ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 516, 2012-02-28 10:30

אמנון כהן: שלום, אני פותח את הישיבה.

אמנון כהן: אנחנו הולכים לפי העניין.

אמנון כהן: אנחנו בודקים שיורד גשם.

גאלב מג'אדלה: ההצעה שלי מאז שנת 2010.

אמנון כהן: בוועדה הכל מתויק, הכל מתועד, שום דבר לא הולך לאיבוד.

אמנון כהן: אפילו כאשר עובר זמן, אם הנושא חשוב שמים אותו על סדר היום.

גאלב מג'אדלה: אני האחרון שאתה צריך להגיד לו דברים טובים על הוועדה, שעמדתי בראשה שנתיים.

אמנון כהן: לענייננו – ראינו לנכון לשים את הנושא השבוע על סדר היום, על פי בקשת חברי הכנסת.

אמנון כהן: העיתוי מתאים, מבחינת זה שהציבור הרחב מגיע למקום הזה ונהנה, אבל שם הרבה כסף.

אמנון כהן: גם כאשר אני הולך, אני שם כסף.

אמנון כהן: אני לא דוגמא, אבל יש משפחות עם 6-7 ילדים, שקשה להן לשלם כאשר הן מגיעות למקום הזה.

אמנון כהן: ניתן למציעים של הדיון הזה לומר דברים, נשמע את הצדדים ונפתח את הדיון.

אמנון כהן: הבנתי גם, שאם משפחה מגיעה לאתר היא צריכה לשלם דמי כניסה, לא פר אוטו אלא פר כל אדם הנמצא באוטו.

אמנון כהן: לאחר מכן, משלמים גם עבור כל מתקן בתוך האתר.

אמנון כהן: צריך לראות האם זה מדתי או לא מדתי, קשה או לא קשה.

אמנון כהן: זה אזור יחידי בארץ, מונופולי.

אמנון כהן: אין לנו עוד מקום דומה.

אמנון כהן: אנחנו גם צריכים לשאול את המדינה, למה אין לשם כביש גישה אחד, כאשר הציבור, בתקופת השלגים, עומד 3-4 שעות בפקק.

אמנון כהן: לפעמים, כאשר מגיעים למקום, אומרים להם: "אין מקום".

אמנון כהן: האכזבה היא כפולה ומכופלת.

אמנון כהן: ביטלו יום עבודה, יום לימודים בבתי ספר, ולבסוף לא יכולים להיכנס, גם במחיר הכבד שאנחנו מדברים עליו.

אמנון כהן: אנחנו נרצה לפתוח את היריעה, לשמוע את המדינה: את משרד התחבורה, מע"צ, איפה הם עומדים בתמונה.

אמנון כהן: אולי יהיה עוד כביש גישה.

אמנון כהן: אמנם מדובר במקום לא פשוט, אבל צריך לפתור את הבעיה, כדי שאם הציבור רוצה ליהנות מהאטרקציה הזו לא תהיה לו אכזבה כזו, שעד שהוא יגיע למקום הוא לא יוכל להיכנס.

אמנון כהן: חה"כ דני דנון, יישר כוח שהעלית את הנושא על סדר יומה של הוועדה.

דני דנון: תודה רבה, אדוני היו"ר.

דני דנון: קודם כל, אני שמח שיורד שלג.

דני דנון: אני לא יודע אם זה בגלל התפילות שלך, של ש"ס.

אמנון כהן: של כולנו, של כל עם ישראל.

דני דנון: כולנו שמחים ומברכים על כך שיורד שלג, ובעזרת השם שירד עוד הרבה מאוד שלג בחרמון ובירושלים.

קריאה: קודם מים ואחר כך שלג.

דני דנון: גם מים.

אמנון כהן: מים זו גם ברכה.

אמנון כהן: אנחנו צריכים גם מים.

דני דנון: הנושא הזה הוא נושא חברתי.

דני דנון: היו הפגנות רבות בקיץ האחרון על צדק חברתי.

דני דנון: השלג הוא משאב לאומי.

דני דנון: אני לא רוצה להאשים את אנשי נווה אטיב.

דני דנון: אלה אנשים טובים, חלוצים, אנשי ארץ ישראל היפה במלוא מובן המילה.

דני דנון: נוצר מצב, שכדי לגעת היום בשלג במדינת ישראל אתה צריך להיות מאוד עשיר.

אמנון כהן: תבוא לירושלים, זה בלי כסף.

דני דנון: אין בירושלים.

דני דנון: לא יורד בירושלים, אדוני היו"ר.

דני דנון: היום, במדינת ישראל, לגעת בשלג זה עסק לעשירים בלבד.

דני דנון: אני לא מדבר על סקי.

דני דנון: מי שרוצה לעשות סקי, שישלם.

דני דנון: אני מדבר על החוויה של ללכת ולגעת בשלג.

דני דנון: אני כילד זוכר את החוויה של ללכת ולגעת בשלג.

דני דנון: אם מסתכלים על המחירון, שהוצאתי הבוקר מאתר האינטרנט של נווה אטיב, רואים מה תהיה העלות אם אני אסע מחר בבוקר עם שלושת ילדיי, ועזוב את הדלק.

אמנון כהן: מה קורה אם יש לי 8 ילדים?

דני דנון: ברוך השם.

דני דנון: צריך משכנתא כדי להיכנס.

קריאה: אולי אנחנו גם נממן את הדלק.

דני דנון: כדי להיכנס היום לאתר ולגעת בשלג, נדרשים מאות שקלים.

דני דנון: ראש מועצת חצור הגלילית היה פה אתמול בנוגע לנושא אחר – "פרי גליל".

דני דנון: עזרנו לו, ואני שמח שנפתר הנושא.

דני דנון: הוא אמר לי: "אתה חייב לעזור עם מה שקורה בחרמון.

דני דנון: הילדים של חצור הגלילית יוצאים בבוקר מהבית, מסתכלים על השלג בחרמון – וכך גם בקריית שמונה – והם לא חולמים בכלל לבוא ולהיכנס או להגיד להורים: בוא ניסע בסוף השבוע לחרמון".

דני דנון: למה?

דני דנון: כי זה מאות שקלים.

דני דנון: עלות הכניסה היא 50 שקלים למבוגר ו-44 שקלים לילד.

דני דנון: עלייה לרכבל עולה 43 שקלים.

דני דנון: כאשר אני הייתי ילד, היינו גולשים עם שקיות ניילון.

דני דנון: היום, אדוני היו"ר, אסור לגלוש עם שקיות ניילון בחרמון.

דני דנון: זה מבחינה בטיחותית, וטוב שכך, אבל אתה צריך לשכור מגלשת שלג בעלות של עוד 30-40 שקלים.

דני דנון: אתה מוסיף ומוסיף, ויוצא עם 500-600 שקלים למשפחה.

דני דנון: זה דבר שצריך לעצור אותו.

דני דנון: זה מה שהניע אותי, חבריי, ליזום את הצעת החוק בנושא וליזום את הדיון.

דני דנון: אני רציתי ליצור מצב שמשפחה תוכל לבוא ולגעת בשלג.

דני דנון: אם היה לנו, אדוני היו"ר, עוד 10 הרים במדינת ישראל שיש בהם שלג באופן קבוע – ואולי יום יבוא וזה יקרה – אז אפשר היה לומר: "אל תבואו לפה, תלכו לשם", כמו שיש בנוגע לחופי הים.

דני דנון: אם אתה לא רוצה ללכת לחוף אחד, אתה יכול ללכת לחוף אחר.

דני דנון: יש לאיפה ללכת.

דני דנון: התעסקנו בנושא החופים פה בוועדה.

דני דנון: במקרה הזה אין מקום אחר אליו אפשר ללכת כדי לגעת בשלג.

דני דנון: יש בלעדיות בנושא של השלג.

דני דנון: אני שמח שיש היום משא ומתן.

דני דנון: החוק שאני הצעתי מדבר על להעביר את האתר לרשות הטבע והגנים.

דני דנון: אני אומר לפרוטוקול: אם מינהל מקרקעי ישראל – ואני אשמח לשמוע את עמדתו – יצליח במסגרת המשא ומתן להגיע למצב שבו הכניסה לאתר היא חינם, אנחנו עשינו את שלנו.

דני דנון: יש ויכוח בין מג'דל שמס לבין נווה אטיב.

דני דנון: אני לא נכנס לוויכוח הזה.

קריאה: אין ויכוחים.

דני דנון: יש ויכוחים.

דני דנון: התקשרו אליי אתמול אנשים, וניסו לגרור את הדיון הזה למקומות אחרים.

דני דנון: אני אמרתי: "חברים, הוויכוחים האלה לא מעניינים אותי".

גאלב מג'אדלה: יש אחרים שחושבים שצריך לקחת את זה.

דני דנון: אני לא מדבר פה בשם תושבי מג'דל שאמס.

דני דנון: אני מדבר פה בשביל כל ילדי ישראל, שרוצים להגיע ולגעת בשלג.

ירון בן עזרא: כמה יגבו הגנים הלאומיים?

ירון בן עזרא: מה יהיה המחיר?

דני דנון: אוטובוס תלמידים, שרוצה להיכנס לאתר היום בבוקר, ישלם 2,000 שקלים כניסה.

דני דנון: היום להוציא אוטובוס ממרכז הארץ לחרמון זה 2,000 שקלים.

דני דנון: תוסיף עוד 2,000 שקלים כניסה, והגעת ל-4,000 שקלים.

דני דנון: אתה בעצם אומר לילד: "תביא 100 שקלים כדי לנסוע לחרמון".

דני דנון: זה מעבר לתשלומי הורים.

דני דנון: זה לא יקרה.

דני דנון: לכן, אני מבקש, אדוני היו"ר, אחרי שנשמע את הצדדים נקבע לוחות זמנים למיצוי המשא ומתן בין מדינת ישראל לבין מושב נווה אטיב.

דני דנון: אם לא יצליחו להגיע להבנות – ואני אשמח לסייע במשא ומתן הזה – נקדם את החקיקה.

אמנון כהן: אני רוצה לכוון את הדיון לפן הצרכני יותר, לפן האזרחי ולגעת בעלות הכניסה ולא בהסדרים כאלה או אחרים, או ויכוחים כאלה ואחרים.

אמנון כהן: לא ניכנס לזה.

אמנון כהן: אנחנו רוצים שלכל ילד שירצה תהיה האופציה להיכנס למקום הזה, שלא יהיה קשה וכבד מבחינה כלכלית.

אמנון כהן: חה"כ גאלב מג'אדלה, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: סליחה, אני לא מקבל את ההקדמה שלך.

גאלב מג'אדלה: מה עם הפן החוקי?

גאלב מג'אדלה: מה עם ההתנהלות על פי חוק?

גאלב מג'אדלה: זה לא פחות חשוב מהפן הצרכני.

גאלב מג'אדלה: הנושא עלה לדיון כבר בשנת 2010 ונמצא בבית משפט.

אמנון כהן: אנחנו לא מתערבים בעבודת בית המשפט.

אמנון כהן: שיפסוק מה שהוא רוצה.

אמנון כהן: מה זה מעניין אותי?

גאלב מג'אדלה: אותי זה מעניין.

גאלב מג'אדלה: היות ואני הגשתי את ההצעה, אני מבקש, ברשותך, שתאפשר לתנועה לאיכות השלטון לדבר לפניי, כדי שאחר כך אני אשכיל לומר את הדברים.

ירון בן עזרא: חה"כ מג'אדלה, אתה מטעה את הציבור.

גאלב מג'אדלה: תסביר לי במה.

אמנון כהן: תיכף תהיה לו זכות דיבור, והוא יגיד לך.

אמנון כהן: חה"כ פניה קירשנבאום, בבקשה.

פניה קירשנבאום: כבוד היו"ר, חבריי חברי הכנסת ואורחים, קודם כל נתחיל מהאתר החרמון.

פניה קירשנבאום: אתר החרמון ניתן ליישוב נווה אטיב כאמצעי ייצור.

פניה קירשנבאום: בדיוק כמו שמדינת ישראל נותנת לקיבוצים, למושבים ואחרים אמצעיי ייצור בדגם של רפתות או שדות, כך נווה אטיב קיבל את האתר כאמצעי ייצור.

פניה קירשנבאום: מזה חיים משפחות.

פניה קירשנבאום: אני רוצה להגיד לכם, שאני עוקבת אחר הפיתוח של האתר, ואני נדהמת כל פעם מההשקעה שהאנשים עושים באתר.

פניה קירשנבאום: אני גולשת ועושה סקי.

פניה קירשנבאום: בכל שנה שאני מגיעה, אני רואה עוד מסלול ועוד הרחבה של מסלולים.

פניה קירשנבאום: אני רואה את ההשקעה.

פניה קירשנבאום: צריך להבין כמה כסף נדרש לרמה הזו.

פניה קירשנבאום: אפשר להגיד, שהאתר הקטן שלנו נמצא היום ברמה בינלאומית מבחינת המסלולים הקיימים.

פניה קירשנבאום: בחו"ל המסלולים עובדים מנובמבר ועד מאי.

פניה קירשנבאום: האתר הקטן שלנו עובד בקושי חודשיים.

פניה קירשנבאום: ברור שכאשר העלויות האלו מתחלקות לחודשיים של תפעול, הן מאוד קשות.

אמנון כהן: אבל אני לא רוצה שהילדים ישלמו עבור מסלולים של סקי.

אמנון כהן: הילדים שבאים לגעת בשלג לא צריכים לממן מסלול של סקי.

אמנון כהן: שייקחו על המסלול של הסקי 1,200 שקלים במקום 600 שקלים.

אמנון כהן: לא איכפת לי.

פניה קירשנבאום: אני אענה על זה.

פניה קירשנבאום: יש אתר ממול, שגם עליו יש שלג.

פניה קירשנבאום: שהרשות לגנים לאומיים תיקח אותו תחת פיקוחה, ותפתח אותי חופשי.

פניה קירשנבאום: שייקחו ילדים להר ממול בלי גלישה, שהוא לא מפותח, ושם יגעו בשלג כמה שרוצים.

פניה קירשנבאום: זה אתר המפותח לסקי ומיועד לסקי.

פניה קירשנבאום: אנשים משקיעים בזה כסף.

פניה קירשנבאום: אם המדינה רוצה להוזיל את המחירים, יש שתי דרכים.

פניה קירשנבאום: משנת 1996 לא נחתם הסכם עם המינהל.

פניה קירשנבאום: הגיע זמן לחתום על ההסכם, להקים ועדה ציבורית ולבחון את כל ההוצאות.

פניה קירשנבאום: דרך שנייה – אפשר להשקיע במכונות התזות שלג ולהגדיל את תקופת הגלישה.

פניה קירשנבאום: בדרך הזה אפשר יהיה להוזיל את השהייה היומית.

פניה קירשנבאום: אם התקופה תהיה ארוכה, כל יום יעלה פחות כסף.

פניה קירשנבאום: זה ברור.

פניה קירשנבאום: אני חוזרת על שלושה דברים: אם רוצים לפתוח אתר לציבור, יש ממול הר עם שלג שניתן לפתוח אותו לציבור.

פניה קירשנבאום: הגנים הלאומיים ורשות הלאומית יכולות להפעיל אותו ולפתוח אותו חופשי, בדיוק כמו כל האתרים האחרים.

פניה קירשנבאום: דבר שני – הגיע הזמן לחתום איתם על ההסכם.

פניה קירשנבאום: הם לא יכולים לחיות בלי שום אחזקה.

פניה קירשנבאום: הם משקיעים כסף, ואין להם שום מסמך על זה.

פניה קירשנבאום: דבר שלישי – אנחנו בהחלט יכולים להשקיע באתר ולהפוך אותו לאתר ראוי למדינת ישראל.

אמנון כהן: נציג המינהל, מדוע אין הסכם חתום משנת 1996.

אמנון כהן: אולי כל הבעיה נובעת מזה.

עמיתי מולדובן: אכן אין הסכם מאז 1996.

עמיתי מולדובן: זה דבר לא תקין, והיום זה נמצא בבג"צ.

עמיתי מולדובן: היום, אחרי הסכמה משותפת, הדיון נדחה לסוף יולי.

אמנון כהן: למה צריך להגיע לבג"צ?

אמנון כהן: למה אי אפשר להסדיר את זה?

עמיתי מולדובן: אפשר לחזור אחורה ולהתחיל להוציא את הדיונים מ-10 השנים האחרונות, אבל אני חושב שכדאי שנתמקד במה שקורה היום מול המינהל.

עמיתי מולדובן: בדצמבר האחרון ישבנו עם נציגי נווה אטיב ועם עו"ד ירון מהחטיבה להתיישבות, ושמענו את הצדדים.

עמיתי מולדובן: מאז ישבנו גם עם מנכ"ל רשות הטבע והגנים, ומתוכננת לנו גם ישיבה עם חה"כ דני דנון ומנכ"ל קק"ל.

עמיתי מולדובן: המינהל רוצה לבחון את כל הנושא הזה, והוא גם הציג בפני בבג"צ: במחצית הראשונה של שנת 2012 אנחנו שואפים להגיע להסדר בנדון.

אמנון כהן: מה הכיוון?

עמיתי מולדובן: אם אתה רוצה להיכנס לפרטים, אני יכול להגיד לך שמושב נווה אטיב הציג לנו חוות דעת כלכלית, שפורסת את השנים של ההחזר על ההשקעות שלו על פני 17 שנה.

עמיתי מולדובן: מצד שני, יש לנו חוות דעת נגדית, שטוענת כי מדובר בשנים ספורות.

עמיתי מולדובן: אנחנו נמצאים כיום בדיון איתך.

עמיתי מולדובן: כמו שאמרתי קודם, אנחנו מערבים גם את רשות הטבע והגנים.

עמיתי מולדובן: אנחנו מאמינים, שבמשא ומתן תוך כדי התייחסות לצורכי המושב וצורכי הציבור, נמצא פתרון.

אמנון כהן: כלומר, הכיוון הוא לתת פיצוי על מה שהשקיע המושב, כך שזה יעבור אחר כך לניהול של המדינה.

פניה קירשנבאום: למה למשוך את זה?

פניה קירשנבאום: למה לא לפתוח אתר אחד לרשות הגנים, ולתת אותו לרשות הגנים כבר מחר.

אמנון כהן: יש להם.

פניה קירשנבאום: לא.

פניה קירשנבאום: ההר ממול לא מופעל.

פניה קירשנבאום: שרשות הגנים הלאומיים תיקח עליו אחריות, ותכניס את הציבור החופשי.

אמיר רשף: מי אמר שיש כדאיות כלכלית?

אמנון כהן: לא לסקי.

אמנון כהן: אנחנו מדברים על כל מיני מגלשות קטנות.

אמנון כהן: דברים קטנים.

אמנון כהן: לא צריך סקי שם.

אמנון כהן: זה לא קל לפתח אתר בחינם.

אמנון כהן: יש פה עלות כספית.

אמנון כהן: לא צריך סקי.

אמנון כהן: מדובר באפשרות כניסה.

חמד עמאר: אז מה שאתה אומר, זה שבשביל להקים אתר צריך להשקיע המון כסף.

חמד עמאר: האוצר בעצמו אומר, שלא כדאי לבוא ולהשקיע את הכסף הזה.

אמנון כהן: נציג המינהל, מה לוח הזמנים?

עמיתי מולדובן: אנחנו הצגנו בפני בג"צ, שאנחנו מאמינים שבמחצית הראשונה של שנת 2012 ולאור הדחיפות של הנושא – וכמו שתיארתי קודם, אנחנו מקיימים דיונים דחופים עם כל הגורמים הרלוונטיים – אנחנו שואפים במחצית הראשונה של 2012 לקדם את ההסדר בנדון.

אמנון כהן: מי רוצה לדבר מנווה אטיב?

ירון בן עזרא: אני מנכ"ל החטיבה להתיישבות.

ירון בן עזרא: החטיבה להתיישבות שייכת להסתדרות הציונית הלאומית.

ירון בן עזרא: להסתדרות הציונית הלאומית יש 4 מניות בחברת הר חרמון, כאשר אחת מהן היא מניית הכרעה.

ירון בן עזרא: בעבר הנכס ניתן ליישוב כאמצעי ייצור, כפי שאמרה חה"כ קירשנבאום, ומאז ניסו להפעיל את זה 4 יישובים בתאגיד משותף.

ירון בן עזרא: החברה התפרקה, כי אין מספיק משוגעים שיקומו בשעה 05:00 בבוקר כדי לנקות את השלג מהמתקנים, בעונת הסקי.

אמנון כהן: תמורת סכום סמלי, יש כאלה שיעשו את זה.

גאלב מג'אדלה: בשעה 05:00 בבוקר צריך לקום?

ירון בן עזרא: בשעה 03:00-02:00 בלילה.

אמנון כהן: תמורת סכום סמלי, אפשר היום לרכוש הכל.

פניה קירשנבאום: תמורת סכום סמלי, הרשות ושמורת הטבע תקים את האתר.

ירון בן עזרא: חטיבת ההתיישבות וההסתדרות הציונית נרתמה לרכוש את המניות של התאגיד בעבור האגודה.

אמנון כהן: האם השקעתם כסף שם?

ירון בן עזרא: השקענו המון כסף.

דני דנון: כמה כסף ההסתדרות הציונית השקיעה באתר?

ירון בן עזרא: אני נפגשתי לפני שבועיים עם חבר הכנסת דנון, ביחד עם נציגי היישוב.

ירון בן עזרא: נדהמתי לדעת, שמדברים על מחירים זולים או מחירים יקרים וצדק חברתי, אבל חה"כ דנון לא ראה מעולם מאזן של החברה או מאזן של נווה אטיב, ולא יודע כמה עולה להחזיק את האתר.

דני דנון: אני אשמח לקבל את הנתונים הכספיים.

ירון בן עזרא: בדיעבד, ואחרי 17 כותרות בעיתון והשמצות של החברים.

ירון בן עזרא: זה נחמד מאוד.

דני דנון: אתה נציג של המדינה.

דני דנון: כמה כסף השקעתם באתר?

דני דנון: הכסף הוא לא שלך.

דני דנון: הכסף הוא של העם היהודי.

דני דנון: זו לא הלוואה מהבנק.

דני דנון: מדינת ישראל השקיעה כסף.

ירון בן עזרא: ואדוני נציגו של העם היהודי?

דני דנון: אתה נציג העם היהודי.

דני דנון: בוא תגיד לנו כמה כסף ההסתדרות הציונית העולמית השקיעה באתר.

ירון בן עזרא: כפי שביקשת, אתה תקבל את המסמכים אחר כך.

דני דנון: אני רוצה לדעת מה הסכום, מיליון שקל, מאה מיליון שקל.

דני דנון: תגיד סכום.

דני דנון: בספרים של ההסתדרות הציונית זה צריך להופיע.

דני דנון: האם הרכבל נבנה על ידם או על ידי המדינה?

פניה קירשנבאום: אז בוא נבדוק את כל הרפתות, את כל המושבים ואת כל הלולים.

פניה קירשנבאום: בוא נבדוק את הכל.

פניה קירשנבאום: למה אני צריכה לשלם מס על הביצים, כאשר מדינת ישראל השקיעה כסף בלולים?

פניה קירשנבאום: למה אני צריכה לשלם מס על החלב, כאשר ממילא מדינת ישראל השקיעה ברפתות?

ירון בן עזרא: מאז קום המדינה, כאשר מקימים יישוב - - -

אמנון כהן: אתה יכול להגיד כמה השקעתם?

ירון בן עזרא: מאות מיליונים.

אמנון כהן: כמה זה?

ירון בן עזרא: כשמקימים יישוב - - -

גאלב מג'אדלה: אתה לא נותן תשובה.

גאלב מג'אדלה: מאות מיליונים זה לא סכום.

גאלב מג'אדלה: זה מתחיל ב-200,000,000 שקלים ונגמר ב-900,000,0000 שקלים.

תומר רוזנר: זה כסף ציבורי.

ירון בן עזרא: אני לא יודע מי מדבר, אבל לא כל כסף הוא ציבורי.

גאלב מג'אדלה: הוא היועץ המשפטי של הוועדה.

ירון בן עזרא: לא ידעתי.

ירון בן עזרא: אני מצטער.

ירון בן עזרא: לא כל כסף הוא ציבורי.

גאלב מג'אדלה: יש מספר?

ירון בן עזרא: כרגע אין מספר.

גאלב מג'אדלה: האם אין מאזנים?

ירון בן עזרא: יש מאזנים, אבל זה לא רלוונטי להשקעה.

אמנון כהן: אתה לא יכול להגיד: "אתם מוציאים 17 כותרות".

אמנון כהן: אנחנו שואלים שאלה: "אתם כגוף ציבורי, כמה השקעתם באתר?

אמנון כהן: " אתה יכול להגיד: במרוצת השנים השקעתי איקס.

אמנון כהן: כל שנה כך וכך.

אמנון כהן: אם אין לך נתונים, תבוא לדיון הבא.

אמנון כהן: כרגע לא הבאת נתונים.

ירון בן עזרא: מבחינת ההסתדרות הציונית מדובר בכ-10,000,000 שקלים.

אמנון כהן: במצטבר.

ירון בן עזרא: מבחינת המדינה הרבה יותר.

ירון בן עזרא: מבקר המדינה בדק את נוהל גביית תשלומים באתר בשנת 1988, ואישר שהגבייה נעשית כדין.

ירון בן עזרא: מעבר לכך, המינהל לא חותם על הסכם חכירה, כאשר היישוב משלם דמי חכירה כל השנים, מאז 1996.

ירון בן עזרא: יש לכך השלכות רחבות היקף, כמו משכנתאות שנלקחו על ידי האנשים.

ירון בן עזרא: הזכות של הבנק בעקבות הזכות שלהם היא אפס למעשה.

דני דנון: ירון, אתה מייצג את ההסתדרות הציונית הלאומית.

דני דנון: אתה מנכ"ל החטיבה להתיישבות.

דני דנון: אתה לא נציג נווה אטיב.

דני דנון: הם יודעים לייצג את עצמם.

דני דנון: אתה צריך לייצג את ההסתדרות הציונית הלאומית, שהשקיעה כסף באתר הזה, ורוצה להגיד: "לטובת העם היהודי, אני רוצה אחת, שתיים ושלוש".

דני דנון: למה אתה מייצג את נווה אטיב?

ירון בן עזרא: אני מודה לך על השאלה.

ירון בן עזרא: האינטרס של החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונות העולמית היא שהיישוב יתקיים.

ירון בן עזרא: בכל יום אני מקבל טלפונים מחברי היישוב, שהם רוצים לעזוב את המקום.

ירון בן עזרא: בוא נעבור לחדר ליד, לישיבת ועדת חוק, חוקה ומשפט, ונעשה חוק פינוי-פיצוי נווה אטיב ונגמור עניין.

ירון בן עזרא: רק הליכוד יכול לפנות יישובים, וזה בסדר.

אמנון כהן: לאן הלכת?

דני דנון: אתה כבר מדבר על פינוי יישובים?

ירון בן עזרא: זה מה שהם רוצים.

גאלב מג'אדלה: הוא צריך להתמודד על הפריימריס של הליכוד, אני חושב.

גאלב מג'אדלה: יש לו מקום ראוי, אני חושב.

ירון בן עזרא: את זה עושה חה"כ דנון בהצלחה יתרה.

ירון בן עזרא: באופן מעשי, אני מבקש להרחיב את היריעה ולהקריא מסמך, שנדון בכנסת הזו.

ירון בן עזרא: דב חנין, בשנת 2007 שאל שאילתא את השר המנוח זאב בוים, שר השיכון שהיה ממונה על המינהל.

ירון בן עזרא: ברשותכם, משפט קצר מדברי השר בוים: "אתר החרמון ניתן בהרשאה למושב נווה אטיב עם כינון הממשל הצבאי ברמת הגולן, כחלק מאמצעי הייצור של המושב".

אמנון כהן: מה שכתבו לו הוא קרא.

אמנון כהן: אני מבין.

ירון בן עזרא: אבל זאת עמדת המדינה.

ירון בן עזרא: זו הבטחה שלטונית של שר בישראל.

אמנון כהן: נו אז מה?

אמנון כהן: משנים אותה.

אמנון כהן: לא קרה כלום.

ירון בן עזרא: האם משנים הבטחה שלטונית?

גאלב מג'אדלה: עוד מעט יש לזה מעמד חוזה.

ירון בן עזרא: אדוני, תן לי לומר משפט סיום.

ירון בן עזרא: משפט הסיום של השר: "המגמה היא לחתום עם היישוב על חוזה נפרד".

אמנון כהן: מתי זה היה?

ירון בן עזרא: בשנת 2007.

אמנון כהן: באיזו שנה אנחנו עכשיו?

אמנון כהן: אתה מקריא לי משהו היסטורי.

ירון בן עזרא: אנחנו בשנת 2012, אבל המגמה נותרה.

אמנון כהן: המגמה יכולה להישאר עוד 20 שנה.

ירון בן עזרא: השר הורה למינהל, לפקודיו, לשבת עם האתר.

אמנון כהן: עד עכשיו יושבים 5 שנים.

ירון בן עזרא: לשבת, ולהגיע להסכמה בדבר המחירים.

ירון בן עזרא: מאז ועד היום לא קרה כלום.

אמנון כהן: מי מדבר מנווה אטיב?

דני דנון: ירון, האם אני יכול לקבל ריכוז של השקעות המדינה באתר?

ירון בן עזרא: אפשר.

דני דנון: אפשר לקבל את זה עכשיו?

דני דנון: האם הוועדה יכולה לקבל את זה?

דני דנון: אני מדבר על השקעות המדינה.

דני דנון: משרד הביטחון השקיע באתר.

דני דנון: גרינפלד: משרד הביטחון לא השקיע באתר.

אמנון כהן: מי מדבר מנווה אטיב?

אמנון כהן: הראשון.

ברנרד אטיאש: אני ממייסדי המקום.

ברנרד אטיאש: אני קצת מתרגש.

ברנרד אטיאש: כאשר אתם באים לדון בשאלה, האם להלאים יישוב או לקבוע מחירים, אתם צריכים לדעת שמדובר בשאלה קשה מאוד שעומדת בפניכם.

ברנרד אטיאש: אני השתחררתי מהצבא בשנת 1971, והלכתי לוועד למען החייל כדי לראות מה העתיד שלי.

ברנרד אטיאש: היה שם פתק קטן, שאמר שמתארגן גרעין להקים יישוב ברמת הגולן.

ברנרד אטיאש: הצטרפתי לחבר'ה האלה.

ברנרד אטיאש: כל המשפחות שהיו משנת 1971 ועד שנות ה-90 עזבו את המקום, כי לא החזיקו מעמד שם: לא מבחינה כלכלית ולא מבחינת התנאים.

ברנרד אטיאש: היו לנו חיים קשים מאוד, ועשרות משפחות עם הילדים שלהן עזבו את המקום.

ברנרד אטיאש: בכלל לא חיינו מהכנסות הר החרמון.

ברנרד אטיאש: עבדו במפעלים, בחברה לביטחון של משרד הביטחון.

ברנרד אטיאש: היינו קבלני משנה של משרד הביטחון בהקמת מוצבים, קיפודים ומקלטים, כל גידור רמת הגולן וצפון לבנון.

ברנרד אטיאש: מזה חיינו, ולא מהכנסות אתר החרמון.

ברנרד אטיאש: במשך 20 שנה לא היה לנו שום דבר מהחרמון.

ברנרד אטיאש: כל מה שהרווחנו מאתר החרמון הלך חזרה לאתר.

ברנרד אטיאש: הרווחנו בסך הכל ארוחת בוקר, ארוחת צהריים ומשחת נעליים.

ברנרד אטיאש: מזה חיינו 20 שנה.

ברנרד אטיאש: היתה תקופה שעזבתי את היישוב, אבל כאשר התחלפה הקונסטלציה ביישוב וזה הפך ממושב שיתופי למושב עובדים, הרגשתי שאולי יש סיכויי לחיים שם וחזרתי למושב.

ברנרד אטיאש: אני לא יודע אם אתם יודעים, אבל בשנת 1984 סגרנו את הבניאס כי החרמון לא יכל להתקיים.

ברנרד אטיאש: עשינו הפגנות וסגרנו את הבניאס.

ברנרד אטיאש: בסוף החטיבה להתיישבות באה לעזרתנו והכניסה מספר יישובים ברמת הגולן כמפעלי רמת הגולן, כשותפים בחרמון, על מנת לקדם את האתר.

ברנרד אטיאש: כל התקציבים שלנו הלכו לחרמון.

ברנרד אטיאש: המפעלים האלה היו איתנו 12 שנה, והם יצאו בשן ועין.

ברנרד אטיאש: הם ברחו משם, כי הם לא ראו גרוש משם.

ברנרד אטיאש: זה נכון שיש שנים בהן יש שלג, כמו השנה, ואנחנו מרוויחים, אבל איפה כל השנים בהן אנחנו בכלל לא מרוויחים, שאנחנו מגלגלים את הכסף?

ברנרד אטיאש: אתר החרמון הוא ייחודי בעולם.

ברנרד אטיאש: הוא לא אתר סקי רגיל.

ברנרד אטיאש: הוא אתר של עמכה.

ברנרד אטיאש: אנחנו האתר היחיד בעולם שצריך לבנות את כל המבנים שלו בבניה בטיחותית כנגד הפגזות.

ברנרד אטיאש: בשום אתר אין דבר כזה.

ברנרד אטיאש: מדובר בבנייה יקרה מאוד.

ברנרד אטיאש: מגרש החנייה באתר החרמון הוא מגרש החנייה הכי יקר בארץ.

ברנרד אטיאש: כל מטר שבונים שם כרוך בחציבה בסלע.

ברנרד אטיאש: זה לא כמו שפת ים, שמיישרים תוך 10 דקות ועושים אספלט.

ברנרד אטיאש: זה עולם אחר.

ברנרד אטיאש: גם פינוי השלגים נופל עלינו ולא על המועצה האזורית או מע"צ.

ברנרד אטיאש: אנחנו עושים את פינוי השלגים עם קבלנים והכלים שלנו.

ברנרד אטיאש: אנחנו מפזרים משאיות סמיטריילר של מלח.

ברנרד אטיאש: אני לא רוצה לספר לכם על עלות הביטוחים.

ברנרד אטיאש: אנחנו צריכים גם להביא שוטרים.

ברנרד אטיאש: אלה דברים שלא קיימים בשום מקום אחר.

ברנרד אטיאש: גם עלות המרפאה והאמבולנס נופלת עלינו.

ברנרד אטיאש: הכל נופל עלינו.

ברנרד אטיאש: אני לא יודע אם אתם מודעים לכך.

ברנרד אטיאש: במשך 20 שנה לא ראינו שקל מאתר החרמון הזה.

ברנרד אטיאש: אתם רוצים לקחת לנו אותו?

אמנון כהן: אף אחד לא רוצה לקחת.

אמנון כהן: אנחנו רוצים להגיע להסדר.

ברנרד אטיאש: דיברו פה על כך שרוצים להעביר את זה לרשות הגנים הלאומיים.

אמנון כהן: רוצים להגיע להסדר.

ברנרד אטיאש: רשות שמורות הגנים היו הראשונים בתמונה.

ברנרד אטיאש: הם לא יכלו לנהל את זה.

ברנרד אטיאש: זה פרויקט שצריך לעבוד בו 24 שעות, ולא בדרך של מנכ"ל, שעולה מיליונים ובא מדי פעם ושוכר דירה במקום.

ברנרד אטיאש: זה סיפור אחר לגמרי.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: גברתי, שוש צואלה, בבקשה.

שוש צואלה: אני ממייסדי היישוב.

שוש צואלה: אטי"ב זה אברהם, טוביה, יאיר ובנימין – ארבעה חברים מסיירת אגוז, שנהרגו בשנות ה-60.

שוש צואלה: על שמם היישוב.

שוש צואלה: אנחנו מהמשפחות של המייסדים.

שוש צואלה: הבעל שלי הוא מסיירת אגוז.

שוש צואלה: אנחנו 40 שנה במקום.

שוש צואלה: כמו שבני אמר, רק ב-20 שנה האחרונות אנחנו מרוויחים.

שוש צואלה: השאלה שלנו פשוטה.

שוש צואלה: אנחנו ציונים.

שוש צואלה: גרים שם בגלל הציונות.

שוש צואלה: גידלנו שם ילדים בגלל הציונות, ללא מרפאה, ללא מכולת, והיום קוראים לנו גנבים.

שוש צואלה: למה, חה"כ דנון?

שוש צואלה: האם אני גנבת?

שוש צואלה: האם אני לקחתי ממישהו?

שוש צואלה: קיבלתי מהמדינה, משר התיירות משה קול – ואני לא יודעת אם אתה הכרת אותו - הרשאה לנהל את אתר החרמון.

שוש צואלה: החלום היה להקים כפר שוויצרי.

שוש צואלה: רק היום, אחרי 40 שנה, החלום מתחיל להתגשם.

שוש צואלה: אנחנו עובדים בשביל זה.

שוש צואלה: אנחנו לא גנבים.

אמנון כהן: חס וחלילה.

אמנון כהן: אף אחד לא אמר את זה.

שוש צואלה: הציבור אומר: משלמים פה, גנבים.

שוש צואלה: אנחנו מזמינים אתכם בשעה 16:00 לראות את הלכלוך במגרש החנייה.

שוש צואלה: מי ינקה את השירותים?

שוש צואלה: כמו שאמרה חברת הכנסת, יש הר נוסף ממול.

שוש צואלה: בואו נכשיר אותו, כדי שילדי ישראל ייגעו בשלג.

שוש צואלה: אולי גדעון סער ייתן תקציב, וייקחו את התלמידים מבתי הספר לשם.

שוש צואלה: לא יכולים לבוא ולהגיד לנו: "תלכו".

דני דנון: זה לא עסק פרטי שלך, גברתי.

שוש צואלה: זה עסק פרטי שאני קיבלתי מהמדינה.

דני דנון: זה לא עסק פרט שלך.

דני דנון: את טועה.

דני דנון: גם החקלאים קיבלו אלפי דונמים, והמדינה לקחה.

דני דנון: נתנו זכויות גז, והמדינה לקחה.

ירון בן עזרא: איפה בדיוק?

ירון בן עזרא: איפה זה קרה?

שוש צואלה: לאיזה קיבוץ המדינה לקחה קרקע?

דני דנון: זה שייך לעם ישראל.

קריאה: גם ים המלח שייך לעם ישראל.

דני דנון: בוועדה הזו לקחו זכויות גז במיליארדי שקלים.

שוש צואלה: אני רוצה לחיות כמו תשובה, תאמין לי .

אלי סגרון: אני ממייסדי נווה אטיב.

אלי סגרון: הייתי מנכ"ל אתר החרמון הרבה שנים.

אמנון כהן: האם אפשר לקחת כסף רק על החנייה ולא פר ראש, כאשר בפנים כל אחד שישתמש במתקן כזה או אחר ישלם?

אמנון כהן: לפחות ניתן לציבור בשורה, עד שיוסדר העניין.

אמנון כהן: אפשר אולי טיפה לייקר את החנייה, אבל לא לגבות פר ראש.

אמנון כהן: לאוטובוס יהיה מחיר מסוים ולרכב פרטי יהיה מחיר מסוים.

אמנון כהן: אנחנו רוצים לבוא לקראת.

אלי סגרון: לנו אין בעיה בכלל להפוך את עלות הכניסה פר רכב או כל שיטה אחרת.

אלי סגרון: יש מטלות, שנופלות עלינו, כאשר המדינה קובעת לנו את המטלות.

אלי סגרון: אמרתי לחה"כ דני דנון ברדיו, שהוא משתלח ביישוב שלם סתם, כי הוא לא יודע את הנתונים.

אלי סגרון: הוא זורק עלינו רפש בכל הארץ, כאילו שהוא עכשיו נציג הציבור השומר על העם המסכן שצריך לשלם.

אלי סגרון: באתר החרמון יש שלג.

אלי סגרון: האתר מסודר לגמרי.

אלי סגרון: כל רמת הגולן מלאה בשלג.

אלי סגרון: למה באים 10,000 איש לחרמון?

אלי סגרון: האם אין שלג ברמת הגולן?

אלי סגרון: יש מלא שלג.

אלי סגרון: למה באים לאתר החרמון?

אלי סגרון: כי שם יש שירותים, שם יש תנאים, שם יש שירות.

אלי סגרון: במקומות אחרים גם יש שלג.

אלי סגרון: כל אחד יכול לגעת בשלג.

אלי סגרון: עד היום יש שלג ברמת הגולן, ועדיין מגיעים 10,000 איש לאתר החרמון.

אלי סגרון: אם זה היה בחינם, היו 100,000 מגיעים.

אלי סגרון: מי היה נותן להם את השירות הזה?

אלי סגרון: השירותים שאנחנו נותנים באתר החרמון לא קיימים בשום אתר אחר בעולם, לא קיים בשום אתר סקי בעולם.

אלי סגרון: אני מדבר על פינוי השלג, הכבישים, מעקות הבטיחות, השיטור, ההסעות מהחנייה לאתר.

אלי סגרון: מי יממן את זה בעתיד?

אלי סגרון: מגביית תשלום חנייה פר אוטו?

אלי סגרון: בחיים לא.

דני דנון: אתם לא מפסידים שם.

אלי סגרון: אל תלמד אותי מה זה להפסיד או להרוויח.

אלי סגרון: אני מנהל עסק שקיבלתי לפני 40 שנה – הר קרח עם סלעים בכל המקומות - שהפכתי אותו למה שהוא היום.

אלי סגרון: לא אתה ולא אף אחד אחר פה.

אלי סגרון: אנחנו, החבורה הזו שנאחזה בסלעים, גם בתקופות שהאתר הזה נסגר, עשינו זאת.

אלי סגרון: אני אזכיר לך, שעד 1985 האתר הזה נוהל על ידי המדינה: משרד התיירות וההסתדרות הציונית.

אלי סגרון: המנכ"לים היו משם.

אלי סגרון: אנחנו אכלנו קש כל השנים האלה.

אלי סגרון: אנחנו התמוטטנו כיישוב ופשטנו רגל.

אלי סגרון: בשנת 1985 האתר הזה נסגר לגמרי בגלל המצב הכלכלי.

אלי סגרון: ב-1986 ההסתדרות הציונית נתנה לנו 35,000 שקלים ואמרה: "בואו תנסו עוד פעם".

אלי סגרון: רסקו ביקשה אז מיליון דולר כדי להפעיל אותו שנה.

אלי סגרון: אנחנו לקחנו את האתר בשנת 1986, ומאז אנחנו מנהלים אותו בזהירות, כדי שלא נטעה ולא ניפול.

אלי סגרון: מתוך 5 שנים יכולה להיות שנה אחת טובה, שתחזיק את כל 5 השנים.

אלי סגרון: אם לא, שנה אחת גרועה ואנחנו על הקרשים עוד פעם כמו ב-1985.

אלי סגרון: אני לא אתן לך או לאחרים, שיעשו אותנו גנבים ופושעים, בכדי שנוכל להמשיך לשרוד שם.

אלי סגרון: אני שורד שם 42 שנה בכוח.

אלי סגרון: המחלקה להתיישבות עזרה לנו לאורך השנים.

אלי סגרון: אנחנו מחזיקים את האתר הזה, ופעם ב-5 שנים שיש שלג כולם קופצים ועושים עליהום כאילו אנחנו גובים מיליונים.

אלי סגרון: האם היית בנווה אטיב?

אלי סגרון: האם ראית שם וילות, טירות ומרצדס?

אלי סגרון: איך אתה מעז להגיד עליי שאני גנב?

אלי סגרון: איך אתה מעז לגרום לעם ישראל לקרוא לי בכל הזדמנות גנב ושודד?

אלי סגרון: אתה חבר כנסת מטעם הליכוד.

אלי סגרון: אני עליתי לחרמון בשנת 1971 כאשר הפאתח היה מעליי, וכל ערב רצתי על הגדרות עם קלאצ'ניקוב בכדי לשמור על עצמי.

דני דנון: אל תטיף לי ציונות, עם כל הכבוד לך.

אלי סגרון: אני אטיף לך ציונות, כי אני עשיתי ציונות ולא דיברתי עליה.

דני דנון: עם כל הכבוד, גרים שם 32 משפחות, ולכולכם יש גם צימרים, גם ענפים אחרים.

אלי סגרון: אני עשיתי לעצמי.

דני דנון: החרמון לא שייך לכם.

דני דנון: הוא שייך לעם ישראל.

דני דנון: החרמון שייך לכולנו.

אלי סגרון: אתה מדבר על הרשות לגנים לאומיים.

אלי סגרון: אני מכבד אותם ואוהב אותם.

אלי סגרון: עבדו הרבה שנים ביחד.

אלי סגרון: כמה משלמים בחורשת טל?

אלי סגרון: על מה?

אלי סגרון: 38 שקלים לאדם.

אלי סגרון: בקלעת נמרוד שמו שער ושומר, וגבו 28 שקלים לאדם.

אלי סגרון: בבניאס משלמים 38 שקלים לאדם.

אלי סגרון: איזה חינם אתה רוצה?

אלי סגרון: מי ייתן את השירותים האלה בחינם?

אלי סגרון: על מה אתה מדבר?

דני דנון: תתמודדו במכרז, כמו כל גוף אחר.

אלי סגרון: אני נמצא שם 40 שנה.

אלי סגרון: על איזו התמודדות על מכרז אתה מדבר?

אמנון כהן: נציג רשות הטבע והגנים, איך אתם מסתכלים על התמונה?

עמנואל אשד: בואו לא נגיד דברים לא נכונים.

עמנואל אשד: הכניסה לבניאס לא עולה 38 שקלים.

עמנואל אשד: אנחנו פונים להרבה מגזרים במדינה.

עמנואל אשד: כניסה לתלמיד היא 6 שקלים לכל האתרים בארץ, כולל למצדה.

עמנואל אשד: יש לנו כרטיס מנוי שנתי ב-400 שקלים למשפחה ל-60 אתרים.

ירון בן עזרא: כניסה לבניאס למבוגר בודד עולה 38 שקלים.

עמנואל אשד: לא.

ירון בן עזרא: זה באינטרנט.

עמנואל אשד: זה לא באינטרנט.

גאלב מג'אדלה: אז גם הם יוזילו את המחירים.

גאלב מג'אדלה: זו הזדמנות להוזיל את המחירים.

אמנון כהן: איך אתם יכולים להסתדר או לקחת הר אחר ולהפוך אותו לאטרקטיבי לילדים?

גאלב מג'אדלה: ליצירת תחרות לטובת הצרכן.

עמנואל אשד: המטרה שלנו היא לא להפעיל אתר סקי.

פניה קירשנבאום: לא אתר סקי.

פניה קירשנבאום: אתר מבקרים רגיל.

אמנון כהן: אתר מבקרים רגיל.

עמנואל אשד: אנחנו מפעילים אתרים לטובת העם הישראלי והתיירים שבאים לבקר אותנו.

עמנואל אשד: זו המומחיות שלנו.

עמנואל אשד: אנחנו מעבירים מורשת, תרבות, נוף וטבע.

עמנואל אשד: אם יש מקום שהוא מתאים מבחינה תפעולית והוא מוכרז כגן לאומי או שמורת טבע, בוודאי שנעשה את זה.

עמנואל אשד: החרמון נמצא כרגע בהליכי הכרזה כשמורת טבע, כולל אתר הסקי.

עמנואל אשד: יש לנו מטרה להפריד את אתר הסקי ולהפוך אותו לגן לאומי.

עמנואל אשד: אפשר לעשות פעולות פשוטות וקלות יותר לטובת הציבור.

עמנואל אשד: במשמורת טבע כמעט אי אפשר לעשות כלום.

עמנואל אשד: יש שמירה אבל לא פיתוח.

עמנואל אשד: אתר החרמון הפעיל הוא אתר מפותח יתר, ולכן במקרה הטוב הוא יכול להיות גן לאומי.

עמנואל אשד: אנחנו צריכים לבחון את הדברים.

עמנואל אשד: אנחנו לא נגיד לכם לא.

עמנואל אשד: צריכים לבחון את זה.

עמנואל אשד: קודם כל נכריז על החרמון כגן לאומי או שמורת טבע, ואז נוכל לבדוק מבחינה כלכלית אם יש מטרות מסוימות שיכולים לעמוד בהן, ונעמוד בהן כמו בכל אתר.

עמנואל אשד: אני חוזר ואומר, הכניסה לבניאס לא עולה 38 שקלים, ואני מוכן לתת כמה שאתם רוצים כדי לבדוק את זה עכשיו.

דני דנון: כמה עולה כניסה בבניאס?

עמנואל אשד: 27 שקלים למבוגר.

עמנואל אשד: תלמידים משלמים אצלנו 6 שקלים, וחיילים הרבה פחות.

דוד קוכמן: אני המזכ"ל של האיגוד החקלאי, התנועה המיישבת של נווה אטיב.

דוד קוכמן: קודם כל, צריך להבהיר שהאנשים הגיעו לנווה אטיב ברשות ובסמכות.

דוד קוכמן: אף אחד לא עלה לשם בלי רשות ובלי סמכות.

דוד קוכמן: יש דיסאינפורמציה בתקשורת.

דוד קוכמן: אולי לא התכוונת לומר "גנבים", חה"כ דנון, אבל אני שמעתי את דבריך לא פעם ולא פעמיים וכך מבין הציבור ששומע את הדברים שלך ברדיו.

דני דנון: אני לא אמרתי "גנבים" על אף אחד.

דני דנון: אני אמרתי שהמחירים שגובים עושקים את הציבור בישראל.

דוד קוכמן: אני חושב שחשוב שהכנסת, שאני מאוד מכבד את החברים שיושבים בה ומחוקקים, תיזהר בדברים.

דוד קוכמן: "עושקים" היא כבר נשמעת מילה רעה.

דוד קוכמן: כאשר המדינה רוצה, היא יודעת לממן ולקדם כרגולטור דברים מסוימים.

דוד קוכמן: אני גר לא רחוק מקריית גת.

דוד קוכמן: הקימו שם את אינטל.

דוד קוכמן: המדינה השקיעה שם מיליארדים של שקלים, בגלל שזה היה אינטרס של המדינה.

דוד קוכמן: מחר יבוא מישהו ויגיד: "סליחה, המדינה השקיעה ועכשיו היא צריכה לקחת.

דוד קוכמן: בואו נשלם ונראה מה יקרה".

דוד קוכמן: אולי נגיד: "למה אתם מייצרים מחשבים ב-2,500 שקלים?

דוד קוכמן: אנחנו חושבים, שצריך למכור מחשבים ב-600 שקלים כי בארצות הברית המחיר שלהם הוא כזה".

דוד קוכמן: אפשר לדבר בדיוק באותה שפה.

דוד קוכמן: האנשים שעלו להר החרמון, עלו לשם בתקופה קשה מאוד.

דוד קוכמן: אני לא חוזר על הדברים שנאמרו כאן, אבל זה אמיתי ואפשר לבדוק את זה.

דוד קוכמן: החיים בנווה אטיב הם חיים קשים ולא פשוטים.

דוד קוכמן: זה לא בכדי שעד היום אין שם מאות משפחות, למרות שהם היו שמחים מאוד שיהיו שם הרבה מאוד משפחות.

דוד קוכמן: לא כל אחד מסוגל לגור שם, כאשר המקום הקרוב ביותר לקבל שירותים מינימאליים הוא קריית שמונה.

דני דנון: האם היום הכניסה לנווה אטיב היא פתוחה?

דני דנון: האם כל מי שרוצה לבוא ולקנות בית ולהצטרף לוועד האגודה יכול?

דוד קוכמן: יש תהליך, אבל זה פתוח.

גאלב מג'אדלה: יש ועדת קבלה.

גאלב מג'אדלה: זו לא הפקרות.

דוד קוכמן: יש ועדת קבלה, שמתקיימת כמו בכל מקום.

דני דנון: האם 32 משפחות זה לא מועדון סגור?

דני דנון: כמה הצטרפו ב-10 השנים האחרונות?

דוד קוכמן: לא היתה אפשרות להצטרף, כי התקן של נווה אטיב היה קטן מבחינת תקן מספר המשפחות, לפי משרד החקלאות.

דוד קוכמן: התקן הזה תוקן בשנה האחרונה, ואנחנו עכשיו פועלים להרחבה של 70 משפחות חקלאיות.

דוד קוכמן: אנחנו פועלים גם להרחבה של היישוב במשפחות קהילתיות.

דוד קוכמן: זה אינטרס של היישוב, כי כדי לפתוח גן ילדים אתה צריך מינימום של ילדים שיחיו בתוך היישוב.

דוד קוכמן: מטרידה אותי המחשבה שהוצג כאן מסמך, שהקריא בשנת 1997 שר בכנסת, וכאן נאמר שאפשר לשנות.

דוד קוכמן: הרי צריכה להיות מחויבות ארוכת טווח כלפי אזרח במדינת ישראל.

אמנון כהן: אבל היתה גם מחויבות של השר.

אמנון כהן: לפי מה שהוא אמר, המינהל ייכנס לעובי הקורה, ימצא פיתרון ויעשה הסכם.

אמנון כהן: אם אין החלטה והמינהל לא עובד, אנחנו צריכים להיכנס למסלול של חקיקה.

דוד קוכמן: אני מודה לך שהבהרת את העניין הזה בנושא של המינהל.

דוד קוכמן: אני בעצמי הייתי בישיבות עם מינהל מקרקעי ישראל.

דוד קוכמן: אזלת היד של 10 השנים האחרונות – ואתה צודק שזה נמשך המון זמן – היא אזלת יד בעיקר של המדינה, שהמינהל הוא הזרוע הארוכה שלה.

דוד קוכמן: זה לא בתקופה של המינהל הנוכחי, אבל היו המון ישיבות, וכמו שהמינהל מזלזל או לא מטפל בדברים שהוא צריך לטפל בהם כמנהל הקרקע המון שנים, כך גם בנושא הזה הוא זלזל ולא טיפל.

דוד קוכמן: הוא היה יכול היה להסדיר את זה כבר מזמן.

דוד קוכמן: האנשים נמצאים שם ברשות ובסמכות.

דוד קוכמן: כרגע אין להם חוזה, אבל אני רוצה להגיד לך שיש המון מפעלים בארץ שאין להם חוזה מעודכן.

דוד קוכמן: יש המון יישובים שאין להם חוזה מעודכן.

דוד קוכמן: יש המון אזרחים במדינת ישראל שהחוזה שלהם לא עודכן, ולא בגלל זה זורקים אותם מהבית.

ברנרד אטיאש: נציג המינהל שכח לציין דבר אחד – שהחוזה עם הר חרמון ונווה אטיב, שהיה חוזה אחד, לא נחתם, לא בגלל אתר החרמון וכל הסיבות שהעלו פה כרגע, אלא בגלל שרפול ואריק שרון נתנו לנווה אטיב להיכנס בקו הגבול ולקחת 150 דונם מעבר למכסה.

ברנרד אטיאש: הפקידים בנצרת החליטו, שאנחנו 32 משפחות וקיבלנו יותר קרקע מאשר מגיע לנו.

ברנרד אטיאש: לכן, הם עצרו את החתימה על החוזה.

ברנרד אטיאש: זה לא קשור בכלל לחרמון.

ברנרד אטיאש: היום מנגנים, שזה סביב החרמון.

ברנרד אטיאש: לא היה שום קשר לחרמון, אלא לעודף הקרקע שקיבלנו בעמק הבכא.

דוד קוכמן: אני רוצה לומר עוד מילה אחת, ששכחתי לומר.

דוד קוכמן: אנחנו מכירים איך הדברים מתנהלים כאשר המדינה מתחילה לנהל את הדברים.

אמנון כהן: המדינה מפריטה בדרך כלל.

דוד קוכמן: וכאשר היא מפריטה, העלויות בדרך כלל גבוהות ולא לטובת האזרח.

דוד קוכמן: יש כאן יישוב שמנהל את האתר.

דוד קוכמן: אפשר לבדוק את כל הנתונים.

דוד קוכמן: הנתונים הוגשו גם לבתי המשפט וגם למנהל המינהל, לגבי העלויות והרווחים בעשור האחרון.

דוד קוכמן: זה לא סוד.

דוד קוכמן: הדברים הם גלויים ופתוחים, ואני מאוד מקווה שיעבירו את הנתונים לחה"כ דנון כדי שהוא יידע אותם.

דוד קוכמן: זה חשוב מאוד שאנשים יידעו את המידע הרלוונטי.

דוד קוכמן: אני מאוד אשמח, אם תצא מהכנסת קריאה למדינת ישראל, שהמדינה צריכה לספק עלויות של שירותים: פינוי כביש, רפואה וכל הדברים האלמנטאריים עד החנייה.

דוד קוכמן: זה יפתור את הבעיה.

אמנון כהן: גברתי, בבקשה.

אמנון כהן: אני מהאגודה לצדק חלוקתי.

אמנון כהן: אנחנו אגודה שפועלת להקצאה צודקת של משאבים בישראל.

אמנון כהן: אני מייצגת פה עמדה שהיא ציבורית.

אמנון כהן: אין לי שום אינטרס, להבדיל מאחרים שיושבים כאן.

אמנון כהן: אני מדברת מעמדה שהיא ציבורית.

אמנון כהן: זה משאב, שהוא קודם כל משאב של הציבור.

אמנון כהן: ההסדר בנוגע למשאב הזה צריך לשקף את התועלת הציבורית.

אמנון כהן: לא ייתכן שהוא ישקף תועלת של מעטים.

אמנון כהן: צריכה לקום ועדה מקצועית, כמו ועדת שישינסקי.

אמנון כהן: גם הגז הוא לא הגז של תשובה.

אמנון כהן: זה גז של מדינת ישראל.

אמנון כהן: גם משאבי ים המלח, האשלג, הוא לא של מעטים המחזיקים בזה שם.

אמנון כהן: זה של מדינת ישראל.

שוש צואלה: אבל הם עדיין מחזיקים בזה.

שוש צואלה: אבל הם משלמים תגמולים.

שוש צואלה: צריכים לעשות הסדר ולשמוע את כל הצדדים, ושלא יהיה משא ומתן חשאי בין המינהל למושב נווה אטיב.

שוש צואלה: זה חשאי ולא שקוף.

שוש צואלה: הציבור, התנועה לאיכות השלטון והאגודה לצדק חלוקתי לא מוזמנים לדיונים האלה, למרות עשרות פניות שנעשו במהלך 5-6 השנים האחרונות.

שוש צואלה: זה משאב של הציבור.

שוש צואלה: לא ייתכן שיישבו ויסגרו את הכל.

שוש צואלה: אני רוצה להעמיד דברים על דיוקם לגבי הדברים של השר בוים, ז"ל.

שוש צואלה: השר בוים אמר שצריכים להגיע למשא ומתן, אבל אם לא יגיעו הוא ינקוט באמצעים כמו שנוקטים בכפר שלם.

שוש צואלה: לכן, אי אפשר לציין את זה כאילו הוא נתן הבטחה מנהלית כלשהי.

ירון בן עזרא: מר בוים אמר, שהנכס מגיע בפטור ממכרז לפי תקנה 25/1.

ירון בן עזרא: אבל תקרא את ההמשך של מה שהוא כתב: "בעבר".

ירון בן עזרא: עכשיו זה כבר לא מוסדר למעלה מ-15 שנה.

ירון בן עזרא: לא משלמים שקל.

ירון בן עזרא: בניגוד אלייך, אני מחזיק את הפרוטוקול המלא.

ירון בן עזרא: אני גם מחזיקה את הפרוטוקול.

ירון בן עזרא: אני חושבת, שצריך לבחון את הנושא הזה בצורה שקופה, תוך שיתוף הציבור, תוך בחינת כל הצדדים, כולל ההשקעות.

ירון בן עזרא: צריך לבחון, איזה הסדר הוא הראוי ביותר כדי שהציבור בישראל יוכל להגיע לאתר.

ירון בן עזרא: אני רוצה לומר עוד משפט אחד בנוגע לסכומים.

אמנון כהן: לא צריך.

אמנון כהן: כאשר ביקשתי, לא נתת.

אמנון כהן: נציג האוצר, איפה אתם פה?

אמיר רשף: הנושא הזה מנוהל על ידי המינהל, כמו שאמר עמיתי.

אמנון כהן: הוא לא מנוהל בכלל.

אמנון כהן: מ-1996 הוא לא מנוהל.

אמיר רשף: הוא מנוהל, ויש התקדמות בנושא.

אמיר רשף: כמו שציינו פה, יש מנהל חדש למינהל, שמנסה לסגור כמה שיותר דברים.

אמנון כהן: האם הישן היה פחות טוב?

אמנון כהן: האם הוא לא הספיק?

אמיר רשף: הישן התעסק בקידום הרפורמה, יותר מאשר בדברים אחרים.

אמנון כהן: וזה שלפניו?

חמד עמאר: אתה מדבר על תקופה שהיא מאז 1996.

חמד עמאר: זה לא שבוע, לא חודש ולא שנתיים.

אמיר רשף: אני לא אומר שזה מצב ראוי.

אמיר רשף: אני אומר שהנושא הזה מתקרב לפתרון.

אמיר רשף: אנשי המקצוע של המינהל והייעוץ המשפטי מאמינים שאפשר לסגור את זה במחצית הראשונה של 2012, תוך הסדר שיהיה מקובל על כל הצדדים.

אמנון כהן: נציג המינהל, האם כאשר אתם עושים את ההסכם אתם בוחנים אפשרות שחלק מההוצאות של המקום ימומנו - משטרת ישראל תיתן את הביטחון ומד"א ייתן שירותים - כך שהעלות לאזרח תהיה פחותה.

אמנון כהן: נכלכל את כל ההוצאות, כך שהכניסה של הרכב תעלה פחות כסף.

אמנון כהן: האם אתה בודק את הדברים מבחינה כלכלית, מהן ההכנסות ומהן ההוצאות?

אמנון כהן: יכול להיות שתראה שזה לא מדתי ויותר מדי כסף הולך פה.

אמנון כהן: צריך שתהיה פה גם שקיפות לציבור.

אמנון כהן: גופים חברתיים יכולים להאיר את עיניכם בכל מיני דברים.

אמנון כהן: צריך שתהיה ראיית המכלול הכולל, תוך כדי בדיקה כלכלית.

אמנון כהן: אנחנו לא רוצים שהם יקרסו.

אמנון כהן: אנחנו לא רוצים שהם יפלו.

אמנון כהן: בתקופה שאין שלג ואין פעילות, צריך לחשוב על מנגנון פיצויי כזה או אחר.

אמנון כהן: בתקופה בה יש ברכה ויש שפע, אתה תיקח תמלוגים מהם.

אמנון כהן: צריך לבנות מנגנון, כך שזה תמיד יעבוד.

אמנון כהן: אם יש שלג או אין שלג, תמיד יודעים איך להסתדר עם המצב.

אמנון כהן: חייבים לבנות מגנון כזה.

אמנון כהן: צריך שיהיה גם צדק חלוקתי.

אמנון כהן: אם יש תמלוגים רציניים, שהמדינה תיקח.

אמנון כהן: בשנה שקשה להם, המדינה תעזור.

אמנון כהן: אולי צריך לפתוח איזושהי קרן.

אמנון כהן: צריך להסתכל גם על היבטים כלליים ולא רק על ההסכם.

אמנון כהן: איפה זה עומד?

עמיתי מולדובן: אני אגיב לדבריך.

אמנון כהן: תגיד לי אם זה נלקח בחשבון.

עמיתי מולדובן: חד משמעית, כן.

עמיתי מולדובן: כמו שאמרתי קודם, אנחנו נפגשנו עם רשות הטבע והגנים, ואנחנו ניפגש גם עם אפי שטנסלר מקק"ל בשביל לבחון את האפשרויות שהעלית.

עמיתי מולדובן: כמו שציינתי בהתחלה, אנחנו מחפשים לאזן בין צורכי היישוב לבין צורכי הציבור.

אמנון כהן: האם אתם בוחנים אפשרות של עוד גבעה יפה, שאפשר להפוך לאתר?

עמיתי מולדובן: חד משמעית, כן.

עמיתי מולדובן: כל הטענות הללו ששמעת כאן, הושמעו גם אצל מנהל המינהל, נרשמו, נבדקו ונבחנים גם ברגעים אלו.

אמנון כהן: כלומר, בוחנים גם חלופה של מקום לאנשים, שלא רוצים לעשות סקי אלא לבוא עם הילדים לשחק?

עמיתי מולדובן: חד משמעית, כן.

חמד עמאר: לפתוח אתר חדש?

עמיתי מולדובן: לא לפתוח אתר חדש.

אמנון כהן: לא לפתוח אתר חדש.

אמנון כהן: מקום פחות.

חמד עמאר: אדוני היו"ר, אני מבקר הרבה באזור שם.

חמד עמאר: אני גר בצפון.

גאלב מג'אדלה: איפה אתה גר?

גאלב מג'אדלה: אתה גר בשפרעם.

גאלב מג'אדלה: האם שפרעם זה חרמון?

חמד עמאר: שעה ועשר דקות אני שם למעלה.

חמד עמאר: יש לי גם הרבה חברים במג'דל שמס.

חמד עמאר: אדוני, עד שאתה מגיע לאתר החרמון יש כל כך הרבה שלג.

חמד עמאר: אם אתה רוצה לעצור בצד ולגעת בשלג, זו לא בעיה.

חמד עמאר: כל ילד יכול לעשות את זה.

חמד עמאר: אתה רואה הרבה הורים, שעוצרים את הרכב בצד ונוגעים בשלג.

חמד עמאר: אתה רואה את זה.

חמד עמאר: אני לא אחד שלא ביקר שם אף פעם.

חמד עמאר: אני מבקר שם.

חמד עמאר: השנה הייתי שלוש פעמים באתר החרמון.

דני דנון: בית ספר יסודי לא יכול לעלות לרמה ולהגיד לילדים: תרדו בצד ותגעו בשלג.

קריאה: הוא צריך מקום חנייה מסודר.

קריאה: מישהו צריך לממן את זה.

חמד עמאר: אדוני היו"ר, אנחנו צריכים להסתכל על הדיון הזה משני היבטים.

חמד עמאר: ההיבט האחד הוא מה שדיברת עכשיו עם נציג המינהל.

חמד עמאר: אנשים יושבים שם כבר יותר מ-16 שנים בלי חוזה.

חמד עמאר: זו לא פאשלה של היישוב.

חמד עמאר: בוא ניקח את הדברים למקום הנכון.

חמד עמאר: זו פאשלה של המדינה, שלא באה ואמרה: "בואו נעשה סדר, בואו נקים ועדה ונראה כמה אנשים השקיעו ומה הם עושים שם".

חמד עמאר: האם אנחנו רוצים שהם יפסידו, ואנחנו אחר כך נשב בדיון, כמו הדיון שהיה אתמול: "איך אנחנו מצילים את פרי הגליל"?

חמד עמאר: המדינה צריכה לשלם 18,000,000 שקלים.

חמד עמאר: אני שמעתי את כל חברי הכנסת: "המדינה צריכה לשלם את כל הכסף".

חמד עמאר: כאן מדובר ביישוב שלם, והמדינה לא צריכה לשלם להם.

חמד עמאר: אנחנו לא צריכים לשלם להם.

חמד עמאר: הם מחזיקים את המקום.

חמד עמאר: עם ישראל הולך לבקר שם.

חמד עמאר: כולם הולכים לבקר שם.

דני דנון: לא כולם.

דני דנון: רק מי שיש לו כסף.

חמד עמאר: כולם הולכים לבקר שם.

חמד עמאר: אתה יכול לעמוד שעות בפקק בשביל להגיע.

חמד עמאר: מי שלא יכול, יכול לעצור את הרכב לפני אתר החרמון.

חמד עמאר: יש כל כך הרבה מקומות שאפשר לעצור שם, ולשחק, ליהנות מהשלג ולגעת בשלג.

חמד עמאר: האם אנחנו רוצים להסתכל על זה מההיבט החברתי?

חמד עמאר: אני רוצה לדעת, שאם הבן שלי הולך להר החרמון, יש לו ביטוח, שאם קורה משהו מישהו יכול לפנות אותו.

חמד עמאר: אני יודע שהמקום מסודר.

חמד עמאר: אני יודע שיש שם כל מה שצריך בשביל שהבן שלי יהיה שם ויחזור בשלום.

חמד עמאר: אנחנו לא יכולים לקחת את הנושא הזה ולהפוך אותו כאילו אנשים עושים משהו רע למדינה.

חמד עמאר: להיפך.

חמד עמאר: אנשים מחזיקים את המקום וחיים שם.

חמד עמאר: אני רוצה לשאול את היחידה להתיישבות, אם אתה לוקח להם את אתר החרמון היישוב ימשיך להתקיים?

חמד עמאר: מה יקרה עם היישוב הזה?

ירון בן עזרא: היישוב יתפנה תוך חודש.

חמד עמאר: אדוני היו"ר, גם את הדברים האלה צריכים לקחת בחשבון.

אמנון כהן: בטח.

זאב גרינפלד: אני רוצה ששמעון ידבר, על מנת שדני דנון לא יקרא לי גנב.

זאב גרינפלד: ישבתי אצלך לפני שלושה שבועות, ואתה ממשיך בתקשורת.

זאב גרינפלד: אם אתה רוצה רייטינג, לא על הגב שלנו ולא על הגב של המשפחות שלנו.

דני דנון: מי שלוקח כל כך הרבה כסף, כנראה מפריע לו הדיון הזה.

זאב גרינפלד: הסיכום איתך לא שווה, כי אין לך מילה.

זאב גרינפלד: סיכמנו שנשב, ולא באת לשבת.

דני דנון: אני באתי לשבת.

זאב גרינפלד: לא נכון.

זאב גרינפלד: סיכמנו, ולא באת.

זאב גרינפלד: אתה רוצה רייטינג, ואתה מצליח.

זאב גרינפלד: בקיץ אתה ישן כמו דג ולא מזכיר את אתר החרמון.

זאב גרינפלד: אתה רוצה רייטינג.

זאב גרינפלד: המצלמות מכוונות.

זאב גרינפלד: אל תשכח: "אתה חבר ליכוד".

גאלב מג'אדלה: מה זה?

גאלב מג'אדלה: תוציא אותו.

ירון בן עזרא: הוא מדבר מדם לבו.

ירון בן עזרא: קצת הערכה.

זאב גרינפלד: אני רוצה ששמעון ידבר, ויפתח לך קצת את האוזן.

גאלב מג'אדלה: זו לא שכונה כאן.

דני דנון: שמעתי אותך כאן לא פעם ראשונה.

זאב גרינפלד: שמענו, ואני רואה אותך בטלוויזיה.

דני דנון: אני מתחייב בפניך, שגם בקיץ, גם באביב וגם בסתיו, אני אלחם שהמחיר לאתר החרמון לא יהיה המחיר הקיים היום של מאות שקלים.

דני דנון: אתם תמשיכו להרוויח גם כאשר תיקחו פחות כסף מילדי ישראל.

ירון בן עזרא: 45 שקלים זה לא מאות שקלים.

ירון בן עזרא: זה פחות ממחיר הכניסה לבניאס.

דני דנון: התפקיד שלך הוא להגן על מדינת ישראל ולא על אנשי נווה אטיב.

ירון בן עזרא: זה מה שאני עושה.

דני דנון: התפקיד שלך, הוא לבוא ולהגיד: "מדינת ישראל השקיעה כסף, בוא נדאג לילדי ישראל".

דני דנון: אתה לא עורך דין של מושב נווה אטיב.

ירון בן עזרא: בתנאי שהמדינה תוכל להפעיל את זה, וזו ספקולציה.

אמנון כהן: מעכשיו, מי שמפריע אני מוציא אותו.

אמנון כהן: אין סנטימנטים יותר.

אמנון כהן: היו קצת אמוציות, וזה נגמר.

אמנון כהן: אני לא מוציא אף אחד, אבל תכבדו את המעמד.

דני דנון: תשמע, שפכו מים בחדר הזה.

דני דנון: שלא יזרקו שלג עכשיו.

אמנון כהן: יש משאית של שלג בחוץ.

אמנון כהן: האם נציגת התנועה לאיכות השלטון רוצה לדבר?

אמנון כהן: אנחנו לא רוצים להיכנס לנושאים משפטיים.

אמנון כהן: הבנתי את העמדה.

- קרטן: קודם כל, אני רוצה להודות לחה"כ דנון ומג'אדלה על שזימנו את הדיון.

- קרטן: אם לא לוחצים על מינהל מקרקעי ישראל, הוא לא עושה שום דבר.

- קרטן: העתירה הזו, בסופו של דבר, היא לא נגד תושבי נווה אטיב שירקו שם דם במשך שנים, אלא נגד המינהל שאנחנו רודפים אחריו כבר משנת 2007 ואומרים: "נו, מה קורה, אין שם כלום, תסדירו את הדבר".

- קרטן: ההסדרה צריכה לקחת בחשבון אתכם ואת הטובה שלכם.

- קרטן: כתבנו בעתירה, שאנחנו לא מציעים איזה הסדר, אבל מבקשים שתסדירו את זה.

- קרטן: זה לא יכול להיות שזה לא מוסדר משנת 1996.

- קרטן: בסופו של דבר, התפקיד של המינהל הוא לפקח מה קורה שם, ולנהל את המקרקעין של מדינת ישראל.

- קרטן: זה לא נעשה מאז, ובגלל זה המצב הוא כזה, שלו לא טוב עם המחירים ולהם לא טוב עם התמורה.

- קרטן: אף אחד לא היה שם כדי לפקח מלכתחילה, וזה הניהול של מינהל מקרקעי ישראל, שמשנת 2007 ישבנו לו על הווריד ולא קרה כלום.

- קרטן: זה לא שהם ישבו בסיעור מוחות משנת 1996.

אמנון כהן: הם התעסקו ברפורמה.

- קרטן: הגשנו בשנת 2010 עתירה, ואתם גם מפעילים עכשיו לחץ.

- קרטן: אני מקווה שסוף-סוף יתחילו הדברים לזוז, כדי שנגיע להסדר שייקח בחשבון את האינטרסים של כולם.

- קרטן: כמו שאמר חברי ממינהל מקרקעי ישראל, אנחנו הסכמנו לדחיית הדיון, שהיה אמור להתקיים לפני שבוע, מתוך הבנה שאנחנו רוצים שהדברים ייפתרו בהסדר ולא שבית משפט ינחית משהו.

- קרטן: אני מקווה, שעד אמצע השנה הזו זה ייפתר.

- קרטן: בסוף יולי יש לנו דיון, ואני מאוד מקווה שאז זה ייפתר.

אמנון כהן: דרישת שלום לשרגא.

אמנון כהן: שמעון, בבקשה.

שמעון פריאנטה: אני אדבר קצת באווירה יותר נינוחה בלי אמוציות.

שמעון פריאנטה: אני לא מנווה אטיב.

שמעון פריאנטה: אני הכרתי את החרמון דרך הצבא.

אמנון כהן: האם אתה תושב המקום?

שמעון פריאנטה: לא.

גאלב מג'אדלה: מאיפה אתה?

שמעון פריאנטה: משדה משה.

גאלב מג'אדלה: אתה שכן שלי.

גאלב מג'אדלה: האם אתה מתבייש בשדה משה?

שמעון פריאנטה: חס וחלילה.

שמעון פריאנטה: כאשר בנו שם את אינטל, אנחנו קיבלנו כסף כמשאב.

שמעון פריאנטה: אם מדברים על משאבים של המדינה, גם חמי יואב זה משאב.

שמעון פריאנטה: לא על זה אני רוצה לדבר.

שמעון פריאנטה: אני משנת 1979-1980 באתר החרמון.

שמעון פריאנטה: נחשפנו לאוכלוסיות שלא מסוגלות להגיע לאתר החרמון.

שמעון פריאנטה: לפני 11 שנה הקמנו עמותה שנקראת "ארז חילוץ והצלה".

שמעון פריאנטה: העמותה הזו, בשיתוף נווה אטיב, מביאה ילדים עם צרכים מיוחדים שלא מסוגלים להגיע לחרמון.

שמעון פריאנטה: חה"כ דנון, אתה יכול לשאול את ראש העיר של חצור.

שמעון פריאנטה: יש לנו איתו שיתוף פעולה מלא.

שמעון פריאנטה: יש שם בית ספר בשם עמית.

שמעון פריאנטה: הילדים, שלא מסוגלים להגיע חרמון, הגיעו לפני שבועיים לחרמון ללא תשלום.

שמעון פריאנטה: נווה אטיב מסייעים לנו במימון של אוטובוסים, כניסה חינם לאתר, עלייה לרכבלים.

שמעון פריאנטה: מדובר בסדר גודל של אלפי אנשים בשנה: ילדים חולי סרטן מכל בתי החולים בארץ.

שמעון פריאנטה: המחלקות האונקולוגיות מבקרות בחרמון ללא תשלום.

שמעון פריאנטה: כל המחלקות של ילדים עם CP, דיאליזה, שיתוק מוחין, אנשים עם כיסאות גלגלים, קו לחיים ועמותות חיים.

שמעון פריאנטה: אנחנו מדברים על סדר גודל של 5,000 ילדים עם הוריהם, שמגיעים לחרמון.

שמעון פריאנטה: נווה אטיב פותחים פה - לא נעים להגיד מה – בשביל שיהיה הכי טוב לילדים האלה.

שמעון פריאנטה: נותנים לילדים האלה לעקוף את התור, כי הילדים האלה הם חלשים יותר פיזיולוגית.

שמעון פריאנטה: הם לא יכולים לעמוד.

שמעון פריאנטה: הבוקר גילינו 3 פנצ'רים בחתול.

שמעון פריאנטה: אמרתי לטובול, שיושב פה מאחורה: "אני צריך גלגלים לחתול", והוא אמר לי: "אין בעיה.

שמעון פריאנטה: לך לנאל ותיקח גלגלים".

שמעון פריאנטה: גם דלק הם נותנים לי לעסק הזה.

שמעון פריאנטה: הכל מלא, ללא שום כחל וסרק בנושא ילדים עם צרכים מיוחדים, וזה כולל את כל האוכלוסיות.

שמעון פריאנטה: מדובר ב-11 שנה של כניסה לאתר.

שמעון פריאנטה: יש מצבים בהם ילד מגיע, פתאום יש ערפל על החרמון וזמן השהות שלו מתקצר.

שמעון פריאנטה: פניתי לרשות שמורות הטבע, לאלי אמיתי, ואמרתי לו: "תן לי אישור כניסה לאתרים שלכם בדרך: בניאס, צ'פרי, עמק החולה", והוא אמר: "אין שום בעיה, בחצי מחיר".

שמעון פריאנטה: אנשי נווה אטיב גם יכלו להגיד את זה.

אמנון כהן: הוא אמר, שמחיר כניסה לילדים 6 שקלים.

שמעון פריאנטה: הם רצו ממני 500 שקלים לאוטובוס.

שמעון פריאנטה: אמרתי לו: "אין לי.

שמעון פריאנטה: יש עכשיו חורף, אין שם הרבה".

שמעון פריאנטה: הוא אמר לי: "אני לא יכול בפחות מ-500 שקלים.

שמעון פריאנטה: אני נותן לך שירותים, אני נותן לך מקום שיישבו".

שמעון פריאנטה: ביקשתי שייתנו לי לעלות להר המנרה, וגם לא נתנו לי.

שמעון פריאנטה: בשנת 2008 התהפך רכב של הצבא.

שמעון פריאנטה: חייבו את נווה אטיב לבנות מעקה לאורך כל הנתיב – 11 קילומטר - בגלל רכב של הצבא שהתהפך.

שמעון פריאנטה: אנחנו בצבא – אני היום מילואימניק – נעזרים מאוד בפינוי שלג של נווה אטיב, בפיזור מאות טון מלח כל שנה.

שמעון פריאנטה: אני משנת 1979, ואני רואה את ההתפתחות במקום.

שמעון פריאנטה: לא ריאלי לבנות עוד אתר.

אמנון כהן: לא כזה.

אמנון כהן: לא אתר סקי.

אמנון כהן: משהו פשוט.

אמנון כהן: חה"כ מג'אדלה, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אדוני היו"ר, יש כאן מצב שאף אחד לא רוצה אותו.

גאלב מג'אדלה: חה"כ דנון הצטרף אליי באיחור של 3 שנים, כי הוא נכנס לכנסת מאוחר.

גאלב מג'אדלה: אני קדמתי לו בשנת 2009.

גאלב מג'אדלה: לפנינו היתה גם התנועה לאיכות השלטון.

גאלב מג'אדלה: אין לנו שום דבר נגדכם.

גאלב מג'אדלה: כל מה שאמרתם, אנחנו מאוד מכבדים.

גאלב מג'אדלה: את חלק מהדברים אנחנו מקבלים, ואת חלק מהדברים אנחנו לא מקבלים.

גאלב מג'אדלה: העניין הוא לא רגשי ולא על שם מי היישוב.

שוש צואלה: זה היה לשם השכלה כללית.

גאלב מג'אדלה: את זה אפשר למצוא בגוגל.

גאלב מג'אדלה: אין לנו שום דבר נגדכם, לא לי ולא לחה"כ דנון.

גאלב מג'אדלה: זה משאב לאומי ששייך לציבור.

גאלב מג'אדלה: צריך ליהנות מזה גם הציבור וגם אתם.

גאלב מג'אדלה: אתם חלק מהציבור.

גאלב מג'אדלה: המינהל לא נוהג שלא להתייחס בכבוד לעובדי מדינה.

גאלב מג'אדלה: המינהל מתנהל במדינה הזו כאילו הוא מדינה בפני עצמה.

גאלב מג'אדלה: מתי שאתם רוצים, אתם זריזים.

גאלב מג'אדלה: מתי שאתם לא רוצים, אתם עצלנים.

גאלב מג'אדלה: מתי שאתם רוצים, אתם נרדמים.

גאלב מג'אדלה: מתי שאתם רוצים, אתם ערניים.

גאלב מג'אדלה: זה לא הולך ככה.

גאלב מג'אדלה: אם אני הייתי השר המופקד על המינהל, אני הייתי מפטר היום אנשים.

גאלב מג'אדלה: איך אתם, רשות של המדינה, עוברים על חוק של המדינה?

גאלב מג'אדלה: אתם עבריינים, כיוון שאתם לא ממלאים את חובת

גאלב מג'אדלה: כם כלפי הציבור וכלפי האנשים האלה, וחותמים הסכם.

גאלב מג'אדלה: זו עבריינות.

קריאה: הם רוצים לחתום.

גאלב מג'אדלה: שיחתמו.

גאלב מג'אדלה: כמה שנים מנהלים משא ומתן?

גאלב מג'אדלה: על השלום התנהל משא ומתן פחות זמן מזה.

גאלב מג'אדלה: אני לא הסכמתי להתראיין לרדיו.

גאלב מג'אדלה: הנה אני אומר לכם.

גאלב מג'אדלה: אני אמרתי: "זה לא ייפתר ברדיו.

גאלב מג'אדלה: זה ייפתר בדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה בכנסת".

גאלב מג'אדלה: חבל שהתנועה לאיכות השלטון, שאני מאוד מעריך ומכבד, הסכימה לדחייה.

גאלב מג'אדלה: במינהל לא מבינים שפה אחרת חוץ מבית משפט או מציבורי.

- קרטן: אני יכולה לענות לך על זה.

גאלב מג'אדלה: אני לא רוצה תשובה.

גאלב מג'אדלה: אני אומר לך: אנחנו לא היינו צריכים לוותר.

אמנון כהן: אבל היא צודקת.

אמנון כהן: היא לא רצתה שבית משפט יכפה הסדר מסוים, כדי שלא תהיה פגיעה.

- קרטן: גם קבענו לוח זמנים.

גאלב מג'אדלה: אבל אם הם לא הולכים להסדר מרצון, אז זו הדרך.

אמנון כהן: זה הולך להסדר.

אמנון כהן: זה שיקול נכון.

אמנון כהן: אתם קטליזטור.

אמנון כהן: זה בסדר גמור.

גאלב מג'אדלה: אני מדבר על המינהל כמוסד.

גאלב מג'אדלה: יכול להיות היה לשבת כאן מישהו אחר.

גאלב מג'אדלה: בנושאים אחרים גם כן יש את אותה ההתנהלות.

גאלב מג'אדלה: פעם אחת אתם זריזים ובאים בלילה, ופעם אחת אתם נרדמים.

גאלב מג'אדלה: זה לא ככה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו רוצים להסדיר את המקום הזה כמשאב לאומי לטובת הציבור כולו, כאשר היישוב שלכם הוא חלק מהציבור.

גאלב מג'אדלה: מגיע לנו גם חלק מתוך העוגה הזו.

גאלב מג'אדלה: אנחנו רוצים שתוזילו את המחירים לציבור, כדי שיבואו יותר וכדי שתהיה לכם יותר הכנסה.

גאלב מג'אדלה: כאשר אתם מוזילים את המחיר לציבור, באים יותר וההכנסה גדלה.

גאלב מג'אדלה: אם המדינה מטילה עליכם מטלות בנושאים כאלה או אחרים, שכרוכות בעלויות כספיות, זה גם נושא שצריך להתמודד איתו ולהסדיר אותו.

גאלב מג'אדלה: זה כמו שהשלטון המרכזי מטיל על השלטון המקומי כל מיני מטלות בלי תקציב.

גאלב מג'אדלה: עד שזה יתפוצץ.

גאלב מג'אדלה: זה לא ראוי, לא נכון ולא צודק.

גאלב מג'אדלה: אם מטילים עליכם מטלות, שהן לא קשורות באופן ישיר לאתר שאתם נותנים בו שירות, אז המדינה גם כן צריכה לשאת בחלק מהמטלות.

גאלב מג'אדלה: לכן, אני חוזר ואומר: אל תיקחו את חה"כ דנון כיריב בעניין הזה.

גאלב מג'אדלה: הוא דואג לציבור.

גאלב מג'אדלה: הוא נבחר ציבור.

גאלב מג'אדלה: הוא לא שייך למושב שלכם.

גאלב מג'אדלה: הוא נציג ציבור כמוני, כמו כל חברי הכנסת.

גאלב מג'אדלה: אנחנו דואגים לציבור.

גאלב מג'אדלה: זו חובתנו וזה תפקידנו.

גאלב מג'אדלה: אני אומר לכם: אתם צריכים לזרז את החתימה על ההסכם, כדי שתבואו בידיים נקיות.

גאלב מג'אדלה: אתם תתפרנסו בכבוד, והציבור יזכה לשירות הטוב שלכם ולא ישמיעו לכם – בעקבות האווירה הציבורית – כל מיני הערות שהן לא במקום.

גאלב מג'אדלה: אני סומך על אדוני היו"ר וצוות הוועדה, שאנחנו נצא כאן היום עם בשורה טובה לציבור.

דני דנון: אגב, אני הצעתי שנקיים את הדיון בחרמון, אבל היה קשה להביא את כל חברי הכנסת לשם.

אמנון כהן: גם פקוק וגם יקר.

אמנון כהן: אין לי את הכסף להגיע לשם.

גאלב מג'אדלה: אני בעד, בתנאי שנשלם מחיר כניסה כמו כולם.

אמנון כהן: נציגת הסטודנטים, בבקשה.

תמר מייבום: ליבי עם נווה אטיב.

תמר מייבום: בשבוע שעבר הייתי בוועדת משנה לפריפריה, ושם דיברו איך אפשר לעזור לצפון, להביא סטודנטים ותושבים.

תמר מייבום: אני חושבת שהיום זורים לנו חול לעיניים.

תמר מייבום: אתם הסיבה למה אנשים כאלה לא יכולים להמשיך ולהתקיים שם בכבוד.

תמר מייבום: אדוני היו"ר, אמרת שאתה רוצה לתת לילדים לגעת בשלג.

תמר מייבום: אולי אני מטומטמת ולא יודעת חשבון, אבל אם הממשלה תילחם על מחירי הדלק זה יהיה הרבה יותר זול להגיע לחרמון מאשר להוריד את מחיר הכניסה ולפגוע להם בפרנסה.

תמר מייבום: ניסו לפטר את עובדי פרי גליל, ובשניות האחרונות, במלחמות מטורפות, הם הצליחו למנוע את זה.

תמר מייבום: מנסים לפגוע להם בפרנסה.

תמר מייבום: האם אתם רוצים שהם יהיו נטל על המדינה?

תמר מייבום: אחרי זה רוצים לעשות דיור ציבורי ופיקוח על שכר הדירה, כדי שאנשים יגיעו לצפון.

תמר מייבום: מי יגיע לצפון כאשר זה היחס למי שעובד שם כל החיים שלו ומתפעל את המקום הזה?

תמר מייבום: זה לא מגיע להם.

תמר מייבום: אני מרגישה, שזו בושה שהמדינה מתייחסת ככה לפריפריה.

תמר מייבום: אם אתם רוצים לחזק את הפריפריה, תחזקו את האנשים שם.

תמר מייבום: תילחמו על משכורות המינימום, תילחמו על מחירי הדלק – תילחמו על הדברים החשובים באמת.

תמר מייבום: ככה הרבה יותר אנשים יגיעו לחרמון.

תמר מייבום: זה לא משנה אם זה יעלה 50 שקלים או 30 שקלים.

תמר מייבום: הם יגיעו לחרמון אם הדלק מירושלים לשם לא יעלה 200 שקלים.

ירון בן עזרא: את לא מטומטמת, וחשבון את יודעת היטב.

אמנון כהן: אני רוצה לסכם את הישיבה.

אמנון כהן: כמו שאמרו, האתר הזה הוא משאב לאומי.

אמנון כהן: אני חושב, שהמדינה צריכה לתת לזה את המענה.

אמנון כהן: אנחנו נפנה לשר התיירות ולשר לפיתוח הנגב והגליל, כדי שיקיימו דיון בממשלה לגבי עתיד של כל האזור הזה ולגבי אתר חלופי יותר עממי, כאשר הכניסה תהיה באחריות מי שהם יחליטו.

אמנון כהן: אני לא רוצה לתת להם רעיונות.

אמנון כהן: הכל פתוח.

אמנון כהן: אני לא יודע כמה המינהל מטפל בעניין.

אמנון כהן: אולי ועדת השרים לענייני כלכלה וחברה צריכה לדון בפיתוח האזור.

אמנון כהן: השרים האלה מוכשרים, והם יראו את כל ההיבטים.

אמנון כהן: ייתכן ושר התיירות יגיד שנושא מסוים הוא לוקח על המשרד שלו על מנת להוזיל את הכניסה.

אמנון כהן: השר לפיתוח הנגב והגליל גם כן מוכשר מאוד, ויכול להיות שהוא יציע סכום לנושא אחר.

אמנון כהן: הוועדה ביקשה, שאתם, נציגי הממשלה והסוכנות היהודית, תביאו נתונים לוועדה ולמציעים.

אמנון כהן: אנחנו רוצים לדעת כמה כסף הושקע באתר הזה מטעם הסוכנות ומטעם המדינה.

אמנון כהן: הכל רשום וכתוב.

אמנון כהן: אנחנו רוצים לדעת כמה השקיע משרד הביטחון, כמה השקיע המינהל.

אמנון כהן: אנחנו כוועדה רוצים לקבל את הנתונים האלה.

אמנון כהן: אם היישוב גם כן יגיד כמה הוא השקיע וייתן נתונים, אנחנו נשמח מאוד.

אמנון כהן: אנחנו לא נכנסים לכם לכיס, חס וחלילה.

אמנון כהן: זה על מנת להיות לכם לעזר, שגם כאשר ייתנו לכם פיצוי הפיצוי יהיה נאות, מתאים וראוי.

אמנון כהן: עד שכל ההסכמים האלה ייכנסו לתוקף, תשקלו את האפשרות שעלות הכניסה תהיה פר רכב ולא פר ראש.

אמנון כהן: בתוך האתר כל אחד ישלם עבור מה שהוא צורך.

אמנון כהן: אם הוא רוצה להיכנס למזנון, הוא ישלם במזנון.

אמנון כהן: אם הוא רוצה לשכור מתקן, הוא ישלם.

אמנון כהן: הכניסה תהיה פר רכב.

שוש צואלה: שהמדינה כבר עכשיו תיכנס ותעזור לנו.

אמנון כהן: אנחנו מפנים את הדברים למדינה.

אמנון כהן: אנחנו לא מתנערים.

אמנון כהן: בינתיים, כמחווה לציבור ולטובת הדיון שהיה פה בוועדה, אנחנו מבקשים שתעשו משהו בינתיים.

אמנון כהן: אנחנו לא יכולים לדעת כמה אתם מרוויחים וכמה אתם מפסידים, כי אין לנו את הנתונים.

אמנון כהן: מתוך ראייה טובה למען הציבור, אנחנו מאוד נשמח אם אפשר יהיה לעשות זאת.

אמנון כהן: בכל הנוגע לסיכומי הממשלה, הוועדה נותנת 60 יום.

אמנון כהן: אנחנו לא רוצים לחכות לבג"צ.

אמנון כהן: תוך 60 יום תעדכנו את הוועדה איפה זה עומד.

אמנון כהן: אם לא, אנחנו נקדם חקיקה מיידית.

אמנון כהן: אנחנו יודעים לחוקק.

אמנון כהן: אנחנו נותנים לזמן לעשות את שלו ולמשרדים לעשות את שלהם, ואם זה לא יתקדם הדיון יהיה סביב השאלה, איך אנחנו מקדמים את הנושא הזה בחקיקה.

אמנון כהן: אנחנו לא רוצים להגיע לזה.

אמנון כהן: אם תוך 60 יום יהיה פתרון, בבקשה.

אמנון כהן: אם לא, אנחנו נכנס לחקיקה.

אמנון כהן: נעשה חקיקה מורחבת, נראה את כל ההיבטים, חקיקה ראויה.

אמנון כהן: אנחנו מחוקקים.

אמנון כהן: אין לנו כלי אחר.

אמנון כהן: המדינה לא יודעת לקבל החלטה ומשנת 1996 אין הסכם.

אמנון כהן: בשנת 2007 יש שאילתא והשר אומר: "אנחנו נכנסים למשא ומתן", ועד שנת 2002 אין משא ומתן.

אמנון כהן: בית המשפט מתערב ומבקש: "תבואו להסכמות", ונותן עוד ערכאה ועוד ערכאה.

אמנון כהן: אנחנו רוצים לסיים את זה: תוך 60 יום או חוק או הסכם.

אמנון כהן: תודה רבה, הישיבה נעולה.