ועדת הכלכלה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 777, 2012-03-06 13:30

כרמל שאמה-הכהן: צהרים טובים, אנחנו פותחים את ישיבת ועדת הכלכלה.

כרמל שאמה-הכהן: על סדר-היום הצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון מס' 22) (פיצויים לדוגמה), התשע"ב-2011.

כרמל שאמה-הכהן: ההצעה אושרה בקריאה ראשונה ב-27 בדצמבר 2011.

כרמל שאמה-הכהן: התקיים מאז דיון אחד ב-23 בינואר 2012.

כרמל שאמה-הכהן: כן, כבוד המציעים.

זבולון אורלב: קודם כל, אני מתנצל בשמו של חבר הכנסת דוד אזולאי שלא יכול להיות נוכח, היתה לו - - -

כרמל שאמה-הכהן: רק תבטיח לי שזה נגמר היום.

זבולון אורלב: זה תלוי ביושב-ראש.

זבולון אורלב: ככל שתלוי בנו - יש הסכמות ברורות מאוד של מציעי החוק, גם עם חברי הכנסת, וההסכמות האלו מדברות על כך - - -

כרמל שאמה-הכהן: יש נוסח מוסכם מודפס?

זבולון אורלב: אני לא יודע.

זבולון אורלב: אתי יודעת אם יש.

אתי בנדלר: איזה נוסח יש, עידית?

עידית חנוכה: זה הנוסח שיש פה - - -

כרמל שאמה-הכהן: זה הנוסח המקורי, לא?

זבולון אורלב: איפה כתבת תלי דלת?

זבולון אורלב: זה לא היה בכחול, זה בנייר המצורף.

אתי בנדלר: לא, אני עשיתי נוסח מעקב לעצמי.

זבולון אורלב: אז היום אנחנו נגמור את זה.

כרמל שאמה-הכהן: בסדר.

זבולון אורלב: תראו, כל חוק בסופו של דבר הוא חוק של פשרה.

זבולון אורלב: ואני חושב שהחוק הזה כבר התגלגל יותר מדי שנים וזמן בוועדה הזאת - - -

כרמל שאמה-הכהן: היום זה או לגמור אותו או לקבור אותו.

זבולון אורלב: אני מקווה שלא נקבור אותו.

זבולון אורלב: הגיע הזמן לסיים, לפחות בין שלושת חברי הכנסת שיושבים כאן.

זבולון אורלב: שוחחנו קודם לפני כניסתך - - -

כרמל שאמה-הכהן: אני אתכם.

זבולון אורלב: מאה אחוזים.

זבולון אורלב: אנחנו מבקשים שהחוק הזה יתיר שלושה דברים.

כרמל שאמה-הכהן: כן.

זבולון אורלב: אחד שכבר עבר בקריאה הראשונה וזה ההצמדה של המגנטים.

כרמל שאמה-הכהן: אוקיי.

זבולון אורלב: שניים, שיש כבר נוסח של מה שנקרא "תלי דלת".

כרמל שאמה-הכהן: אין בעיה.

זבולון אורלב: והדבר השלישי שביקשנו בישיבה הקודמת: שאותם ספרי טלפונים כמו "דפי זהב" שמונחים ליד הדלת, שניתן יהיה לעשות, כי ראינו בזה שירות לציבור, לא ראינו בזה דבר פרסום - - -

כרמל שאמה-הכהן: איך הגדרת "דפי זהב"?

זבולון אורלב: אני לא יודע, זו צריכה להיות הגדרה - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני כתבתי איזושהי הגדרה פה.

זבולון אורלב: - - של אתי, כי ראינו בכך שירות - - -

קריאה: מעל 100 עמודים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מעל 100 עמודים, אמרנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לפחות 100 עמודים.

זבולון אורלב: כן, לפחות 100 עמודים.

זבולון אורלב: ראינו בכך שירות לציבור - - -

אתי בנדלר: אני חושבת שצריכים לחשוב על הנושא של העמודים שוב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תעשי 97, לא חשוב.

כרמל שאמה-הכהן: מה הבעיה עם 100?

אתי בנדלר: 100 עמודים?

אתי בנדלר: ואם יש חוברת שמדברת רק על בעלי מקצוע בתחום שכונה מסוימת, ואז מטבע הדברים יש פחות דפים - - -

זבולון אורלב: לא, אז שיתארגנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אז שיתארגנו ביחד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אז יש דף תלי דלת.

כרמל שאמה-הכהן: אז בתיבה - 20 דפים בתיבת דואר.

אתי בנדלר: לא, מדובר על ביחד.

כרמל שאמה-הכהן: 20 דפים בתיבת דואר, נכנסים בקלות.

אתי בנדלר: 20 דפים בתיבה לא תמיד נכנסים, יש תיבות מכתבים מאוד קטנות לפעמים.

זבולון אורלב: תראי, המפרסמים צריכים להחליט.

זבולון אורלב: אנחנו מתירים להם פעם בשנה לשרת את הציבור - - -

כרמל שאמה-הכהן: 20 דפים זה גם מקומונים, 40 דפים זה גם מקומונים.

זבולון אורלב: פעם אחת אפשר לשרת את הציבור, אני תומך בגרסה שהיא אומרת.

זבולון אורלב: זה לא שכל יום בא מישהו ושם חוברות כאלה ואחרות אלא אפשר לשים - אז אנחנו יודעים שזה דבר רציני, זה דבר נכון, זה שירות לציבור, זה לא מטריד את הציבור, אלא הציבור באמת משתמש בחומרים האלה.

זבולון אורלב: אלה שלוש ההסכמות שיש לנו, וככל שניתן יהיה לנסח את הדבר הזה, אנחנו בעד להצביע על החוק הזה בקריאה שלישית כנוסחו בקריאה הראשונה עם התוספות האלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: - - -

זבולון אורלב: יש את התלי דלת.

זבולון אורלב: למה התלי דלת?

זבולון אורלב: תלי דלת בגלל דלתות העץ.

זבולון אורלב: מה את רוצה שינעצו עם נעצים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל פעם שעברה אנחנו הגענו להסכמות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא רוצה להרגיז אותך, אבל מה אנחנו עושים במקרה ש - - -

זבולון אורלב: הסיבה העיקרית שהסכמנו לתלי דלת, זה בגלל שאי-אפשר להדביק מגנטים על דלת עץ, זה מה שסיכמנו.

כרמל שאמה-הכהן: אני בעד שיהיה תלי דלת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רגע, אגיד לך, אבל דיברנו - אתה זוכר - - -

חמד עמאר: כן, אנחנו דיברנו על זה גם בוועדה - פתרון לדלת - סיכמנו את זה.

זבולון אורלב: מה סיכמנו עם תלי דלת?

כרמל שאמה-הכהן: אז מה הבעיה עם התלי דלת?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי מה שלמשל אמרה עכשיו היועצת המשפטית - השאלה שלה בעצם אולי קצת מתאימה למה שאני רוצה להגיד, זבולון, שהראיתי פעם שעברה "דפי זהב" של - - -

זבולון אורלב: זה מגנט, זה מותר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אבל אני אגיד לך, אנחנו דיברנו פעם שעברה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: השאלה, בואו נחשוב דקה ביחד – אם הוא משנה את השיטה שלו פה כמו שזה נראה - - -

כרמל שאמה-הכהן: מה הבעיה לתת למשהו ממוגנט גם להיות מונח?

כרמל שאמה-הכהן: כי אם מישהו השקיע במגנט והגיע לדלת, ויש דלת עץ, יניח אותו.

כרמל שאמה-הכהן: אף אחד לא ילך לשים מגנטים כדי לחלק חלוקה פראית על הדלתות.

זבולון אורלב: תראה, הבעיה פה שאתה פותח את זה עכשיו פתיחה - .

זבולון אורלב: תראה, מה שעשינו כאן בחוק, אתה צריך להבין, בחוק המקורי שלושת הדברים אלה – אני לא מדבר על מגנט, המלה "הצמדה" לא היתה קיימת בחוק המקורי, בסדר?

זבולון אורלב: בחוק המקורי לא קיימת המלה "הצמדה".

זבולון אורלב: ולכן אמרתי שעם מגנט גם לי אישית אין בעיה.

זבולון אורלב: אז באו ואמרו: תשמע, יש דלתות עץ שכנראה הן נפוצות, אין לי שום מושג, ואז אתה מקפח את יכולת הפרסום דווקא למי שיש דלתות עץ, כי אי-אפשר להצמיד, אז אמרנו: אפשר גם תלי דלת.

קריאה: כן.

זבולון אורלב: אחרי זה באו ואמרו את סוגיית ה"דפי זהב" - גם סברתי שזו טענה נכונה, כי זה באמת שירות הציבור.

זבולון אורלב: אנחנו עכשיו נתחיל לעשות עוד החרגות, לדעתי אתה פותח פה פתח שאני לא יודע לאן זה מוביל, ואז יגידו: למה מותר להניח רק מגנט, למה לא נניח - - -

כרמל שאמה-הכהן: לא, זה מראה לך על אדם שבא ועשה מאמץ לשים את זה בצורה מסודרת - - -

זבולון אורלב: שיעשה את זה בצורת תלי דלת, מה הבעיה, שיעשה עוד את הוו הקטן הזה.

כרמל שאמה-הכהן: לא, אתה רואה מצב שאנשים עושים מגנטים כדי לחלק אותם סתם על הרצפה?

זבולון אורלב: לא, אני רואה מצב - -

כרמל שאמה-הכהן: ממה אתה חושש?

זבולון אורלב: - - שהוא יארגן את זה בצורה כזאת שאפשר יהיה לתלות את זה על הדלת, מה הבעיה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אגיד לך מה הבעיה, גם אז דיברנו וזה אותו דבר, אני רוצה לחזור על עצמי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שמה שאפשר להגיע, זבולון, מה שאפשר לעשות לדעתי, שלא מגנט אחד מונח על הדלת, כן?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי זה באמת בעייתי - -

זבולון אורלב: מה שלא - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: - - שלא יהיה שאנחנו שמים מגנטים עכשיו על הרצפה, אלא קבוצה של מפרסמים על דף אחד – אפשר להגדיר את זה – 20 מפרסמים, 40 מפרסמים, 50 מפרסמים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה מה שאמרה היועצת המשפטית - מה קורה אם רוצים 40 מפרסמים ביחד, אז הם לא יוציאו ספר, אבל הם יכולים להוציא את זה בדף, ואז אם יש דף עם 40 - - -

זבולון אורלב: למה לך לעשות את ההחרגה?

זבולון אורלב: למה אי-אפשר שזה יעשה בצורת תלי דלת?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אגיד לך למה, עשינו בדיקה, זה מעלה את ההוצאות בצורה כזאת שאני מפחדת שזה יפגע - - -

זבולון אורלב: אוי, בחייך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רגע, אבל אם אתה עושה תלי דלת, אתה רוצה שהוא יביא כזה דבר עכשיו?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חלק יהיה תליה וחלק יהיה ה-40 מפרסמים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אתה רוצה לבוא ולראות טפט?

זבולון אורלב: את אותו גודל הוא עושה את הצ'ופצ'יק הזה שאפשר לתלות את זה על הדלת.

זבולון אורלב: מה הבעיה?

זבולון אורלב: הוא יכול אפילו לעשות חור ולשים את זה עם גומייה על הדלת.

זבולון אורלב: מה הבעיה?

זבולון אורלב: על הידית.

זבולון אורלב: מה הבעיה?

זבולון אורלב: עושים חור ושמים גומייה על הדלת.

יוסי נבו: יורשה לי אולי להסביר בגלל שאני, כבוד היושב-ראש - - -

כרמל שאמה-הכהן: כן.

יוסי נבו: אני חייב להסביר שהקיום של המערכת הזאת - זה רק דף אחד שמכיל המון מפרסמים, והכלכליות שלו נובעת מהמון חסכנות.

יוסי נבו: כלומר, יש לזה יותר משקל עם ווים ודברים כאלה, זה יותר מגנטים.

יוסי נבו: דבר שני, צריך לייצר כמה "ליינים" ולתת למחלקים שמחלקים את זה בצורה סדרתית - זה פוסל לחלוטין את האפשרות לחלק את זה.

זבולון אורלב: אני יכול - - -

יוסי נבו: אם נתחיל להכיל בזה חורים, תליות - האיש בבית לא רוצה דברים כאלו, הוא צריך דבר אסתטי - - -

זבולון אורלב: אני יכול להציע לך - - -

יוסי נבו: תרשה לי רק, אני אסיים באמת.

יוסי נבו: הוא רוצה דבר אסתטי פשוט ממוקד, זה נמצא ב-80% מהבתים בישראל, הציבור תומך בזה, משתמש בזה.

יוסי נבו: החריגה היחידה זה שכשלא ניתן להצמיד את זה, אז זה בסיכומו של דבר משרת את המטרה שלשמה זה יוצא בדרך הזאת, אי-אפשר בדרך אחרת להוציא את זה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כמה דלתות יש בארץ?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: סליחה, אני בודקת.

יוסי נבו: אנחנו מגיעים לשני מיליון בתי אב, ויש משהו כמו 15% דלתות שלא ברות תלייה, והמחלק יכול להיכשל בכך גם אם הוא יקבל הוראות מיוחדות, הוא רץ סדרתי, זה ייפול, זה לא יכנס, זה לא ידבק.

יוסי נבו: לכן אנחנו צריכים את האופציה הזאת שדף מהסוג הזה, שהוא בעצם דף אחד פעם בשנה שמרכז בסך הכול 10,000 פרסומים, מונע המון-המון-המון הפצה של חומר פרסומי, משתלב היטב במטרות החוק, שזה יותַר בדרך המלך.

זבולון אורלב: מה הבעיה לעשות חור למעלה באמצע?

יוסי נבו: מי רוצה חורים במדריך הפשוט הזה שיש בו מידע עם שורות-שורות ממוקד?

יוסי נבו: זה מונע את כל הפרסומים ההמוניים, זה מרוכז, זה מרכז הכול.

זבולון אורלב: אני חוזר על שאלתי: מה הבעיה לעשות חור בקוטר של ארבעה מ"מ או שלושה מ"מ ולהכניס את הגומייה - עם גומייה לתלות את זה על הדלת?

זבולון אורלב: מה הבעיה?

זבולון אורלב: עם המגנטים, עם הכול, בבית ישימו את המגנטים, מה הבעיה?

זבולון אורלב: העלות של הגומי?

יוסי נבו: אדוני מדבר על תהליכי ייצור ידניים שלא קיימים כרגע, וזה לא בר ביצוע.

זבולון אורלב: מה?

יוסי נבו: לשים גומייה, לתלות, לשים, לתלות את זה ככה, ואחר כך בן-אדם צריך לקחת משהו שכווץ באמצעות גומייה ויש בו חורים - - -

זבולון אורלב: איזה כווץ?

זבולון אורלב: מה כווץ?

זבולון אורלב: ללכת להדגים לך עכשיו את מה שצריך לעשות, באמת.

יוסי נבו: בסיכומו של דבר זה משרת ציבור.

זבולון אורלב: באמת, תבין, אנחנו כאן פותחים פתח, שאני לא יודע למה זה יוביל.

זבולון אורלב: זה לא רק אתה תשים, ישימו עוד אחרים.

זבולון אורלב: מה, עכשיו נגדיל את גודל המגנט?

יוסי נבו: אדוני, מדובר - - -

זבולון אורלב: בחקיקה הראשית יהיה כתוב גם את גודל המגנט שמותר?

אתי בנדלר: לא רק זה אלא שההצמדה - -

זבולון אורלב: מסבך אותנו נורא.

זבולון אורלב: איך תגדירי את זה?

אתי בנדלר: - - באמצעות מגנט לא מותנה - -

זבולון אורלב: חקיקה ראשית, זה חוק ראשי.

אתי בנדלר: - - בכך - בהתאם למה שהוועדה החליטה עד כה - שהפרסומת הכלולה מכווצת מספר מפרסמים, זה יכול להיות גם רק הודעה של השרברב או נקרעה ידית של התריס, אינני יודעת מה.

זבולון אורלב: לא, הטענה שלו היא טענה אחרת.

זבולון אורלב: יש לו טענה.

זבולון אורלב: הטענה שלו: אוקיי, איתרתם הצמדה במגנטים, זה בסדר, אין הגבלה על גודל, אגב, אין הגבלה על גודל של המגנט המוצמד.

קריאה: נכון.

אתי בנדלר: ולא על מספר המפרסמים.

זבולון אורלב: אבל הוא אומר שב-15% מהבתים זו דלת עץ, "ואני רוצה רשות להניח את זה על-יד הדלת".

זבולון אורלב: דבר שאני לא יודע איך להגדיר אותו – את מה מותר להניח על הרצפה, אני לא רואה הגדרה.

זבולון אורלב: ההגדרה הזאת לדעתי, פותחת עכשיו אפשרות שיהיה מותר להניח כל דבר על הדלת.

יוסי נבו: לא, יש שם הגדרה ברורה.

זבולון אורלב: אני לא הפרעתי לך, אז תואיל - - -

יוסי נבו: סליחה.

זבולון אורלב: לכן, הצעתי לו להפוך את זה לתלי דלת בכך שעושים את החור הקטן הזה עם גומייה, מדביקים את זה, זה בדיוק לוקח שלוש שניות.

זבולון אורלב: מה הסיפור הזה?

זבולון אורלב: ב-15% מהבתים - -

יוסי נבו: אדוני - - -

זבולון אורלב: - - זה המאמץ שאנחנו עושים, ואז אנחנו לא חורגים משום דבר.

זבולון אורלב: יש תלי דלת, יש הצמדה ויש את ספרי הטלפונים האלה עם ה-100 עמודים - בזה נגמר העניין.

זבולון אורלב: אני לא רואה את הבעיה הזאת.

יוסי נבו: כבוד היושב-ראש, מדובר בתעשייה שבשרשרת הייצור שלה מדובר ב-100 עובדים.

יוסי נבו: אין בתעשייה הזאת תהליכים של להתחיל להצמיד גומיות - אין שום ליין כזה, אי-אפשר להכניס לבתים דפים עם חורים, זה לא מעשי.

יוסי נבו: ואין סיבה שמי שיש לו דלת עץ לא יקבל מוצר שמשרת את הכלל, יש פה הוראות להצלת חיים מטעם מד"א, יש פה את כל שירותי החירום - - -

אתי בנדלר: אתה מדבר אבל על סוג אחד של פרסומת.

יוסי נבו: לא, אני מדבר גברתי - - -

אתי בנדלר: אולי יש אחרים שיש להם מגנטים שלא פועלים במתכונת שלך.

יוסי נבו: אסביר, גברתי, מדובר במדריך ציבורי שמרכז עשרות עסקים, בהסתייגות - - -

אתי בנדלר: מה עם המגנט של השרברב השכונתי או מתקן המזגנים וכיוצא באלה?

יוסי נבו: תראי, אני לא שמעתי שקמה דרישה ולא מדובר - כשזה לא מקור העיסוק שלו, הוא שרברב, הוא לא מפרסם.

יוסי נבו: כשמדובר בתעשייה שהיא כבר קיימת כליין ממטולה עד אילת ב-180 אזורים, בשני מיליון בתי אב, כשרוב הציבור מחזיק את זה, ומי שיושב באולם הזה מכיר את זה ויודע שהוא מחזיק, אין איך לקיים את זה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יוסי, תקשיב רגע, אתה יודע כמה אני דואגת לאנשי עסקים וגם מנסה לעזור לך וגם לאנשים שעובדים אתך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שיש פה הגיון במה שאומר זבולון אורלב, שאם אנחנו נבוא ונגיד שאפשר להניח את זה על הרצפה, בעצם החוק שלו מאבד את - -

זבולון אורלב: כל דבר מותר להניח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: - - כל התוכן שלו, כי אז כל אחד יבוא ויניח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שאנחנו צריכים ללכת - - -

יוסי נבו: יש הגדרה שמדובר ב-20 עסקים ויותר.

יוסי נבו: בכל זאת מדובר בקיבוץ שמונע המון חומר פרסומי, וזה סוגר את הליין הזה, אי-אפשר - - - יותר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תראה, את זה אפשר להגדיר.

חמד עמאר: אני עדיין לא הבנתי ממך מה הבעיה לעשות חור שהציע חבר הכנסת ולשים גומי.

אתי בנדלר: עם כל הכבוד, אני חושבת שלהגן על עסק מסוים, כי זו מתכונת הפרסום שלו, אני חושבת שזה לא ראוי.

קריאה: הוא לא יחיד, גברתי, יש עוד כאלה.

אתי בנדלר: צריכים לקבוע עקרונות כללים ולא עקרונות שיתאימו לעוסקים אלו או אחרים.

זבולון אורלב: צריך לקחת את הסיכה הזאת, הולך עם סיכות כאלה קטנות ומצמיד אותן, מה הבעיה?

אתי בנדלר: שהמחלק יצטייד בכמה שקיות שתכינו מראש, שאפשר יהיה להכניס את המגנט לתוך השקית הזאת עם תלי.

אתי בנדלר: אפשר למצוא לזה עוד כל מיני פתרונות.

יוסי נבו: לא הבנתי.

יוסי נבו: המחלק סוחב על הגב שלו, עולה במדרגות ויורד במדרגות, אי-אפשר - - -

זבולון אורלב: לא, אני לא הצעתי שקיות, אני הצעתי גומייה, דבר אגב שעושים.

זבולון אורלב: במקרה גם עושים את הדברים האלה, אני לא מבין כאן מה הבעיה, אתה רואה כאן איזושהי בעיה שלדעתי לא קיימת.

זבולון אורלב: לדעתי, החוק הזה לא מונע ממך - - -

אתי בנדלר: אפשר ככה ואפשר ככה - - -

כרמל שאמה-הכהן: כמה זה מייקר?

כרמל שאמה-הכהן: כמה מייקרת הגומייה?

זבולון אורלב: איזה מייקר?

זבולון אורלב: הגומייה?

אתי בנדלר: אבל למה 20?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מעל 20.

אתי בנדלר: 15 זה כבר לא טוב?

אתי בנדלר: ומי שמפרסם רק את עצמו, זה לא טוב?

אתי בנדלר: אני שואלת אותך, למה השרברב לא?

יוסי נבו: זה לא בר ביצוע, אדוני, כי אם אני שם גומייה הרי, אז אני צריך שמישהו יעבוד ידנית ויעשה את זה, זה גורם לעלויות דרמטיות, המחלק מחלק את זה סדרתי.

יוסי נבו: ואם אנחנו מדברים על גומייה קבועה, מי תולה כזה דבר עם גומייה תלויה עליו?

חמד עמאר: לא, איפה שאין לך אפשרות.

כרמל שאמה-הכהן: מה העלות של דבר כזה, של הדפסה שלו, המגנוט והחלוקה שלו?

יוסי נבו: הדפסה, מגנוט וחלוקה של דבר כזה - -

כרמל שאמה-הכהן: סדר גודל.

יוסי נבו: - - שקל בערך.

כרמל שאמה-הכהן: וכמה עולה להשחיל גומייה?

יוסי נבו: הגומייה היא ידנית, אדוני - - -

כרמל שאמה-הכהן: עשר אגורות.

יוסי נבו: לא, בלי שום קשר.

יוסי נבו: Labor cost - עבודת האדם שתהיה כרוכה בזה לא מאפשרת לזה להיות מעשי, כי הגומייה או שאתה מקבע אותה ואז יש פה מדריך עם גומייה, או שאתה שם אותה פרוביזורית, ואז הוא צריך לעבוד ולהשחיל את זה תוך כדי עבודה סדרתית - זה עלויות עצומות.

יוסי נבו: תדבר עם חברות ההפצה, תשאל אותם ותבקש מהמחלק שלהם להשחיל גומייה, כמה זה יעלה - - -

כרמל שאמה-הכהן: מספיק להשחיל, אולי אפילו להדביק גומייה מאחורה ושהיא נתלשת בקלות.

כרמל שאמה-הכהן: תראה, זו עבודה מאוד קלה, זה - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תראה, אני חושבת שאנחנו עשינו כברת דרך מאוד גדולה - - -

כרמל שאמה-הכהן: אם אני חושב על מי שיעשה את העבודה הזו, אנחנו עושים מצווה גדולה.

יוסי נבו: אם אנחנו עושים את הגומייה מאחורה, אדוני, אז זה לא ידבק באמצעות המגנט.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יוסי, אני חושבת שהחוק הזה עבר כברת דרך - -

זבולון אורלב: אם אתה מתיר את ההנחה על הרצפה, אז הרסת את כל העסק.

יוסי נבו: ניסיתי הכול, באמת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: - - ואני חייבת לציין שזבולון אורלב - הישיבה הראשונה שלו בהצעה הזאת היתה אחרת לגמרי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שהוא באמת מאוד-מאוד התגמש ועשה פה - - -

יוסי נבו: אנחנו נשארים מחוץ לחוק.

כרמל שאמה-הכהן: אני חושב שבכמויות כאלה אתה יכול לעשות אלף ואחד שבלונות של דברים ניתקים, של דברים שהם מודבקים - - -

זבולון אורלב: השנייה הזאת.

כרמל שאמה-הכהן: כן.

יוסי נבו: אדוני, אם אני שם פה גומייה שהיא ניתקת, אז זה לא נתפס באמצע המגנט, אז מישהו צריך להתאים - ברגע שזה לא סדרתי זה לא בר ביצוע.

זבולון אורלב: אביא לך הצעות שלא מייקרות - באמת בשוליים - של הדבקה של ה - - -

יוסי נבו: נכנסתם לעולם שאתם לא מכירים אותו.

כרמל שאמה-הכהן: למה?

כרמל שאמה-הכהן: אני רואה את זה מול העיניים.

יוסי נבו: אני עוסק בזה ברמה יומיומית, אני עוסק בזה, אני מכיר, לכל דבר יש את ההשלכות שלו, הלוואי וזה - - -

קריאות: - - -

אתי בנדלר: - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יוסי, אתה מבין שאם אנחנו כותבים שאפשר להניח את זה ליד הדלת, אנחנו לא יכולים – זה כאילו יוצא חקיקה פרטית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בוא, תסביר לי, באמת, אם יש לך - - -

זבולון אורלב: - - - אגב, זה פותח הכול - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה פותח את - - -

יוסי נבו: אל"ף, אסביר – כמו שיש מדריכים כמו "דפי זהב" יש מדריכים מסווגים כאלה בודדים, בכל אזור יש את המדריך שלו.

יוסי נבו: יכול להיות אחד בשנה, שניים בשנה, שלושה, שם זה נגמר.

יוסי נבו: זה מרכז עשרות עסקים.

יוסי נבו: לא ניתן לחלק את זה באופן סדרתי אם זה לא בנוי כליין להפצה.

יוסי נבו: לא ניתן.

יוסי נבו: אם אתה שם פה משהו אחורה - זה לא נדבק לדלת אם זה קבוע - אף אחד לא רוצה גומייה משתלשלת בתוך הדף הזה - - -

אתי בנדלר: למה?

יוסי נבו: אם אתה מחורר את זה - זה מאבד מהיופי וגם אם זו גומייה פרוביזורית, המחלק מתחיל להשחיל את זה, אין דרך שאפשר באמת להריץ את זה.

יוסי נבו: מדובר במדריך שהוא - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רואה שאני צריכה להראות לו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם יכולים להמשיך.

כרמל שאמה-הכהן: נעמה שחל, הלשכה המשפטית.

נעמה שחל: תודה רבה, אדוני.

נעמה שחל: אני רוצה להביע את עמדת השר להגנת הסביבה.

נעמה שחל: אנחנו מתנגדים בעצם לכל שינוי או גריעה מהאיסור שקיים כבר כיום בסעיף 5א, ואנחנו חושבים שהחרגות לעניין מגנטים או תלי דלת או סוגיות אחרות - - -

זבולון אורלב: את יועצת משפטית?

נעמה שחל: אני מהלשכה המשפטית של השר.

זבולון אורלב: לפי איזה סעיף בחוק היתה אסורה הצמדה?

נעמה שחל: תיתכן אפשרות שאומרת שהנחה כמוה כהצמדה.

זבולון אורלב: לא, בעברית יש מלה – אני מכיר את מילון אבן שושן, אני גם מורה במקצועי, אומנם לא מורה ללשון – אבל אני מודיע לך שאין לי שום ספק שבית-המשפט, הואיל ומדובר גם בעבירה פלילית, לא היה קובע שהצמדה של מגנט נקוטה היום בלשון החוק.

אורן תמיר: זה לא תולה?

נעמה שחל: אז אם - - -

זבולון אורלב: מה זה?

זבולון אורלב: לא.

זבולון אורלב: לתלות, זה לתלות.

זבולון אורלב: זה נקרא לתלות.

זבולון אורלב: זה לא תולה, זה לא מניח - - -

נעמה שחל: אז במצב דברים זה - - -

אורן תמיר: ולא מדביק.

זבולון אורלב: ולא מדביק.

נעמה שחל: אז במצב דברים זה, ודאי יסכים אתי אדוני, שאין צורך למעט את העבירה באופן ספציפי.

זבולון אורלב: כשאתה שם מגנט על משהו, אתה לא אומר שאתה מצמיד?

זבולון אורלב: המלה למגנט היא מלת "הצמדה".

זבולון אורלב: היא לא הדבקה, מה אני אעשה?

זבולון אורלב: מבחינתי - -

נעמה שחל: אם העבירה כבר היום - - -

זבולון אורלב: - - לא היו צריכים לעשות בכלל את ההחרגה הזאת, אמרתי את זה בדיון הראשון, אבל בגלל שאתם חושבים שזה בכלל החוק, אז צריכים עכשיו להחריג את זה.

זבולון אורלב: אם גם אתם הייתם אומרים כמוני, שהצמדה לא צריכים להחריג כי היא בגדר החרגה - ואני לא זוכר מה היתה דעתה של אתי בעניין הזה - לכן אמרתי: אני לא מתנגד, כי אני לא רוצה – מה שכן נוסף, אני הסכמתי להוסיף את התלי דלת, כי אני מעדיף שחוק יעבור בהסכמה.

זבולון אורלב: זה מחיר הפשרה.

זבולון אורלב: ויש לנו גם ככה ויכוח עם משרד המשפטים לגבי הפיצוי ללא הוכחת נזק - זה הדבר הגדול, אגב זה רעיון שנולד בלשכה בישיבה שלי עם השר, אותה ישיבה שזה הדבר החשוב, והוספנו את המכוניות.

זבולון אורלב: כשאתה רואה את המכלול, יש מחיר לפשרות.

נעמה שחל: אז, אנחנו כמובן תומכים - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אגיד לכם, הוא לא אומר לך – תראה, לא סתם הלכתי לדבר – כרגע הוא המפרסם היחיד שעושה את הדבר הזה, יכול להיות שמחר תהיה תחרות - - -

זבולון אורלב: מי אמר לך?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, הפוך, אני אומרת שכרגע יש תחושה שאני מדברת בשביל יוסי נבו, אבל זו לא הכוונה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני באמת מנסה לחשוב רגע, חכה, תקשיב רגע, הוא עושה את הדפים האלה בכל אזור ואזור אחרת, זאת אומרת, הוא שם - - -

זבולון אורלב: תביאו לי מחורר וגומייה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רגע, אסביר לך, זבולון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא שם בירושלים 100 בעלי עסקים שונים, באזור הצפון 100 בעלי עסקים שונים - מה שאנחנו מבקשים בעצם, לבוא ולהגיד שאתה תדפיס - ואני יודעת שזה לא כזה פשוט להדפיס את זה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא יודעת, אני מנסה להגיע לאיזה "שביל הזהב" מה שנקרא.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא כרגע צריך - תראה, זה נצרת-עילית, אנחנו רוצים שהוא בנצרת-עילית ידפיס את זה ובנצרת-עילית הוא יבדוק כמה דלתות עץ יש - -

ישראלה ברייב: וכמה דלתות רגילות?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: - - וידפיס על דלתות העץ האלה גרסה נוספת עם חור או בלי חור.

חמד עמאר: חבר'ה, אם אנחנו רוצים להתפשר, אני יושב ושומע, ואני חושב שגם אתם – אני תומך ברעיון של - - - - אבל בוא - -

זבולון אורלב: אולי נכתוב בחוק שמוצרי מר נבו מותרים.

חמד עמאר: - - לעשות חור ב-500 - ואם אתה משחיל גומי ואתה שם את זה וברגע שאתה מוציא את הגומי, אז הגומי יוצא באופן אוטומטי ומדביק את זה - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: טוב, אני מצטערת - - -

זבולון אורלב: אני חושב שיש היום פטנטים יותר פשוטים עם "אוזן" קטנה מודבקת כאן.

חמד עמאר: - - אל תגזימו.

זבולון אורלב: מה אתם?

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאנחנו דנים - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יוסי, אגיד לך את האמת, אם אתה כבר כל כך מכיר את דלתות העץ האלה, הרי דלת לא משתנה מיום ליום - - -

קריאות: - - -

זבולון אורלב: לעשות חור עם גומי, בגומי הזה אתה תולה אותה ברגע וזהו.

כרמל שאמה-הכהן: אתם כולם באותה דעה?

זבולון אורלב: כן.

כרמל שאמה-הכהן: נתקדם.

יוסי נבו: - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אבל אתה יודע כמה דלתות עץ יש לך וכמה דלתות לא מעץ יש.

אתי בנדלר: אני מבקשת להגן על - - -

קריאות: - - -

נעמה שחל: תודה.

נעמה שחל: אני פשוט הפסקתי באמצע.

נעמה שחל: אני רוצה שוב לשוב ולהדגיש שעמדת השר להגנת הסביבה היא להתנגד לכל החרגה ביחס לאיסור שקיים כיום, ואם עמדתנו לא תתקבל אז אנחנו רוצים לשמור לעצמנו את הזכות להגיש הסתייגויות.

כרמל שאמה-הכהן: עוד פעם, מה אתם דורשים?

נעמה שחל: אנחנו מתנגדים לכל החרגה ביחס לאיסור שקיים כיום בסעיף 5א.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל מה שהכנסנו עכשיו?

זבולון אורלב: כן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תלי דלת, דלתות - - -

זבולון אורלב: כן, בהסתייגות - - - להתנגד לזה.

נעמה שחל: כן.

נעמה שחל: ואם עמדתנו לא תתקבל, אני רוצה לשמור לנו את הזכות להגיש הסתייגות בעניין הזה.

זבולון אורלב: את יודעת שעל-פי תקנון הכנסת הסתייגות צריכה להיות חתומה אישית בידי השר.

אתי בנדלר: ברור.

זבולון אורלב: תהיה הסתייגות, אנחנו נציע במליאה להפיל אותה.

זבולון אורלב: אני אומר את זה גלוי.

חמד עמאר: ואז כולם יתחילו לעכב לך.

כרמל שאמה-הכהן: הוא לא יגיש הסתייגות.

זבולון אורלב: אני מניח שאם ההסתייגות תתקבל, אז אנחנו נפנה ליושב-ראש הוועדה למשוך את החוק.

זבולון אורלב: תראו, אל תשאירו אותנו כך שכאילו אתם צדיקים ואני הרשע, כי בסופו של דבר לא אתם יזמתם את החוק, אנחנו יזמנו את החוק.

זבולון אורלב: אתם הרי הייתם צריכים ליזום את החוק הזה, ואני מודה לכם על כל הסיוע שזה גם מעבר מחוק הגנת הצרכן לחוק הניקיון.

זבולון אורלב: קיבלתם אותנו בזרועות פתוחות, אבל תבינו, כדי להעביר חקיקה - - -

נעמה שחל: זה אפילו היה רעיון של השר.

זבולון אורלב: חוק בישראל, אני יכול לתת שיעור, הוא פשרה, כל חוק הוא פשרה.

זבולון אורלב: יש כאן פשרה שצריך להגיד: אני מקבל את המכלול הזה, אם החוק לא יעבור אז לא יהיה פיצוי ללא הוכחת נזק, יישאר המצב של היום.

זבולון אורלב: כי אם כל מה שכתוב בחוק, ושום דבר לא מתבצע - מדביקים, מצמידים, תולים, מניחים ואין פוצה פה ומצפצף - אז מה, את רוצה להשאיר את המצב הזה?

זבולון אורלב: אז או הכול או לא כלום, בדרך כלל נשארים עם כלום.

זבולון אורלב: אז אני אומר: התקדמנו משהו.

זבולון אורלב: יש הצעה גם של המועצה לצרכנות למדבקה של מי שלא רוצה, אני מאוד תומך בזה - -

נעמה שחל: גם השר להגנת הסביבה.

זבולון אורלב: - - אבל מה אני יכול לעשות?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו לא.

זבולון אורלב: מה אני יכול לעשות?

זבולון אורלב: אין לזה כנראה רוב.

זבולון אורלב: ואני הודעתי שאני בסוף החוק הזה הולך להגיש הצעת חוק, כנראה עם חבר הכנסת חמד עמאר - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומה אתי?

כרמל שאמה-הכהן: ויוליה.

זבולון אורלב: ויוליה.

זבולון אורלב: לאפשר את עניין המדבקה.

זבולון אורלב: נגיש הצעת חוק, כי אנחנו - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אה, לא, אני לא באה.

זבולון אורלב: אה, לא.

זבולון אורלב: אם נשים עכשיו עוד משקולת על החוק הזה, לצערי זה לא יעבור.

זבולון אורלב: אני אומר לצערי.

זבולון אורלב: אין הכול או לא כלום.

זבולון אורלב: ניסינו לשכנע בישיבות לקריאה ראשונה על המדבקה, לא ראינו שזה הלך.

זבולון אורלב: את צריכה לזכור שהחוק, גם עוד לפני שעשינו את זה, בהצבעה הראשונה היה תיקו שלושה-שלושה, זה לא שכל הקואליציה התגייסה.

זבולון אורלב: לכן, אני מפציר בכם, ואני מוכן גם לדבר עם השר שיאפשר לנו להעביר את החוק הזה, שהוא פשרה, הוא לא האידיאל שלנו.

נעמה שחל: אני בוודאי אמסור את המסר הזה, אעביר אותו הלאה לשר.

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: תודה רבה לך.

אתי בנדלר: מסר מאוד דומה לזה מסרתי בשמי לשר באמצעות גב' שחל ממש לפני תחילת הישיבה.

ישראלה ברייב: אני רוצה להתייחס למשהו, אני יכולה?

ישראלה ברייב: בקשר למגנט.

כרמל שאמה-הכהן: כן, בבקשה.

אתי בנדלר: אני רק רוצה לחדד עוד שנייה את הדברים ולומר שלהבנתי התקווה של המשרד להגיע יום אחד ליכולת, לאפשרות לאכוף את הוראות הסעיף הזה באמצעות עבירות פליליות - כי זה מה שיש היום בעניין הזה - נראית כל כך רחוקה.

אתי בנדלר: אולי עדיף כרגע משהו ריאלי שניתן יהיה לעמוד בו ושניתן יהיה להעניק את הזכות לפיצויים עונשיים, לפיצויים לדוגמה, ליתר דיוק, לצורך אכיפה פרטית, מאשר לצפות לאחרית הימים שאתם תאכפו את זה בנוסח הקיים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואת זוכרת, גברתי היועצת המשפטית, שאנחנו דיברנו על הדרך בה אנחנו בעצם מטפלים במקרה בו נפל התלי דלת על הרצפה.

אתי בנדלר: אין לי פתרון לזה.

אתי בנדלר: אני יכולה לומר שלא מדובר באחריות מוחלטת, בכל מקרה צריכים להוכיח את יסודות – אם יהיה מדובר בהגשת כתב אישום אז ביסודות העבירה - -

זבולון אורלב: יתנו לו עוד שלושה שקלים.

אתי בנדלר: - - ואם יהיה מדובר בהגשת תביעה אזרחית גם אז "המוציא מחברו עליו הראיה", הוא צריך להוכיח, ואם תהיה לו הגנה טובה אז זה עניין של ראיות, כפי שיתרשם בית-המשפט.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אם אנחנו כותבים שמותר לשים מגנט על הדלת, נניח - - -

זבולון אורלב: תלי דלת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תלי דלת - אם נניח תלי דלת על הרצפה זה כבר - - -

אתי בנדלר: אני לא יודעת, בית-המשפט יתרשם מהראיות.

אתי בנדלר: לכאורה, אם יהיה תלי דלת שמונח באיזושהי צורה קרוב לסף הדלת ויש שם ידית תקינה, אז יהיה מקום להניח אולי שזה נפל.

אתי בנדלר: אינני יודעת או שמישהו - - -

זבולון אורלב: אני מוכרח להגיד לך שבחיים שלי לא קרה לי שהיה לי תלי דלת שמצאתי אותו על הרצפה.

זבולון אורלב: אני לא מכיר כזה דבר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אצלך לא לקחו סיכון.

אתי בנדלר: זה עניין של ראיות, כמו בכל - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אצלך תולים את זה כמו שצריך.

זבולון אורלב: אגב, מאז שאני מחוקק את החוק גם לא מדביקים יותר בחדר המדרגות שלי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: משהו טוב יוצא לך.

כרמל שאמה-הכהן: כן, מר פלג.

אהוד פלג: תודה.

אהוד פלג: קודם כל, הייתי מבקש להתייחס להערה של היועצת המשפטית בתשובה לשאלה של חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ - אנחנו פה מדברים על סעיף שאנחנו יודעים שהמדינה לא אוכפת אותו, ולכן הוכנס הסעיף, ובצדק רב, של אפשרות לפיצוי לדוגמה עד 1,000 שקלים על-פי תביעת הצרכן.

אהוד פלג: אנחנו פה מזמינים לעצמנו פתח להרבה מאוד בעיות, משום שהצרכן ימצא הרבה מאוד פעמים את דברי הדואר האלה זרוקים מתחת לדלת שלו, זאת אומרת בתחתית הדלת שלו ולא מודבקים עליה, ולו רק באותן דלתות שהן רבות מספור.

אהוד פלג: צריך לזכור שדלת כניסה לבית על-פי רוב היא לא דלת עם ידית שנפתחת כמו דלת פנימית בדירה, אלא היא דלת שנטרקת, ולכן הידית שם היא ידית שלא מאפשרת תליה, ולכן אני כבר רואה את אותם מחלקים שישימו את דברי הדואר שאתם מאפשרים להם לשים, ישימו אותם למטה, ואז הצרכן יתבע.

אהוד פלג: אנחנו פה פותחים פתח להרבה מאוד בעיות מהבחינה הזאת, והיות ואין דרישה, ובצדק אין דרישה של להוכיח כוונות, ואנחנו פה לא מדברים על "מנס ריאה" בשפה המשפטית יודע מה, פשוט הלך ושם ולא אכפת לו שזה יציג מטרד לצרכנים, אז התביעה תהיה בדין.

אהוד פלג: אבל אני רוצה לעסוק בנקודה העקרונית - דיבר חבר הכנסת אורלב על כך שהחוק הוא פשרה, ואני מתחבר לדברים האלה.

אהוד פלג: החוק הזה, גם בכוונתו המקורית של חבר הכנסת אורלב גם - - -

זבולון אורלב: לא, בהצעה שלי היה אסור להכניס גם לתיבות דואר בכלל.

אהוד פלג: זה בדיוק מה שאני עומד לומר.

אהוד פלג: גם בכוונתו המקורית של חבר הכנסת אורלב הוא כלל את מקור הבעיה העיקרי בתיבות הדואר.

אהוד פלג: הלכה הממשלה ובהחלטה שנוגדת את מדיניות הממשלה, זאת אומרת, אני עוד לא מבין עדיין עד הרגע הזה את החלטת הממשלה, כי מדיניות הממשלה היא להילחם במטרדים אם לא כל כך המטרדים לצרכנים, אז בוודאי המטרדים הסביבתיים ובזבוז.

אהוד פלג: יש פה פעמיים פגיעה בסביבה: פעם אחת בייצור של כל הניירת הזאת שממילא מוצאת את דרכה לפח, ופעם שנייה באשפה שנערמת ומוצאת את דרכה לפח פעם שנייה.

אהוד פלג: פעמיים פוטנציאל זיהום סביבה שאפשר לחסוך אותו - ותיכף נגיע לרצון הציבור - והממשלה בדרך כלל הולכת למדיניות של צמצום הבעיה הסביבתית, במיוחד היום, כאשר יש בעולם הסכמים שגם מחייבים את מדינת ישראל.

אהוד פלג: ופה הלכה הממשלה בניגוד למדיניות הזאת – זכות קדימה לסביבה - - -

כרמל שאמה-הכהן: חברים, איך מתקדמים?

אהוד פלג: אני יכול להמשיך?

כרמל שאמה-הכהן: כן, אבל לסכם, מר פלג.

אהוד פלג: כמו שאמרתי, ההצעה המקורית של חברי הכנסת אורלב ואזולאי דיברה על כך שתיבות הדואר יכללו בחוק הזה וייאסר לשים דואר פרסומי בתיבות הדואר, שזה המטרד העיקרי.

אהוד פלג: הממשלה, בהחלטה שאני לא מבין אותה, החליטה שתיבות הדואר לא יהיו בתוך החוק.

אהוד פלג: מה הציבור אומר?

אהוד פלג: הציבור, באחוזים עצומים שאי-אפשר לטעות בהם, מתנגד למטרד הזה של דואר פרסומי בתיבות הדואר - - -

כרמל שאמה-הכהן: מר פלג, אין לנו עכשיו – אנחנו לא בכיוון בכלל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אבל אנחנו דיברנו על זה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מר פלג, יש לך כוונה ברורה לעשות את התפקיד שלך, באמת, זה התפקיד שלך לבוא ולהראות שאתה דואג מאוד לציבור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לנו, כנבחרי ציבור, יש גם תפקיד לחשוב על איך מתפרנסים אנשים במדינה הזאת בכבוד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ולכן, אתה אמרת את זה כבר עשרות פעמים - אפילו זבולון אורלב שהגיע עם הצעה מהתחלה - - -

זבולון אורלב: שתומך בו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שתומך בך, הגיע למסקנה שצריך ללכת ב"שביל הזהב", אז אל תגזימו באמת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אף אחד פה בחדר שלא יגזים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בואו נצביע, נו.

קריאות: - - -

אהוד פלג: אני רק מבקש להשלים את דברי.

אהוד פלג: לא סיימתי.

כרמל שאמה-הכהן: כן, אבל סכם בבקשה.

אהוד פלג: דרך הפשרה היא הדרך שהנחתה גם את המועצה לצרכנות, למרות שהציבור, חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, הציבור לא חלוק פה, 90% תומכים בהצעה של המועצה, 83% לא רוצים את הדואר הזה בתיבות הדואר ועשינו - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תגיד לי, איך הגעת ל-90% מהציבור, אני רוצה לעשות סקר פוליטי אצל הציבור הזה.

אהוד פלג: - - לבקשתך - - -

גיא רזניק: די כבר, מספיק.

כרמל שאמה-הכהן: אבל מר פלג, חברי הכנסת לא רוצים להיכנס לזה בכלל.

אהוד פלג: אז מה שאנחנו טוענים, רק רגע, אנחנו נאמנים לדרך הפשרה שמנחה את הבית הזה.

אהוד פלג: הצענו הצעת פשרה בין הזכות של העסקים לפרסם לבין הזכות של הצרכנים שלא ידחפו להם דיוור בתיבות הדואר, ולא מדובר רק בעסקים קטנים, מדובר ברשתות עם סניפים רבים, הצענו - - -

כרמל שאמה-הכהן: הבעיה מוכרת.

כרמל שאמה-הכהן: מה ההצעה?

כרמל שאמה-הכהן: תכל'ס.

אהוד פלג: ההצעה היתה ונשארה, הצעת הפשרה הזאת שככלל מותר יהיה לשים דיוור פרסומי בתיבות, אלא אם כן הצרכן הציב את הסימון בצורה של מדבקה או בדרך אחרת על התיבה, שהוא מבקש שבתיבה שלו לא ישימו דיוור פרסומי.

אהוד פלג: את זה יצטרכו לכבד בגיבוי החוק.

אהוד פלג: לכך יש תמיכה רחבה של ציבור בארץ וזוהי דרך הפשרה האמיתית.

כרמל שאמה-הכהן: מה עם העניין של המדבקה, זבולון?

זבולון אורלב: איזה?

כרמל שאמה-הכהן: שהוא מציע.

זבולון אורלב: אני חושב שהרעיון הוא נכון, אבל לצערי אין לנו רוב לזה.

אהוד פלג: אני מציע לבדוק את זה כרגע בוועדה.

כרמל שאמה-הכהן: אין רוב, איפה?

זבולון אורלב: אין רוב לעניין המדבקה.

זבולון אורלב: אין לנו רוב לעניין המדבקה, ואני גם חושש שהואיל וועדת השרים החליטה שהחוק הזה לא נוגע בתיבות המכתבים, שאחד ממשרדי הממשלה גם יחזור לוועדת השרים ויבקש למשוך את החוק.

זבולון אורלב: זה החשש שלי.

זבולון אורלב: החוק שלי, ונדמה לי גם של אזולאי, שלי בוודאי, גם אסר על הכנסת חומר פרסומי לתיבות הדואר, והממשלה התנגדה במפורש.

זבולון אורלב: לכן, אני הודעתי למועצה - - -

כרמל שאמה-הכהן: זו ההחלטה בוועדת שרים?

זבולון אורלב: כן, חד וחלק.

כרמל שאמה-הכהן: אוקיי.

זבולון אורלב: לכן אני אמרתי למועצה הצרכנית שאני חושב שהם צודקים, זאת הצעת פשרה ראויה, נכונה, וגם דיברנו כמה חברי כנסת - אנחנו עם סיום החוק הזה נגיש הצעת חוק נפרדת.

כרמל שאמה-הכהן: סיימנו את הנקודה.

זבולון אורלב: בסדר, תודה.

כרמל שאמה-הכהן: כן.

אפרת דנן: שלום, אני מ"מדריך המקצוענים", לגבי בעלי המקצוע - מה שהיא דיברה, אני מבקשת שתשקלו את הנושא של 100 עמודים, כי המדריך הכי גדול של תל-אביב - לא כל מפרסם מפרסם עמוד: 60 עמודים, 70 עמודים.

אפרת דנן: יש אזורים כמו מודיעין, והאינטרס הוא לפרסם בעלי מקצוע באזור.

אפרת דנן: באזור כמו מודיעין אי-אפשר להגיע ל-100 עמודים, כי אחרת בעל מקצוע שמגיע מתל-אביב למודיעין יחייב את הצרכן בעלות נסיעה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: 50 עמודים, בסדר?

אפרת דנן: בסדר.

חמד עמאר: 50 עמודים.

זבולון אורלב: אני בעד, נוריד ל-50.

אפרת דנן: 50 מפרסמים.

אתי בנדלר: 50 עמודים אני חושבת שזה גם הרבה.

אתי בנדלר: אני סיפרתי בדיוק - - -

זבולון אורלב: - - -

אתי בנדלר: 40 עמודים, משהו סביר, אני לא יודעת, אבל של שכונות, יש מדריכים שכונתיים.

אפרת דנן: לדעתי נכון לעשות לפי מספר מפרסמים.

זבולון אורלב: שיתארגנו, אי-אפשר.

אפרת דנן: יכול להיות אחד קונה חצי עמוד, אחד עמוד.

זבולון אורלב: תראי מה שאת עושה - - -

אפרת דנן: לא, אני מאוד מעריכה אותך, אדון אורלב.

זבולון אורלב: ביקשת 60, אנחנו אומרים 50 ועוד יש לך טענות.

אפרת דנן: חס וחלילה.

זבולון אורלב: זה כמו אברהם עם סדום, 40, 50 - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זבולון, בוא נלך לפי אפשרות הדפסה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה שמיניות, אוקיי - - -

זבולון אורלב: חבר'ה, אתם תמתחו את החבל.

זבולון אורלב: אגיד לכם מה יקרה עוד מעט, אתם תמתחו את החבל, ובסוף נגיע להתחלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נעשה 48 עמודים.

זבולון אורלב: חבר'ה.

זבולון אורלב: 48, 47.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אגיד לך למה, כי יש שמינייה, כי אתה לא יכול להדפיס אחרת.

קריאה: השנה שקמה המדינה.

כרמל שאמה-הכהן: 64 עמודים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא.

זבולון אורלב: יוליה, יוליה - -

חמד עמאר: בואו נלך על 50, לא צריך יותר מדי ללכת, 50 וזהו - - -

זבולון אורלב: - - אל תמתחו את החבל, אמרתם 100, היא אמרה 60, אמרנו – בחייכם, מה?

זבולון אורלב: אי-אפשר ככה לגמור - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יאללה, 50 - - -

יוסי נבו: אני מבקש משפט אחד בטרם תחרצו דין.

יוסי נבו: משפט אחד.

יוסי נבו: אנחנו הגורם היחיד שנפגע מהחוק הזה.

יוסי נבו: אנחנו לא יכולים להפיץ את זה בצורה מאולתרת עם כל מיני "אקססוריז" על דף אחד, אבל זה דף אחד שיוצא פעם בשנה, מחיר - - - לעומת התלי דלת שיגיע ביום - -

חמד עמאר: הוא הגזים.

חמד עמאר: תביאי לי גומי עכשיו.

חמד עמאר: הוא הגזים, תעזוב.

יוסי נבו: - - עם פלסטיקים וניילונים ו - - - סביבתית, זה לא וזה כן?

יוסי נבו: זה לא וזה כן?

יוסי נבו: עכשיו יש פה הסתייגות שמבטאת – וזו אפליה ל"דפי זהב", למה "דפי זהב" כן ואנחנו לא?

יוסי נבו: אנחנו הרבה יותר טובים מהם, אנחנו מרכזים הכול בעמוד אחד, חוסכים נייר, חוסכים הפצות, שומרים את זה שנה שלמה מול העיניים, מביאים הרבה תועלת לבעלי העסקים, למה האפליה הזאת כלפינו?

יוסי נבו: מאיפה זה בא הדבר הזה?

יוסי נבו: למה להחליט שזה לא וזה כן?

יוסי נבו: זה הרי משרת את אותו רעיון וזה לא גורם נזק לאף אחד, וזה הרבה פחות נזק סביבתי מחוברת שלמה של 80 עמודים.

יוסי נבו: אז למה זה לא?

יוסי נבו: אני באמת שואל אתכם.

יוסי נבו: אני אומר לכם ואתם סוגרים את העסק שלנו בדרך הזאת.

יוסי נבו: שרשרת ייצור של - - -

חמד עמאר: אתה לא מרגיש שאתה קצת – עכשיו אביא לך מחורר, אביא לך גומי ואראה לך שזה לוקח בדיוק שנייה וזה לא פוגע בכלל.

חמד עמאר: אתה אל תחשוב אותנו שאנחנו לא מבינים שום דבר.

חמד עמאר: בוא נתקדם.

ישראלה ברייב: סליחה, אני יכולה להגיד משהו בבקשה?

ישראלה ברייב: הדף הזה מחולק לאזורים.

ישראלה ברייב: לדוגמה, בירושלים יש לנו 18 דפים כשכל אזור מופק בצורה שונה, יש בו מפרסמים שונים, כי זה גם תלוי במגזרים שיש שם, וכל אחד לוקח את האזור שהוא עובד בו.

ישראלה ברייב: תחשבו שבירושלים - סתם דוגמה לצורך העובדה - צפון יש לנו שם 15,000 בתי אב שמחלקים, מה שהוא מנסה להסביר לכם, שמבחינה הגיונית אי-אפשר לעשות שפה יהיה 10,000 כאלה - - -

כרמל שאמה-הכהן: גברתי, תודה.

ישראלה ברייב: שנייה, אני רוצה, ברשותך, עוד מלה אחת.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו חוזרים סביב הזנב כבר.

ישראלה ברייב: אם יש איזושהי החרגה, אז אפשר להגביל לפחות דף שיהיה בו x פרסומים, x של מפרסמים, שזה גם לא יהיה זבל וזה גם לא יפריע, וזה פעם בשנה מחולק, אני לא מוצאת בזה בעיה.

כרמל שאמה-הכהן: יורם שמעון, בבקשה.

יורם שמעון: תודה רבה.

יורם שמעון: אני רוצה להצטרף לדברים שנאמרו פה על-ידי נציג המועצה לצרכנות, אהוד פלג.

יורם שמעון: לאגודה יש 30,000 בניינים חברים, חצי מיליון בתי אב שאנחנו נותנים להם שירותים.

יורם שמעון: אני חושב שצריך לשמור את שיקול הדעת לדייר בבית המשותף או לוועד הבית, האם לקבל או לא לקבל את כל מוצרי הפרסום שמעמיסים בצורה ניכרת בתיבות הדואר שלהם.

יורם שמעון: לא ניתן באמת לקדם את החוק כמו שהוא קיים - -

כרמל שאמה-הכהן: אי-אפשר כרגע להכניס את זה בחוק - -

יורם שמעון: - - בלי המדבקה - - -

כרמל שאמה-הכהן: - - הממשלה מתנגדת, זה יפגע במטרות האחרות.

כרמל שאמה-הכהן: פעם הבאה שתעלה הצעת החוק של חמד עמאר, זבולון אורלב, יוליה - אם היא תצטרף ואחרים, תעשו עבודה בוועדת שרים, ששרים לא יתנגדו.

כרמל שאמה-הכהן: כרגע אין פה - אני גם בעד מה שאתה אומר, אני מאוד בעד.

יורם שמעון: אני חושב שצריך לקבל את מה שאמרה - - - לקדם פה עקרונות והעיקרון החשוב הוא לתת לדייר להחליט - -

זבולון אורלב: כן, העיקרון לא נכנס בחוק.

יורם שמעון: - - אם הוא רוצה או לא רוצה את דברי הדואר.

יורם שמעון: אי-אפשר לבוא ולקבל פה החלטה איזה צורה, באיזה מגנט, תלי דלת, חוברת, יש - - -

כרמל שאמה-הכהן: אפשר להכניס אולי סמכות לאחד השרים שיוכל לקבוע את זה בעתיד?

אתי בנדלר: לקבוע מה?

כרמל שאמה-הכהן: מגבלה לתיבה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מה עשית?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז, באמת - - -

אתי בנדלר: זה עומד כאילו בניגוד להוראות החוק.

זבולון אורלב: כרמל, יחזירו את זה לוועדת השרים.

כרמל שאמה-הכהן: אוקיי, חברים, הלאה.

כרמל שאמה-הכהן: כן.

אורן תמיר: שלום, ממשרד המשפטים.

אורן תמיר: אני רק רוצה להדגיש כמה עניינים.

אורן תמיר: ההתנגדויות לעמדה שלנו נשמעה פה בדיונים של הוועדה.

אורן תמיר: אני רוצה לעשות את זה ממש בתמצית.

אורן תמיר: אין לנו שום התנגדות לסייגים שייקבעו במסגרת החזקה של סעיף 5א.

אורן תמיר: אני חושב שהחזקה הזו כשלעצמה היא בעייתית, ולכן אם מחריגים אותה, בינינו, זה מקדם מטרות טובות.

אורן תמיר: לעומת זאת, יש לנו בעיה עם כל הרחבה של החזקה הזאת, לרבות מה שנקבע פה בתפר שבין הקריאה הטרומית לקריאה הראשונה של כלי הרכב.

אורן תמיר: אנחנו מתנגדים לעניין שהנחת פליירים על כלי רכב יהיו עבירה פלילית.

אורן תמיר: אנחנו מתנגדים גם כמובן למבנה הזה של הפיצויים לדוגמה, כבר אני אגיע לנושא הזה.

אתי בנדלר: עדיין לא קראנו את הסעיף של הפיצויים לדוגמה.

אורן תמיר: בסדר, אז אעצור כאן.

אורן תמיר: אני רק מדגיש שלעניין סייגים שמצמצמים את תחולת החזקה אנחנו תומכים ואין לנו התנגדות לעניין הזה.

אורן תמיר: כל דבר שמרחיב את החזקה, בינינו זה בעייתי - -

זבולון אורלב: את רואה, הם יגישו הסתייגות על זה, אתם תגישו על זה - ואין חוק.

אורן תמיר: - - ואנחנו אכן שומרים את זכותנו להגיש הסתייגות בעניין הזה.

כרמל שאמה-הכהן: טוב, הצבעות.

אתי בנדלר: רגע, עדיין אני רוצה לקרוא את סעיף 1.

זבולון אורלב: מר פלג, רק תבין כמה משקולות יש לנו על החוק, בלי המדבקה.

כרמל שאמה-הכהן: הצבעות זה רק אחרי הקראות.

אתי בנדלר: אני אקרא את סעיף 1 להצעת החוק.

אתי בנדלר: "בחוק שמירת הניקיון, התשמ"ד-1984, בסעיף 5א – (1) בסעיף קטן (א), אחרי "על מקרקעין" יבוא "או על כלי רכב", בסופו יבוא "לעניין סעיף זה, לא יראו פעולה שלא כדין על אחת מאלה" - וזה לא הנוסח הסופי - "(1) עשיית המעשה בהיתר לפי הוראות כל דין או מכוח רישיון שניתן לפי דין; (2) עשיית המעשה בדרך של הכנסת דואר או דבר דפוס אחר לתיבת המכתבים או תלייה על דלת באופן שאינו גורם נזק לדלת או הנחה בצמוד לסף הדלת של חוברת המכילה מידע בדבר שירותים ופרסומים הכוללת לא פחות מ - -

זבולון אורלב: 50.

חמד עמאר: 50.

אתי בנדלר: - - 50 עמודים; (3) עשיית המעשה בדרך של הצמדה במגנט".

אתי בנדלר: אלה העקרונות, יתכן שבנוסח יחולו שינויים.

כרמל שאמה-הכהן: אוקיי.

זבולון אורלב: בסדר, זה כבר לא משנה.

כרמל שאמה-הכהן: מי בעד?

כרמל שאמה-הכהן: בעד – פה אחד

כרמל שאמה-הכהן: אושר פה אחד.

כרמל שאמה-הכהן: זבולון, אין לך זכות הצבעה.

עידית חנוכה: חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ הצביעה במקום - - -

זבולון אורלב: אתה צודק.

זבולון אורלב: אני מתנצל.

כרמל שאמה-הכהן: אני מוכן להלוות לך.

זבולון אורלב: לא, אני קודם כל מתנצל, אני כבר באופן אוטומטי, אבל זו הצבעה לדוגמה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רגע, אסור לו להצביע?

כרמל שאמה-הכהן: אסור לו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אני מתנגדת, אז החוק לא עובר?

חמד עמאר: למה, אני נמצא, מה?

אתי בנדלר: החוק עובר בכל מקרה.

זבולון אורלב: יוליה, מלה זו מלה, אין כזה דבר.

אתי בנדלר: אני עוברת לפסקה 2 שעדיין לא קראו את זה ולא נשמעו הערות, למיטב זכרוני, אלא הערות כלליות.

אתי בנדלר: "אחרי סעיף קטן (א) יבוא: (א1) נעשתה אחת הפעולות האמורות בסעיף קטן (א) בניגוד להוראות אותו סעיף ביודעין, רשאי בית-המשפט לפסוק בשל הפרה זו פיצויים שאינם תלויים בנזק (בסניף זה – פיצויים לדוגמה), בסכום שלא יעלה על 1,000 שקלים חדשים בשל כל הפרה כאמור.

אתי בנדלר: (א2) בבואו לקבוע את גובה הפיצויים לדוגמה יתחשב בית-המשפט, בין השאר, בשיקולים המפורטים להלן, ולא יתחשב בגובה הנזק שנגרם לניזוק כתוצאה מביצוע ההפרה: (1) אכיפת החוק והרתעה מפני הפרתו; (2) חומרת ההפרה, היקפה ונסיבותיה.

אתי בנדלר: (א3) אין בהוראות סעיף קטן (א1)" – זאת אומרת בהוראות של הפיצויים לדוגמה – "כדי לגרוע מזכותו של הנפגע לכל סעד אחר בשל אותה הפרה".

אתי בנדלר: הסבר מאוד קצר.

אתי בנדלר: מקנים כאן זכות לתבוע פיצויים לדוגמה, ובלבד שהתובע מוכיח שמי שהפר את ההוראה הזאת עשה כן "ביודעין".

אתי בנדלר: זו דרישה מינימלית שנמצאת בכל דברי החקיקה כשמדברים על פיצויים לדוגמה, לא להטיל פיצויים לדוגמה אלא על מעשה שנעשה בתוך מודעות, במקרים אחרים אפילו מדברים על זדון.

אתי בנדלר: בית-המשפט אמור לא להתחשב או צריך לא להתחשב בהתאם למוצע בגובה הנזק שנגרם לניזוק כתוצאה מביצוע ההפרה.

אתי בנדלר: זאת אומרת, אם אדם תובע על סמך הסעיף הזה פיצויים לדוגמה הוא יכול להביא שיקולים שונים בחשבון, אבל לא את גובה הנזק שנגרם לנפגע, משום שההנחה היא שאל"ף, קשה מאוד להוכיח מה גובה הנזק ובעיקר, במקרה הזה, הנזקים הם מאוד קטנים.

אתי בנדלר: אבל אם נגרם לאדם נזק ממשי כתוצאה מהפרת הוראות אלה, הוא רשאי להגיש תביעת נזיקין רגילה ולהוכיח את נזקו.

אתי בנדלר: וזו המשמעות של ההוראה האחרונה שקראתי, שאומרת שאין בהוראה הזאת כדי לגרוע מזכותו של נפגע לכל סעד אחר בשל אותה הפרה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שאלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשאנחנו כותבים פה ש-1,000 שקלים חדשים בשל כל הפרה - - -

אתי בנדלר: זה הסכום המרבי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן, אבל יכול להיות מצב נניח שיש איזה מישהו תובען סדרתי?

קריאה: כן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שהוא כל פעם – למה לא להגביל את זה, למשל לא יותר מפעם אחת לאותה משפחה או ל - - -

אהוד פלג: יש מפר סדרתי, יש תורן סדרתי.

אתי בנדלר: זה שיקול הדעת של בית-משפט.

אורן תמיר: זו באמת אחת הבעיות של אכיפה פרטית, שבדרך כלל מה שקורה מניסיון במדינות בכל העולם, יש כל מיני גופים שמתמחים בהגשת תביעות, והם אלה שעושים את עבודת האכיפה, והם משלשלים את הכסף לקופה שלהם.

זבולון אורלב: אני לא מבין מה הבעיה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אגיד לך, יכול להיות מצב שיבוא איזה בן-אדם, איזה "כהן" אחד, כל שבוע הוא תובע מישהו אחר בזה.

זבולון אורלב: אם כל שבוע ידביקו לו שלא כדין, אז הוא יתבע כל שבוע, מה הבעיה?

אורן תמיר: גם אם לא.

זבולון אורלב: אם אין לו על מה לתבוע, איך הוא יתבע?

נעמה שחל: אני חושבת שיש לי תשובה טובה לעניין הזה.

נעמה שחל: אנחנו רואים במקרים דומים כמו בפיצויים לדוגמה באפליה בכניסה למקומות ציבוריים, שבאמת בית-משפט - כשהוא בא לדון בסוג כזה של תיקים - רואה כאשר מדובר בתובעים סדרתיים, והוא מתחשב בזה לעניין גובה הפיצוי שניתן – זה מצד אחד.

נעמה שחל: זאת אומרת, שיקול הדעת נותר לבית-משפט.

נעמה שחל: מהצד השני, עדיין זה מייצר את התוצאה שאת רוצה להגיע אליה שהיא תוצאה של הרתעה, גם אם מדובר במה שנקרא "תובע סדרתי", עדיין התוצאה של הרתעה מפני ביצוע ההפרה מתקבלת.

אהוד פלג: אני רוצה להגיד משהו – הנטייה של צרכן לא לרוץ לבית-משפט.

אהוד פלג: אנחנו צריכים לעודד אותו גם כשהוא נפגע בתביעות צרכניות שילך לבית-משפט לתביעות קטנות.

אהוד פלג: צרכנים לא נוטים לזה.

אהוד פלג: אין חשש שמישהו יתבע סתם - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה אתה אומר?

אהוד פלג: - - אבל אם פוגעים בו, המטרה הרי היא הרתעה, מודה המדינה - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש חשש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש חשש.

זבולון אורלב: לא, יוליה - - -

קריאות: - - -

אהוד פלג: - - שהיא לא תאכוף את זה, משרד המשפטים יודע את זה.

אהוד פלג: מי שיוכל לאכוף את זה כדי להגן על עצמו זה הצרכן שנפגע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא יתבע, הוא יבוא יצלם, יגיד: נפל פה זה, אחרי שבוע יבוא יגיד: נפל עכשיו של האינסטלטור האחר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא אחר כך יבוא יגיד ש - - -

כרמל שאמה-הכהן: לא, זה לא - - -

זבולון אורלב: לא, מה?

זבולון אורלב: בית-משפט מטומטם?

זבולון אורלב: יוליה, בית-משפט מטומטם?

כרמל שאמה-הכהן: תני לו, תני לו, מי שרוצה שיעשה מה שהוא רוצה.

כרמל שאמה-הכהן: יש חוק וסדר, מה?

חמד עמאר: נכון, שיתבע, בית-המשפט יחליט.

כרמל שאמה-הכהן: הסדרתיים מתקזזים עם האדישים.

זבולון אורלב: תאמיני לי, מזהים אותם מהר מאוד.

אתי בנדלר: אבל בדרך משיגים את אפקט ההרתעה.

כרמל שאמה-הכהן: בסדר.

כרמל שאמה-הכהן: כן, אדוני.

אורן תמיר: תרשו לי להציג את העמדה של משרד המשפטים בקצרה לעניין פיצויים לדוגמה.

אורן תמיר: יש דבר אחד שנשמע ונאמר פה באמת רבות, שפיצויים לדוגמה ניתנים במקרים חריגים של זדון, של פגיעה באינטרסים חמורים, של זכויות חוקתיות שקשה לשום אותם, ונראה לי שברור מאליו שזה לא המקרה שבפנינו - זה דבר ראשון.

אורן תמיר: אבל הנימוק השני שמובא פה זה נימוק של פתרון של בעיה של חסר באכיפה, והנימוק הזה באמת הוא על פניו משכנע.

אורן תמיר: כלומר יש לנו בעיה באכיפה, בואו ניתן לפרטים להתחיל למלא את החסרים שהמדינה השאירה בהקשר הזה, אבל בספרות המשפטית - - -

כרמל שאמה-הכהן: בסדר.

כרמל שאמה-הכהן: לא, אנחנו לא שם.

אורן תמיר: לא, אני רוצה להסביר מה הקשיים שיש בעניין הזה.

אורן תמיר: הקשיים בעניין הזה הם, בין היתר, חשש של הצפה של תביעות, ובעניין הזה יש גם חשש של הנהלת בתי-המשפט מהעניין הזה שהם מביעים חשש - - -

כרמל שאמה-הכהן: חוקקנו לפני שנה וחצי משהו פיצויים לדוגמה על - - -

אורן תמיר: אז אני מייד אתייחס גם לסיפור הזה.

אתי בנדלר: כמה תובענות הוגשו בעניין דואר ספאם מאז שזה חוקק לפני הרבה יותר שנים?

אורן תמיר: הוגשו לא מעט – אני בדקתי, רגע, אני רוצה רק להדגיש כמה - - -

כרמל שאמה-הכהן: לא, יש את החוק הזה עם האריזות, עם הפיקדון על מיכל משקה, 1,800 שקלים.

זבולון אורלב: אני לא מבין.

זבולון אורלב: מה אתם אומרים לאזרחים שנפגעים?

זבולון אורלב: אל תגישו תביעות.

זבולון אורלב: מה המסר שלך?

זבולון אורלב: אני לא מבין את המסר שלך.

אורן תמיר: המסר - - -

זבולון אורלב: יש מכת מדינה, ואתה אומר: תשמע, אל תעשו פיצוי, כי יהיו הרבה תביעות.

אורן תמיר: המסר הוא שהאזרחים - - - להגן על אינטרס הציבור.

זבולון אורלב: אם לא יהיו הרבה תביעות לא נתגבר על - - -

אהוד פלג: אתה מוכן להציג לנו כמה תביעות הוגשו על-ידי המדינה בעבירות האלה.

כרמל שאמה-הכהן: מה פתחתם לי דיון כזה, תגידו לי.

כרמל שאמה-הכהן: חבר'ה, זה לא מעניין.

כרמל שאמה-הכהן: תלכו לוועדת חוקה.

אתי בנדלר: כמה תובענות יש על דואר ספאם?

אורן תמיר: לפי הבדיקה שלי היו לא מעט.

אתי בנדלר: מה זה לא מעט?

קריאה: למה לא מעט?

אורן תמיר: אני לא יודע, אני רק - - -

אתי בנדלר: אני תיכף אגיד לך כמה שנים החוק הזה קיים, ואתה יודע איזה אפקט הרתעה היו לפרסומים הראשונים על התובענות האלה?

אתי בנדלר: עכשיו זה כבר שוב מתחיל עם זה - - -

כרמל שאמה-הכהן: תפסיקו לזרוק בנזין.

כרמל שאמה-הכהן: אני מבקש לסיים את הדיון הזה בנושא הזה.

כרמל שאמה-הכהן: כן, מה?

נעמה שחל: אני מצטערת שאני חוזרת רגע אחורה, אבל אני התבקשתי לעדכן שלאור ההצבעה על הסעיף הקודם, ומכיוון שתמיכת הממשלה והחלטת ועדת שרים היתה שהתקדמות ההצעה תהיה בתיאום, בין היתר, עם המשרד להגנת הסביבה, בכוונת השר להגנת הסביבה - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אמרת את זה כבר.

נעמה שחל: - - לעלות לוועדת שרים חזרה.

זבולון אורלב: בסדר.

כרמל שאמה-הכהן: מי זה?

כרמל שאמה-הכהן: השר אמר את זה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומה אתה עושה עם זה?

זבולון אורלב: אין לנו ברירה, מה אתה יכול לעשות?

זבולון אורלב: אני בעד להצביע.

חמד עמאר: בוא נצביע ואחרי זה רוצה להעלות את זה - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תביאי את השר - - -

נעמה שחל: הלוואי שיכולתי.

זבולון אורלב: אדבר אתו.

כרמל שאמה-הכהן: תסמכו על זבולון, ואם זבולון לא יעזור, אנסה לעזור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וגם אני אעזור לך, תאמין לי.

כרמל שאמה-הכהן: מי בעד?

כרמל שאמה-הכהן: בעד – פה אחד

כרמל שאמה-הכהן: אושר פה אחד.

כרמל שאמה-הכהן: עוד פעם הצבעת הצבעה לדוגמה?

זבולון אורלב: הצבעה לדוגמה.

כרמל שאמה-הכהן: ההצעה מוכנה לקריאה שנייה ושלישית.