בית ספר לנזירות מיגזר הלא יהודי שגם בו יש הפרדה.

רונית תירוש: קח ותנכה משתנים לא רלבנטים אז תוכל להשוות.

רונית תירוש: או אז אם יש לזה תרומה אז זה נהדר.

רונית תירוש: תנסה מודל שמשלב – בין אם זה נחשון או כל גורם אחר, שיטה של חונכות, וככלל, תנסה לבנות ממה ששמעת אולי שניים שלושה מודלים ולראות מה המודל הכי מקדם.

רונית תירוש: זה לצורך בניית הכיתות או מיצוי פוטנציאל קיים.

רונית תירוש: איך אנחנו נמצה את הפוטנציאל במיטבו?

רונית תירוש: הדבר הבא הוא המורים.

רונית תירוש: יש לנו בעיית מחסור במורים, יש לנו בעיה של איכות המורים, פשרות שאנחנו עושים עם עצמנו, אני רואה את זה באנגלית ובכל מקצוע שבו אנחנו נמצאים בחסר, יש פשרות.

רונית תירוש: צריך לדעת איפה הקו האדום ואני לא יודעת לקבוע אותו.

רונית תירוש: יכול להיות שהקו האדום הוא היות המורה דוקטורנט או בעל תואר שני או מבחנים שתעשו ותגידו לא מתפשרים על פחות מזה אבל, תראו את הפוטנציאל האקדמי הקיים בשטח כדי לשדרג את איכות המורים.

רונית תירוש: זה יכול להיות חמד”ע, מכללת ליפשיץ, בית הספר הגבוה למדעים, מדע טק, או כל גורם אחר שאתה יכול להיעזר בו בצוות המקצועי שבו ובמעבדות שיש לו, החומרה.

רונית תירוש: ואם אתה יכול בעזרת המורים הקיימים, לשדרג ולשפר את איכותם, הם יכולים לנסוע שעה פעם בשבוע ולהיות מתומרצים על ידי "אופק חדש" או "עוז לתמורה" או כל מיני פטנטים אחרים שקיימים.

רונית תירוש: לשפר את האיכויות שלהם ואולי לרתום למרכזים הללו גם דוקטורנטים בשיטה של תימרוץ כמו מלגות כשמשרד החינוך יסייע.

רונית תירוש: הדבר הבא הוא המוקדים הפיזיים.

רונית תירוש: המרכזים עצמם, המבנה.

רונית תירוש: איפה יש לי את המבנה.

רונית תירוש: הרי מישהו מצפת לא יסע לתל אביב.

רונית תירוש: לא פעם בשבוע וגם לא פעם בחודש ולכן, צריך להקים מרכזים כאלה, הוצע פה לעשות את זה עבור הנגב, אולי הגליל, אתם תמפו לעצמכם, לפחות שני מרכזים נוספים בארץ אבל ברור לחלוטין, כמו שאמרה תהילה ובצדק, אי אפשר להסתפק בתפקיד של הרשויות.

רונית תירוש: אז שהיה מס רצינות שהרשויות תשתתפנה אפילו במשהו מאד סמלי על מנת להוכיח רצינות אבל פה משרד החינוך חייב לרתום את משרד האוצר, בגיבוי של משרד הבטחון והתעשיינים ויגיד: רבותי, אנחנו מדינת ישראל לא תישאר במקום שהיא נמצאת בו, בהייטק לסוגיו, אם אנחנו לא נעשה מהלך לאומי.

רונית תירוש: מהלך לאומי דורש תקציב אחרים ולכן צריך לרתום את משרד האוצר, לישיבות הבאות נדאג שהם יבואו וישמעו כדי לתת את התקציבים.

רונית תירוש: זה לא הרבה תקציבים.

רונית תירוש: זה "לא בשמים" והתפעול יכול להיות על ידי משרד המדע בשילוב עם משרד החינוך וקרנות.

רונית תירוש: אפשר לעשות את התיאום הזה ולהרים שני מרכזים כאלה.

רונית תירוש: או אז יהיה יותר קל ונגיש לעשות את הפעולות.

רונית תירוש: נאמר פה ענין של שעות מקבילות לפיזיקה וכימיה זה דבר שאתה יכול להוציא כהנחיה עם המינהל הפדגוגי לפיה אתה מבקש שבתי הספר ייערכו לשנה הבאה כך שלימודי פיזיקה וכימיה לא ייערכו באותן שעות, על מנת לאפשר לפוטנציאל הזה להרוויח 'גם וגם' ולא אחד על חשבון השני.

רונית תירוש: אם אתה תוכל למפות בארץ, מיקומים של מעבדות למדעים, במכללה כזו או במרכז אחר, למפות אותם ולהגיע למנהלי בתי הספר שאפשר להיעזר בלימודים, כמו גם למכללות להכשרת מורים שאין להן מעבדות, אתה יכול למפות ולומר: תיעזרו.

רונית תירוש: תוכל ליצור את הדוח שיח ולפעמים כל מה שצריך הוא מישהו שיחבר, שיזמין לישיבה משותפת ומשם יוצאים לדרך.

רונית תירוש: ודאי יהיה לזה ערך מוסף.

רונית תירוש: אמרתם שהדוקטורנטים כמעט לא משלמים שכר לימוד אז אני לא יודעת איך לתמרץ אבל כן לרתום את הסטודנטים הללו לחונכות, כמו נחשון או אחרת מנחשון, אולי פחות וירטואלי ויותר פיזי.

רונית תירוש: שמעת פה הרבה, תחשוב איך אתה יוצר איזה ערך מוסף מכל מה ששמענו.

רונית תירוש: אני מאד מאד מודה לכם.

רונית תירוש: מצפה לראות אתכם גם בישיבות הבאות.

רונית תירוש: בהצלחה.