ועדת הכלכלה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 768, 2012-02-29 09:30

כרמל שאמה-הכהן: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הדיון.

כרמל שאמה-הכהן: על סדר היום - חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 34) (פירוט תשלומים שנתי בעסקה מתמשכת), התשע"ב-2011, של חברי הכנסת מקלב, גפני, לוין, שאמה הכהן.

כרמל שאמה-הכהן: ההצעה עברה בקריאה ראשונה ב-20 לדצמבר, 2011.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו בהכנה לשניה ושלישית.

כרמל שאמה-הכהן: מדובר בהצעת חוק קצרה, פשוטה ולמרות זאת – כמעט חסרת עלויות ביחס לרגולציות אחרות, צרכניות.

כרמל שאמה-הכהן: היא הופכת את הצרכן הכי אדיש לערני מספיק להוצאותיו, לקשר שלו לדינמיקה של התמחור של המוצרים שהוא רוכש, בעסקאות מתמשכות, שלפעמים שם, דווקא בגלל התחושה שזו לא עסקה מחדש שהצרכן בוחן אותה, נוצרים כשלים ועיוותים שלפעמים נמשכים גם על פני זמן, ואז המכפיל של הנזק שנגרם לצרכן הוא גדול יותר.

כרמל שאמה-הכהן: מי רוצה להתייחס?

אורי מקלב: אין הרבה מה להוסיף על שאמרנו בפעמים הקודמות.

אורי מקלב: החוק עוסק בהגנת הצרכן והשירות הצרכן.

אורי מקלב: במבחן הפרקטי – אדם מקבל סיכום שנתי.

אורי מקלב: הוא לא אמור להחזיק 12 חשבוניות מדי חודש, הוא מקבל חשבון אחד מרוכז, וחסל סדר ה - -יכול להיות שזה גם חוק שעושה שלום בית וויכוחים.

אורי מקלב: וגם זה נותן יתרון בחשבון.

אורי מקלב: אדם שרואה את הכל מרוכז, וכשהוא מתייק בקלסר הוא רואה גם את מה שהיה בשנה שעברה, הוא מקבל אינדיקציות לגבי הצריכה שלו, מקבל השוואות.

אורי מקלב: יש לו שליטה, והוא מקבל תמונה על תרבות הצריכה שלו.

אורי מקלב: מעבר לכך, הוא יכול לעשות - - אם, נניח, הוא רואה פערים בחיוב או אי תשלום, שגם יכול לקרות – יכול להיות מקרה שאנשים מקבלים חיובים בתקופות שהרבה מעבר לחשבון.

אורי מקלב: החשבון הזה יהיה סיכום וגם מחייב, שבמידה שלא כתבו שיש חוב, זה מראה לו שאין חוב, ואז הוא יודע ולא יבואו אחרי שנתיים בדרישה לתשלום.

אורי מקלב: אני גם אומר שזה נותן בסופו של דבר אינדיקציה אמיתית לכמה עולה לו כל דבר.

אורי מקלב: יכול להיות שיש לאדם תשלומים של 50 שקל בחודש, וזה לא נראה לו הרבה, אבל כשהוא מקבל בסוף השנה חיוב של 1060 שקל, אז הוא מבין כמה זה עולה לו.

אורי מקלב: אני יודע שזה בעייתי מצד אחד, אולי, לאלה שמספקים את השירות, אבל מצד שני – היא הנותנת - - -

כרמל שאמה-הכהן: תרשה לי לקטוע אותך, מסיבות של קוצר זמן.

כרמל שאמה-הכהן: אני צריך לצאת לראש הממשלה בענייני דלק, אנחנו רוצים שהחוק ייסגר היום.

כרמל שאמה-הכהן: המשפט האחרון שאמרתי קצת בעייתי.

כרמל שאמה-הכהן: אני יודע, אבל אני מעלה אותו, בגלל שאני יודע שזה יכול להיות בדיון.

צבי לביא: אני מנצל את רשות הדיבור לשאול שאלה.

צבי לביא: אני קורא בדברי ההסבר לחוק שהיום כל החברות האלה חייבות לשלוח את החשבון הזה אחת ל-6 חודשים, לפחות.

צבי לביא: אני יודע מניסיוני העשיר כמנוי על עיתון, אינטרנט, טלוויזיה – אני לא קיבלתי אף פעם חשבון עם פירוט שנתי, לא חצי שנתי, לא חודשי, כלום.

צבי לביא: אז אני שואל את חברי הכנסת: זה יפה מאד לחוקק חוקים, אבל מה בדבר לאכוף את החוקים שכבר קיימים?

אורי מקלב: זה חוק שהיה נכון רק לגבי עיתון.

צבי לביא: וכתוב שהתוספת הזו היא בלי לגרוע מהחובה הקיימת כבר בחוק.

צבי לביא: זאת אומרת, בנוסף.

אורי מקלב: אבל רק לגבי עיתונים.

אתי בנדלר: לא, לא.

אתי בנדלר: לא.

אתי בנדלר: אני אקרא את נוסחו של סעיף 13(א) בנוסחו היום "13ב(א) מבלי לגרוע מהוראות כל דין, בעסקה שבה מחייב עוסק חשבון של צרכן בתשלומים לפי הרשאה לחיוב חשבון או לפי הרשאה לחיוב כרטיס אשראי, כהגדרתו לפי סעיף 14ב(ב), ישלח העוסק לצרכן, למענו הרשום אצל העוסק או בדרך ממחושבת אם הצרכן נתן לכך את הסכמתו המפורשת מראש (בסעיף זה: "מען") אחת לשישה חודשים לפחות את פירוט התשלומים ששילם בששת החודשים שחלפו, או העתק מהחשבוניות המתייחסות לתשלומים ששילם הצרכן בתקופה האמורה, הכוללות פירוט תשלומים כאמור, אם לא נשלחו קודם לכן למען הצרכן".

אתי בנדלר: חד משמעי וברור שאו ששולחים לו מדי חודש, ואם לא – צריכים לשלוח לו לפחות אחת ל-6 חודשים.

אתי בנדלר: דא עקא, שסעיף קטן (ב) קובע – ואולי זה המקור לאיזה שהם חריגים שיש, ככל שיש – סעיף קטן (ב) אומר: "סעיף קטן (א) לא יחול על עסקה שהתשלום בה קבוע, אחיד, ובלתי תלוי בהיקף הצריכה או השימוש, אלא אם כן ביקש הצרכן לקבל למענו את פירוט התשלומים כאמור באותו סעיף קטן".

אתי בנדלר: דהיינו - - -

יצחק וקנין: זה מחריג את העיתונים, ואת כל ה- -

אתי בנדלר: זה מחריג את כל התשלומים הקבועים שהסכום הוא קבוע מדי חודש, ואז, כביכול, הצרכן לא צריך את הפירוט כדי לדעת - - -

יריב לוין: נדמה לי שעולה פה- - הסיבה, אני לא יודע מה התכוונו לעשות, אבל מי שקורא את 13ב(א), ומכאן גם הסיבה שהגשנו גם את הצעת החוק הזו, יכול להסיק ממנה שהחובה חלה במקרה של עסקת תשלומים וזאת להבדיל מעסקה שנעשית במצב שבו אתה צורך שירות שלכאורה אתה יכול להפסיק אותו בכל רגע נתון, ולכן - זה לא שקניתי מקרר ב- 24 תשלומים, אלא שאני הזמנתי שירות ואני מקבל אותו חודש, חודשיים, ובחודש השלישי אני יכול להגיד שאני מפסיק, ולכן היא לא נתפסת כעסקת תשלומים אלא כעסקה מתמשכת.

כרמל שאמה-הכהן: זה מתאר, כביכול, עסקה חד פעמית שנפסקה.

אתי בנדלר: אכן יכול להיות שיכולה להיות כאן אי הבנה בעניין הזה, כי לכאורה, כשמדובר בתשלומים, זה יכול להיות הן בשל רכישה חד פעמית שהתשלום עבורה מתבצע, נפרס לתשלומים שונים.

אתי בנדלר: אין ספק שזה חל גם לגבי עסקה שהיא עסקה מתמשכת ומדי חודש הצרכן - - -

כרמל שאמה-הכהן: למה זה חל גם על עסקה מתמשכת?

קריאה: זה כל חודש עסקה מחדש שלא נפרסת.

אתי בנדלר: זה לא כל חודש עסקה מחדש.

כרמל שאמה-הכהן: - - -

יריב לוין: הרי לכן הצענו את ההצעה, כי באנו ואמרנו:

יריב לוין: אנחנו רוצים להכניס את ההסדר שנחתם - - -

אתי בנדלר: אין ספק.

אתי בנדלר: אני יכולה לומר לכם שהכוונה, בסעיף 13ב(א) היתה לעסקה מתמשכת, אם אני זוכרת נכון.

חנה וינשטוק  טירי: לא רק עסקה מתמשכת, אלא עסקה שמשולמת או בהרשאה או בהוראת קבע, או בהרשאה לחיוב בכרטיס אשראי.

חנה וינשטוק  טירי: זאת אומרת, אם אין הרשאה זה לא חל.

קריאות: - - -

כרמל שאמה-הכהן: זו עסקה חד פעמית שנפרסה, ולזה הסעיף מתייחס.

אתי בנדלר: לא, אני בשום פנים ואופן לא מקבלת את הפרשנות שמדובר בעסקה חד פעמית שנפרסה לתשלומים.

אתי בנדלר: ממש לא.

אתי בנדלר: היא יכולה ללכוד גם עסקה כזו לפי הנוסח שלה.

אתי בנדלר: ולהפך.

כרמל שאמה-הכהן: אבל עסקה מתמשכת לא משולמת בתשלומים, אין מה לעשות.

כרמל שאמה-הכהן: כשאני רוכש מנוי לכבלים אני רוכש עבור כל חודש, משלם עבור כל חודש.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא פורס את זה לתשלומים.

אתי בנדלר: אז אולי עדיף לתקן גם את סעיף קטן (א) כדי למנוע אי הבנה, כי ברור לי לחלוטין שלא היתה כוונה לעסקה חד פעמית שתשולם בתשלומים.

כרמל שאמה-הכהן: אבל אז זה יוצר חובה כפולה, שמה הטעם בה?

כרמל שאמה-הכהן: נכון, אז צריכים לברר מה היחס בין שני אלה.

כרמל שאמה-הכהן: אני חושב שהדיווח השנתי הוא הכי נכון.

כרמל שאמה-הכהן: זה לא בדיוק אותו הדבר, כי סעיף קטן (א) דורש ממך שאם אתה לא קיבלת את החשבונית החודשית, אם לא קיבלת את החשבוניות, צריכים לצרף לפירוט החצי שנתי הזה – וכאן מדובר רק על תשלומים ולא על חיובים, לצרף גם את החשבוניות.

כרמל שאמה-הכהן: הערות?

כרמל שאמה-הכהן: אין.

כרמל שאמה-הכהן: נעבור להקראה.

יריב לוין: אני מקריא מהנוסח של הקראה הראשונה: "תיקון סעיף 13ב 1.

יריב לוין: בחוק הגנת הצרכן התשמ"א-1981, (להלן- "החוק העיקרי"), בסעיף 13ב: 1.

יריב לוין: אחרי סעיף קטן (א) יבוא: "מבלי לגרוע מהוראות סעיף קטן (א), בעסקה מתמשכת ישלח העוסק למען הצרכן בתוך 45 ימים מתום כל שנת כספים את פירוט החיובים והתשלומים של הצרכן באותה שנה ואת הסכום הכולל של אותם חיובים ותשלומים (בסעיף זה- "פירוט תשלומים שנתי").

יריב לוין: 2.

יריב לוין: בסעיף קטן (ג) בסופו יבוא: "וכן לעניין משלוח פירוט תשלומים שנתי, ורשאי הוא לקבוע כי הוראות בדבר פירוט תשלומים שנתי לא יחולו על סוגי עוסקים שקבע".

יריב לוין: לקרוא גם את הוראת המעבר?

כרמל שאמה-הכהן: הערות לסעיף.

סוזנה רבינוביץ: אני מאיגוד לשכות המסחר.

סוזנה רבינוביץ: ההערה העיקרית שלנו מתייחסת לנוסח כיום שמחייב את הפירוט של החיובים והתשלומים.

סוזנה רבינוביץ: כמו שאמרנו, בסעיף שיש כבר בחוק החשבון התקופתי, החודשי או החצי שנתי – מפרט את התשלומים.

סוזנה רבינוביץ: כאן אנחנו מבקשים שרק יהיה פירוט של חיובים, כי זו מטרת ההצעה.

סוזנה רבינוביץ: הצעת החוק באה להבהיר לצרכן כמה בעצם היו החיובים כדי שהוא יוכל לקבל החלטה אם להמשיך את השירות שהוא מקבל, האם להמשיך עם חברות אחרות.

סוזנה רבינוביץ: מה שגם חשוב לציין זה שעניין התשלומים הוא עניין שמאד קשה לקבוע באותו זמן.

סוזנה רבינוביץ: זאת אומרת, לא תהיה קורלציה בין סכום התשלום לסכום החיוב.

סוזנה רבינוביץ: זה רק יבלבל ויטעה את הצרכן.

סוזנה רבינוביץ: אני יכולה לפרט כאן למה זה כל כך בעייתי.

סוזנה רבינוביץ: העברתי את זה גם לוועדה.

סוזנה רבינוביץ: לפעמים יש חוב שהצרכן צבר, והוא לא שילם אותו במועד, ואז יש עניין של הסדרים, והדבר הזה לא בדיוק מגיע באותו זמן שיודעים על החיובים.

סוזנה רבינוביץ: לפעמים יש זיכוי שהצרכן מקבל, או הנחה, וגם את הדבר הזה לא יודעים.

סוזנה רבינוביץ: זה לא בדיוק אותו סכום כמו החיובים.

יריב לוין: אני מבין שגובשה איזושהי הבנה או שיש הצעה שלא יתווסף טור שמפרט את החיובים אלא תהיה רק שורה תחתונה שאומרת מה מצב החוב או יתרת החובה, אם קיימת, נכון ל-31 בדצמבר, ואז אדם יקבל את פירוט כל התשלומים ויגידו לו – אדוני - -

סוזנה רבינוביץ: חיובים.

סוזנה רבינוביץ: חיובים.

אורי מקלב: כן, אבל לא הפירוט.

אורי מקלב: נניח – חברות הסלולר שולחות 3 דפים.

אורי מקלב: לא צריך לצרף את כל הפירוט הזה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על השורה התחתונה, של החיוב.

אורי מקלב: מי ששלח כל השנה ושולח את כל הפירוטים לא יצטרכו.

אורי מקלב: הרי אנחנו גם רוצים לחסוך, שלא ישלחו.

אורי מקלב: מדברים שבסך הכל הוא מקבל את השורה התחתונה של אותו חודש.

סוזנה רבינוביץ: של החיוב וציון האם עדיין קיים חוב.

יריב לוין: שלא תהיה אי הבנה.

יריב לוין: הצרכן מקבל, קודם כל – מה שאנחנו נותנים זה התשלומים, מה שהוא שילם בפועל.

יריב לוין: ובסוף תהיה שורה תחתונה.

סוזנה רבינוביץ: לא.

סוזנה רבינוביץ: הוא מקבל כמה הוא חויב.

סוזנה רבינוביץ: זה מה שחשוב לו לדעת.

יריב לוין: כמה הוא שילם.

אתי בנדלר: אני לא הבנתי.

אתי בנדלר: אני מזכירה שבהצעת החוק המקורית דובר על תשלומים בלבד, ובעקבות הערות שנשמעו כאן שלא תמיד הצרכן משלם את מלוא החיובים שהושתו עליו, אז - -

יריב לוין: אני חושב שמה שצריך להופיע זה מה שילמת, וזה גם מה שהתכוונו מלכתחילה, וצריכה להיות שורה תחתונה שאומרת – שנכון ל-31 לדצמבר - -

כרמל שאמה-הכהן: למה לא הפוך?

כרמל שאמה-הכהן: כל החיובים, ואם שילמת את הכל – זו החזקה ששילמת הכל, ואם שילמת, אם יש יתרת חוב זה יצוין?

כרמל שאמה-הכהן: כי בדרך כלל אנשים משלמים את החיובים.

אורי מקלב: היושב ראש צודק.

אורי מקלב: יש גם אפשרויות, יש גם לפעמים מקרה שבפלאפון, חלק האדם הפרטי משלם מהחשבון שלו, וחלק – מקום העבודה.

אורי מקלב: ואז, יכול להיות שהתשלומים היו מכמה מקומות.

אורי מקלב: החיובים.

כרמל שאמה-הכהן: צריך לתת את פירוט החיובים והסך הכל שלהם.

כרמל שאמה-הכהן: אם אדם שילם את הכל אין צורך להוסיף דבר, זו החזקה, ההנחה הבסיסית.

כרמל שאמה-הכהן: אם יש יתרת חוב, הם יציינו.

סוזנה רבינוביץ: יתרת חוב - עם הסכום או בלי הסכום?

כרמל שאמה-הכהן: עם הסכום.

כרמל שאמה-הכהן: מה הבעיה?

אורי מקלב: אחרת מה עשינו?

אורי מקלב: הוא צריך לדעת.

דורי ציקו: לגבי היתרה – לציין את המספר של החוב בסוף.

דורי ציקו: ברור לנו לחלוטין הרציונאל של לציין האם לקוח חייב או לא.

דורי ציקו: הבעיה שאנחנו רואים עם ציון מספר היא שלאור העובדה שהדף הזה מציין בעצם נתונים לגבי סוף שנה קודמת המצב יהיה שיכול להיות שרוב הלקוחות שכן חייבים כבר, הסכום הזה הוא לא רלבנטי להם.

דורי ציקו: המספר עצמו לא מדויק, כי יכול להיות שבינתיים הסכום גדל, יכול להיות שבינתיים הם שילמו חלק.

דורי ציקו: ואז, המצב הרבה יותר גרוע יהיה מבחינת הלקוח, מבחינת השירות ללקוח.

כרמל שאמה-הכהן: אתה נותן את יתרת החוב ליום הפקת הדו"ח.

כרמל שאמה-הכהן: יש לך את הנתון הזה.

דורי ציקו: אז זהו, שאין.

דורי ציקו: אין נתון מדויק לגבי אותו יום?

קריאות: - - -

יצחק וקנין: אתה מטעה פה.

יצחק וקנין: אתה צריך לתת נתון – 45 יום אחרי סוף - - עבור השנה הקודמת.

כרמל שאמה-הכהן: יתרת החוב עד 31 בדצמבר.

יריב לוין: אני אענה לך בצורה פשוטה: יתרת החוב שלך מתייחסת לפירוט החיובים שנתת בטור המקביל.

יריב לוין: ברור לגמרי שלצורך העניין, אם אתה הוצאת חשבונית חיוב אחרונה בשנה מסוימת ב-8 בדצמבר, אז יתרת החוב שישנה ב-31 בדצמבר, היא בהתייחס עד החשבונית של 8 בדצמבר.

יריב לוין: כשאתה תוציא לו בינואר חיוב, החיוב הזה כמובן יכלול שיחות שהוא עשה בסוף חודש דצמבר של השנה הקודמת, אבל נכון ל – 31.12 הוא עוד לא נדרש לשלם את זה.

יריב לוין: זה פותר את כל הסיפור.

יריב לוין: היא עומדת מול החשבוניות שהוצאת לו באותה שנה.

יריב לוין: זה פותר את כל הסיפור.

דורי ציקו: הכל נכון, רק עוד פעם – מאותו מועד, יכול להיות ש- - -

כרמל שאמה-הכהן: אתה חוזר על זה.

כרמל שאמה-הכהן: אמרנו לך – יש לך 3 חודשים שבמהלכם יש לך 90 ימים לחשב כמה הוא חייב לך נכון ל – 31 לדצמבר.

כרמל שאמה-הכהן: מה בעיה?

דורי ציקו: אבל עוד פעם – הציון הזה שיהיה נכון ל-31 לדצמבר, היום, ב-1 למרץ, כבר לא נכון.

כרמל שאמה-הכהן: אוקיי, הבנו, אבל אנחנו מבקשים שתציין – נכון ל-31 לדצמבר.

כרמל שאמה-הכהן: מה הבעיה?

יריב לוין: כמו דו"ח מהבנק.

דורי ציקו: עכשיו, איך הלקוח ירגיש, כשהוא מתקשר, עכשיו, לשלם את החוב ואומרים לו – מה ששלחנו לך - - -

כרמל שאמה-הכהן: המסמך הזה אינו התרעת חוב.

כרמל שאמה-הכהן: אתה במקביל יכול לשלוח לו כמה מכתבים שאתה רוצה על התרעת חוב.

כרמל שאמה-הכהן: ההתרעה הזו היא תמונת מצב ל-31 בדצמבר.

כרמל שאמה-הכהן: אין על זה ויכוח.

דורי ציקו: זו רק בעיה אחת.

דורי ציקו: זו פגיעה בשירות ללקוח עצמו.

יריב לוין: תכתוב לו הסבר - - אם זה מטריד אתכם.

כרמל שאמה-הכהן: אתה יכול להוסיף כל נתון.

כרמל שאמה-הכהן: אתה רוצה שנחייב אותך נכון לאותו יום?

כרמל שאמה-הכהן: נחייב אותך.

כרמל שאמה-הכהן: תגיד.

כרמל שאמה-הכהן: לנו זה מספיק טוב מבחינת הצרכן שתיידע אותו שזה נכון ל- 31 לדצמבר.

כרמל שאמה-הכהן: הגיוני שהחוב צבר מאז ריבית, אולי הוצאות.

כרמל שאמה-הכהן: תלוי באיזה מצב – נכון ל -31 בדצמבר.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו סומכים על הלקוח שהוא יודע אם הוא שילם או לא ומה הוא עשה עם זה.

כרמל שאמה-הכהן: זו הנחה סבירה שהחוב לא ירד מאז אם הוא לא שילם.

כרמל שאמה-הכהן: אולי הוא גדל.

אורי מקלב: אדוני היושב ראש, אנחנו הסכמנו – אם 45 יום זה זמן קצר מדי, להוסיף עוד ימים – 60 יום, 90 יום, כמה שצריך כדי שבסוף הוא יקבל דבר מושלם.

אורי מקלב: אחרי 50 או 60 יום ודאי כבר החברה יודעת וזה כבר אחרי סוף ה - - -

כרמל שאמה-הכהן: אין לי בעיה.

אתי בנדלר: אבל זה לא יעזור, אני חושבת, חבר הכנסת מקלב.

אתי בנדלר: כי אם אתה מדבר על חיובים שצרכן חויב עד 31 בדצמבר, נניח - על שימושי דצמבר הוא יחויב רק בינואר.

אתי בנדלר: אז כך וכך, גם אם אתה נותן להם - -

קריאות: - - -

אתי בנדלר: אם אתה רוצה בעד השנה הקודמת אז אתה צריך לתת יותר ימים.

אתי בנדלר: אם אתה צריך להגיד על חיובים שהוצאו בפועל, אז זה לא משנה, מספר הימים.

יריב לוין: זה צילום מצב עד תאריך מסוים כנגד חשבוניות חיוב שיצאו.

יריב לוין: זה הכל.

אתי בנדלר: אני חושבת שההצעה של חבר הכנסת מקלב להאריך את המועד למשלוח ולכלול את כל החיובים בעד שנה שעברה, זאת אומרת, גם אם נניח החיוב של דצמבר יוצא בינואר - -

יריב לוין: לא תוכלי.

יריב לוין: אני אומר לך למה – נניח בחברת סלולאר, החיוב הוא לא בהכרח לפי חודשים קלנדריים.

יריב לוין: הוא יכול להיות במחצית חודש.

יריב לוין: היכולת שלו לחתוך – אני לא יודע איך הוא חותך, נניח שאת זכאית להחזר עלות המכשיר כנגד שימוש בהיקפים מסוימים.

יריב לוין: אז איך הוא יודע לחתוך לך ב-31.12 את הסיפור הזה?

כרמל שאמה-הכהן: חברים, חברה מנפיקה - - כל חשבונית שהונפקה עד 31בדצמבר היא בדוח.

כרמל שאמה-הכהן: כל חשבונית שהונפקה.

כרמל שאמה-הכהן: זה המבחן – תאריך החשבונית.

יריב לוין: בדיוק.

יריב לוין: אני בעד זה.

יריב לוין: החשבוניות זה הכי פשוט.

יריב לוין: ואז זה גם קל וברור.

יריב לוין: זה הכי פשוט.

כרמל שאמה-הכהן: בדיוק.

כרמל שאמה-הכהן: זה המבחן.

כרמל שאמה-הכהן: תאריך החשבונית.

כרמל שאמה-הכהן: לא מתי זה נצרך - -

אורי מקלב: כולם מקבלים הביתה חיובים "נכון ליום החשבון", במידה ששילמת את זה, אז - -

כרמל שאמה-הכהן: אבל צרכן לא מחפש את האבחנות האלה.

יריב לוין: הוא צריך לדעת - - -

כרמל שאמה-הכהן: סך הכל שיהיה סדר.

כרמל שאמה-הכהן: ומה שלא ידווח ב- 2011 ידווח ב-2012.

יריב לוין: הוא הרי לא שילם ב-2011 את מה שתבעו ממנו רק בינואר 2012.

כרמל שאמה-הכהן: זה לא שאתה שואל נקודתית על דצמבר או על ינואר.

כרמל שאמה-הכהן: יש פה תמונה שנתית.

אורי מקלב: אבל יכול להיות.

אורי מקלב: שאם ניתן עוד כמה ימים זה גם ייתכן להם – גם אותה חשבונית של דצמבר, זה ייתן כבר סיכום.

אורי מקלב: זה נכון רק על החיובים, אבל הוא כבר יוכל לתת להם גם את התשלומים של זה.

יריב לוין: הוא לא ייתן, היא לא תיכנס.

אורי מקלב: החשבונית של דצמבר תיכנס.

יריב לוין: זה בהנחה שהוא עבד חודש קלנדרי.

יריב לוין: ומה אם הוא עובד מה-15 לחודש דצמבר עד ה-14 לחודש ינואר?

אורי מקלב: נכון, נלך על החיובים, אבל אז הוא יכול לתת גם את הפירוט - - -.

אורי מקלב: אם ניתן להם עוד, אני חושב שאז הם - - תמונה הרבה יותר - -.

כרמל שאמה-הכהן: החוב יכול להיות יותר שונה מאשר עד ה-31 בדצמבר.

כרמל שאמה-הכהן: כל יום שעובר- החוב לא מעודכן.

אורי מקלב: אתה צודק, אבל מדובר על חיובים, חיובים שנעשו בשנה הזו.

אורי מקלב: גם חיוב שנעשה באמצע החודש, אבל לא נשלח בשנת 2011 אלא הוא נשלח כבר בשנה אחרת, ולא משנה על מה אתה מחייב אותו.

אורי מקלב: לכן, יכול להיות שעוד כמה ימים תיתן להם לנכות, ואז גם פירוט התשלומים, החוב יהיה להם יותר - -

כרמל שאמה-הכהן: אתה צריך לחתוך את זה באופן חד וברור, כל שנה בפני עצמה, כדי שיהיה רצף, ואחרי זה – לא תהינה חפיפות, ולא להשאיר פרשנויות.

אורי מקלב: בסדר, כל אחד יעשה איך שהוא רוצה השאלה היא – אני חושב שצריך לתת להם עוד - - - אם ניתן 60 יום זה יעשה את זה יותר קל.

אורי מקלב: ככה לי נראה.

אורי מקלב: לא איכפת לי שבמרץ אנשים יקבלו את הסיכום השנתי.

כרמל שאמה-הכהן: בסדר.

כרמל שאמה-הכהן: עד סוף פברואר, עד ה-28 בפברואר.

יריב לוין: צריך לזכור שזה פירוט החיובים שניתנו ללקוח במהלך אותה שנה.

אתי בנדלר: סליחה, אני רוצה להבין, אם כך – אנחנו מדברים על כך שבעסקה מתמשכת ישלח העוסק לצרכן במקום "בתום 45 ימים מתום כל שנת כספים" – אנחנו נכתוב: "עד תום חודש פברואר של כל שנת כספים, את פירוט החיובים של הצרכן בשנה הקודמת".

אתי בנדלר: בלי "התשלומים".

אתי בנדלר: נכון?

כרמל שאמה-הכהן: אם לא ציין העוסק במופרש שקיימת יתרת חובה - - - במידה ויש יתרת חובה, חובה עליו לציין את יתרת החובה נכון ליום 31 לדצמבר בשנה הקודמת.

כרמל שאמה-הכהן: אם אני מקבל דף רק של חיובים ולא כתבו לי שאני חייב – אני יודע ששילמתי את הכל.

אתי בנדלר: לא.

אתי בנדלר: כי אם אתה אומר שאתה כולל גם חשבוניות שהופקו בחודש דצמבר של - - בדרך כלל, חשבוניות דצמבר לא ישולמו בחודש דצמבר אלא בחודש ינואר, ולכן תמיד תהיה יתרת חוב.

אורי מקלב: אבל לכן אני נותן 60 יום.

אורי מקלב: הוא, בסופו של דבר - - -

אתי בנדלר: בסדר, זה פרק הזמן למשלוח ההודעה.

אתי בנדלר: אבל מה יהיה כלול בה?

קריאות: - - -

קריאה: 90 יום.

קריאה: עד סוף מרץ.

קריאה: אין בעיה.

אתי בנדלר: זה לא פותר את הבעיה.

יריב לוין: השאלה – מה.

יריב לוין: מה אנחנו רוצים לתת?

יריב לוין: רוצים לתת צילום מצב ל-31 בדצמבר, או שאנחנו נותנים צילום מצב רק בצד של החיובים ובצד של מה ששולם כנגד החיובים מחכים לסוף מרץ כדי לראות מה נפרע, ומשווים?

יריב לוין: זו לא שאלה פשוטה.

יריב לוין: כי אז אתה לא עושה לו צילום מצב, אתה אומר לו: יש לי שני תאריכים.

יריב לוין: אחד, זה מועד משלוח ההודעה, שהוא חל לגבי יתרת החוב בהתייחס לשנה הקודמת, והשני זה חיובים שהוצאו באותה שנה, שחלקם בכלל מתייחס לשנה אחורה וחלק מאותה שנה בכלל לא חויב.

יריב לוין: אתה מבין מה יש לך פה?

יריב לוין: אז תיצור באמת בלבול מוחלט.

סוזנה רבינוביץ: הדיון פה ממחיש כמה זה לא נחוץ.

אורי מקלב: באותם חיובים שנשלחו באותה שנה - - בסוף, האם הוא נשאר חייב.

אורי מקלב: בסוף מרץ הוא כבר יידע אם הוא נשאר חייב לגבי אותם תשלומים.

אורי מקלב: חיובים שנשלחו.

אורי מקלב: זה לא משנה על מה זה, מתי החובות.

אורי מקלב: יש חיובים שנשלחו באותה שנה?

אורי מקלב: בשנת 2011.

יריב לוין: ואם לא שלחו חיובים?

אורי מקלב: אז זה גם לא יהיה בסיכום.

אורי מקלב: אם לא נשלחו חיובים אז גם לא ישלחו לו.

אורי מקלב: אבל באותו טור שאתה כותב לו מה החיובים שנשלחו באותה שנה, אחרי מרץ ודאי הוא יידע האם נשארה יתרת חוב.

אורי מקלב: אם נשארה יתרת חוב, אז הוא מציין את זה.

אורי מקלב: ואומר היושב ראש - במידה והוא לא שלח, המשמעות היא שהוא לא חייב.

אורי מקלב: הוא לא יוכל בעוד שנתיים לומר לו שהוא חייב על שנת 2011.

יריב לוין: אבל למה שלא תבקש ממנו לתת לך ב-31.12 את כלל יתרת החובה שלך – הן אם היא בגין 2009 והן אם בגין - -

כרמל שאמה-הכהן: מה, בכלל?

יריב לוין: כן.

כרמל שאמה-הכהן: בלי קשר לחיובים של אותה שנה.

כרמל שאמה-הכהן: מקובל.

כרמל שאמה-הכהן: יהיו חייבים לציין את יתרת החובה.

יריב לוין: אחרת מה הטעם בכל העניין הזה?

אורי מקלב: ואז הוא יבין לבד אם זה החודש האחרון או לא החודש האחרון.

כרמל שאמה-הכהן: רעיון טוב.

קריאות: - - -

אתי בנדלר: אם יש יתרת חוב שהיה עליו לשלם עד 31.

אתי בנדלר: 12 של אותה שנה ולא שולמה - יש לציין זאת בדוח.

יוליה מרוז: אני רוצה לחזור לנקודה שעליה אתם מדברים כרגע – אפשר להבין איפה אנחנו עומדים?

אתי בנדלר: יש הסכמה שהתגבשה בין חברי הכנסת – ואני מעירה את תשומת הלב שייתכן שחברי הכנסת ירצו גם לתקן משהו בסעיף קטן (א).

אתי בנדלר: בסעיף קטן (א1) המוצע מדובר על כך: "מבלי לגרוע מהוראות סעיף קטן (א), בעסקה מתמשכת ישלח העוסק לצרכן בתוך..." – עדיין אני לא יודעת אם זה 45 ימים מתום כל שנת כספים – "...

אתי בנדלר: את פירוט החיובים שהמועד האחרון לתשלומם היה עד ה-31 בדצמבר של אותה שנה, ואם נותרה יתרת חוב בשל אותם חיובים.

אתי בנדלר: ..." אני מדברת על חיובים שמועד תשלומם היה עד ה-31 בדצמבר -"...

אתי בנדלר: ואם נותרה יתרת חוב שלא שולמה, יציין זאת העוסק במפורש".

אתי בנדלר: לגבי תשלומים – אני עדיין לא יודעת מה ההחלטה.

יוליה מרוז: אז הכוונה היא שתצוין יתרת חוב שהיתה נכונה עד ל-31.12 של שנת הכספים שתמה.

אתי בנדלר: יתרת חוב, זאת אומרת – חיוב שהיה על הצרכן לשלם עד ה-31.12.

יוליה מרוז: אז רק בשביל להמחיש עכשיו את הסיטואציה השירותית, אני פשוט מנסה להבין מה נתנו בזה לצרכן.

יוליה מרוז: ההצעה המקורית שלנו, אגב, היתה – לציין את עניין החוב בצורה שאומרת, אחרי שאנחנו מפרטים את כלל החיובים, אנחנו מפרטים: "דע לך שבגין החיובים הנ"ל קיים חוב...." – בגין החיובים הנ"ל, על השנה הזו, מה שמפורט לעיל, קיים חוב - "...

יוליה מרוז: וכדי להסדירו או לקבל פרטים לגביו, אנא פנה.

יוליה מרוז: ...".

יוליה מרוז: ואנחנו מפנים למספר הייעודי שמטפל רק בדברים הללו.

יוליה מרוז: זה היה הרעיון המקורי שלנו.

יוליה מרוז: עכשיו אתם אומרים – תציין את הסכום שהוא נכון ל-31.12.

יוליה מרוז: אני בסיטואציה שירותית מאד מוזרה, ואני לא מבינה, בעצם, מה נתתי בזה ללקוח, כי הוא מתקשר אלי בחודש מרץ.

יוליה מרוז: כי אז שלחתי לו את הנייר הזה, והוא אומר – אני מבין שיש לי חוב.

יוליה מרוז: זה, במידה וציינתי בפניו את הסכום של החוב על אותה השנה.

יוליה מרוז: אני מסתכלת במערכת ואומרת – יש לך חוב כפול, כי בינתיים הוא צבר חוב נוסף.

יוליה מרוז: אז כבר נכנסתי לרמה של בלבול, חוסר שקיפות, ועצבנתי את הלקוח, כי אמרתי לו –X ובפועל קורה Y, כי כשהוא פונה אלי במרץ, החוב שלו בוודאי כבר - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את אומרת – החוב הוא עד נקודת הזמן ההיא.

יוליה מרוז: אבל מה נתתי לו?

יוליה מרוז: מה נתתי ללקוח?

כרמל שאמה-הכהן: את נותנת לו הערה שזה נכון ל-31.12 וייתכן ונוספו הוספות והצמדות - -

יוליה מרוז: אז מה עשינו?

קריאות: - - -

אורי מקלב: מדוע יש לא עוד חוב, בכלל שבחודש ינואר כבר?

יוליה מרוז: למשל.

יוליה מרוז: למשל.

אורי מקלב: אבל אנשים הרי מבינים מה כותבים להם.

אורי מקלב: כשאת תגידי להם – יש לך חוב עד ינואר, אבל יש לך כבר חוב נוסף מתקופה - - מה הבעיה?

יוליה מרוז: אני לא מבקשת כרגע ייעוץ איך להגן על עצמי מול הלקוח מול מילה כתובה.

אורי מקלב: הרי אנשים רגילים שלא חייבים, לא יקבלו יתרת חוב.

אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על החוב של חודש דצמבר, כי – מי יקבל את זה?

אורי מקלב: רק מי שלא שילם את החשבונות שהגיע מועדם, והוא, אחרי חודש או חודשיים התקשר.

יריב לוין: היא צודקת שלא צריך לכתוב סכום.

יוליה מרוז: אני חושבת שאתם מפספסים אותי פה- אני לא מבקשת הבהרה לצורך הגנה משפטית מול מילה כתובה.

יוליה מרוז: לא על זה אני מדברת.

יוליה מרוז: אני מדברת על ההיבט השירותי בלבד.

יוליה מרוז: אני מנסה להבין בזה ששמתי את הסכום הזה, נכון ל-31 לדצמבר, הודעתי על זה ללקוח, כאילו בחודשיים – שלושה איחור – איזו סיטואציה שירותית השגתי?

יוליה מרוז: זה פשוט בעייתי מבחינתי.

יוליה מרוז: זו לא בעיה משפטית, זו בעיה שירותית.

אורי מקלב: שאם הוא חייב עוד מפברואר שנה קודם, שהוא יידע שהוא חייב.

יוליה מרוז: אבל אני אודיע לו שהוא חייב ואני אפנה אותו לקבלת פרטים במוקד הגביה הטלפוני שבדיוק שולט באינפורמציה שקשורה לדברים האלה.

יוליה מרוז: בשיחת חינם הוא יפנה לשם ויקבל את כל הפרטים בצורה מסודרת, לא כשנקודת המוצא היא שהוא פונה אלי שהוא יודע שהחוב שהוא מכיר, ואני מדברת עכשיו מתוך ניסיון שירותי אל מול הלקוחות שלנו.

יוליה מרוז: אנחנו יודעים ומכירים את כל הכשלים בהעברת האינפורמציה ללקוחות.

יוליה מרוז: הוא רואה את החוב הזה, זה מה הוא מכיר.

יוליה מרוז: זה החוב שלו, כרגע.

יוליה מרוז: הוא מתקשר אלי, ופתאום אני מתחילה להפנות אותו לחשבונית שהיא רק עד ה-31.12, והיום הוא כבר חייב יותר.

קריאות: - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול שאלה- אני לא מבינה איך נוצר מצב שאם אנחנו לקוחות קבועים אצלכם, הרי את שולחת חשבונית כל חודש ואומרת מה החוב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז איך יכול להיות מצב שהוא חייב רטרואקטיבית?

יוליה מרוז: הוא לא שילם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז איך את ממשיכה לתת שירות?

יוליה מרוז: שאלה מצוינת.

יוליה מרוז: אני לא מפסיקה - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לחדד – החוק הזה, אם אני מבינה נכון, היטיב אתכם, כי בחוק המקורי זה היה כל חצי שנה - - -

קריאות: לא, זה נשאר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז זה יהיה גם שנה וגם חצי שנה?

אתי בנדלר: כן.

אתי בנדלר: חצי שנה זה רק פירוט התשלומים.

אתי בנדלר: בכל חצי שנה צריך לתת את פירוט התשלומים.

אתי בנדלר: בהתאם למוצע כאן, צריכים בנוסף לזה גם לתת את החיובים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בעצם, כל אחד מאתנו שעובד אצלכם, אתם לוקחים בדרך כלל תשלומים בויזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין אף אחד שמשלם במזומן.

קריאה: יש.

קריאה: יש הוראת קבע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אוקיי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך נוצר מצב שבן אדם חייב לך כסף - - -

יוליה מרוז: מבטל את הוראת הקבע, מבטל את הוראת הקבע בכרטיס האשראי.

יוליה מרוז: החוקים היום מאפשרים את זה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואז מה קורה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא חייב לך חודש מתי את מגלה שהוא ביטל?

יוליה מרוז: יש לי נהלים מאד מסודרים בכל מה שקשור לגביה.

יוליה מרוז: עד שאני מגיעה עם לקוח למצב שבו אני מנתקת אותו או חוסמת אותו לשיחות יוצאות, למשל, זה לא נעשה באופן מיידי.

יוליה מרוז: זה תלוי בסכום, זה תלוי בתקופה, וזה נגזר מכל מיני נהלים.

יוליה מרוז: יש פער של זמן שבו הוא יכול לצבור חוב.

יוליה מרוז: בהחלט.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת אומרת שההצעה הזו מאד נכונה ומאד חשובה לחברות הסלולר, כי אם באמת חייבים לכם כסף, אתם צריכים - -

יוליה מרוז: יש לנו מערכי גביה שמטפלים בזה מצוין.

יוליה מרוז: אנחנו לא מדברים, לא על הגביה ולא על ההיבט המשפטי של הדבר הזה.

יוליה מרוז: אנחנו לא רואים שזה מוסיף תועלת בכלל, בהיבטים האלה.

יוליה מרוז: אנחנו מדברים על בעיה שירותית שזה יוצר, ואנחנו מדברים על כך שזה בעצם הטעיה של הלקוח.

יוליה מרוז: אנחנו מכירים את האינטראקציה שלנו עם הלקוחות.

יוליה מרוז: אנחנו לפעמים אומרים דברים שאנחנו חושבים שהם מאד ברורים והם לא תמיד מבינים אותם.

יוליה מרוז: אז פה אנחנו אומרים מראש משהו שהוא מטעה ולא ברור.

יוליה מרוז: אנחנו מודיעים במרץ על חוב קיים שנכון לדצמבר.

יוליה מרוז: החלופה שאנחנו מציעים – יקבל פירוט מסודר ויפה של כל החיובים שהוא נדרש לשלם במהלך שנת כספים מסוימת.

יוליה מרוז: בסופה של אותה טבלה מסודרת, יקבל הערה: דע לך שבגין החיובים הנ"ל קיים לך חוב בחברה.

יוליה מרוז: להסדרה ובירור פרטים מדויקים לגבי החוב, אנא פנה למוקד גביה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היא צודקת לגבי מי שבאמת חייב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לדעת שפלאפון לא הולך לעשות את זה כהדפסה קבועה לכל אדם, נשלח לכל מקרה שיש לו חוב ומקסימום נבדוק אחרי זה.

יוליה מרוז: אז מי שאין לו חוב – נציין שאין לו חוב בגין החיובים הנ"ל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אז יכול להיות שמישהו פספס אצלך חשבונית – זה מה שיגידו לך, אנשים שעובדים אתך – פספס איזו חשבונית והוא לא כתב את זה, אז מה תעשי?

יוליה מרוז: אם תתנו לנו 90 יום, עד סוף מרץ, מתום שנת הכספים, זה משהו שאפשר להסתדר אתו.

יריב לוין: אולי הערה אחת, שאולי כן צריך להיות כתוב שזה יהיה ברור שההערה על החוב מתייחסת לכל החיובים שמפורטים שם או הקשורים אליהם, כדי שלא יהיה מצב שאחר כך יתברר שיש איזה חוב אצל העורך דין והוא יצוץ לי בעוד שלוש שנים אחרי שאני הייתי משוכנע שאני בזה גמרתי.

יריב לוין: אני חושב שאת זה כדאי להוסיף.

יריב לוין: אבל יש היגיון לא לכתוב סכום.

יריב לוין: אני חושב שאת צודקת.

אורי מקלב: זה לא כל כך משנה אם אתה כותב סכום או לא.

אורי מקלב: אני חושב שלכתוב סכום זה יותר נכון, אבל צריך לשמוע גם חברות אחרות.

אורי מקלב: לשיקול דעת כל חברה - - -

יריב לוין: אני רואה, פשוט - - -

יסמין סהר גרוס: אני מרשות המים.

יסמין סהר גרוס: אני מסתכלת, ואני שומעת את ההערות של חברת "פלאפון", ואני משווה את זה לשאר העוסקים שאני מכירה, גם תאגידי מים – ואני לא מבינה את הנפקות של מה שאת אומרת, כי לדעתנו, ואני חושבת שיצדיקו אותי כאן ממקומות אחרים, גם - כאשר צרכן חייב כסף והוא לא שילם את החשבון החודשי שלו, לכל אחד ברור שאם הוא לא שילם בזמן, זה נושא ריבית פיגורים או הצמדה או משהו בסגנון, או גם וגם.

יסמין סהר גרוס: לכן, בסוף שנת כספים, ככל שהוא לא שילם תשלום מסוים במועדו, הרי מן הסתם אתם מחייבים אותו.

יסמין סהר גרוס: לכן, מה שאת אומרת, שאם הוא התקשר במרץ ואומר – איך זה יכול להיות שיש לי חוב כזה ואמרת לי חוב אחר, אז זה ברור מלכתחילה, גם לצרכן, שהחוב נושא הצמדה וריבית.

יוליה מרוז: האינטראקציה שלנו עם הצרכנים, עם כל הכבוד - -

קריאות: - - -

אורי מקלב: אני דווקא הייתי רוצה לשמוע חברות אחרות, מה שהם אומרים.

אורי מקלב: אפשר לעשות את זה בחירה חופשית, אם חברי, חבר הכנסת לוין מציע ככה אז גם מקובלת עלי הדעה שלו.

אורי מקלב: שזה יהיה חופשי.

אורי מקלב: מי שירצה יכתוב סכום.

אורי מקלב: אני חושב שאם יהיה כתוב סכום, גם אם הסכום עלה קצת בעקבות ריביות, האדם יעשה לעצמו כבר את החשבון.

אורי מקלב: הוא יבין שזה מתייחס לזה.

אורי מקלב: הוא לא יצטרך לטלפן פעמיים ולעמוד בתור.

אורי מקלב: אם את מייצגת את "פלאפון", לא נעשה ניסיון כמה זמן צריך לחכות עד שהוא יברר את החוב שלו, הגם שתשימי מספר בנפרד.

אורי מקלב: בהזדמנות זו אני גם אעיר לכם על זמן ההמתנה ללקוחות.

אורי מקלב: כאן, מי שהוא לקוח ב "פלאפון" יודע את זה, עבר את זה גם אם אנחנו לקוחות מועדפים.

אורי מקלב: אבל מקובל עלי – אם אתם חושבים שזה יבלבל את הצרכן, מי שיש לו "פלאפון" זה פחות יבלבל אותו.

אורי מקלב: אנשים לומדים אצלכם פרק איך לפענח חשבונות, מי שמקבל כל חודש חשבון של הסלולארי כבר נהיה מומחה, בפענוח, והוא יבין שזה בגין עד ה-31.12 ואם עכשיו בטלפון אומרים לו שיש לו עוד חובות, אדם מבין את הדברים האלה.

אורי מקלב: לכן אני לא רואה למה צריך לכתוב רק – יש לך חשבון ובגין זה אתה צריך לטלפן לברר את זה.

אורי מקלב: אבל אני מניח שחברות אחרות, אולי זו בחירה, יעשו מה שנוח להן.

אורי מקלב: ירצו למנוע פעמיים טלפון ופעמיים בירורים, ויכתבו: החיוב שלך הוא 300 שקל.

אורי מקלב: מי שרוצה יותר יכול לכתוב גם בעקבות איזה חשבון.

אורי מקלב: מי שרוצה להיות יותר שקוף גם יכתוב לו בגין איזה חודש.

אורי מקלב: לא סתם יכתוב מה הסכום.

אורי מקלב: יכתוב – זה עבור חודש מרץ שלא שילמת, בתוספת ריבית והצמדות, אבל לא נחייב את זה בחוק.

אתי בנדלר: אם כך – מה יהיה?

אתי בנדלר: אתה מציע שיהיו כל החיובים לגבי שנה בתוספת - -

יריב לוין: שמועד פירעונם עד 31.12.

קריאות: - - -

יריב לוין: אם אני הבנתי נכון, התהליך הוא כזה: ההודעה הזו תכלול את פירוט החיובים שהוצאו במהלך אותה שנת כספים, ומועד פירעונם המאוחר ביותר שחל עד 31.12 של אותה שנה, והערה.

יריב לוין: תהיה חזקה שאם אין הערה על קיום חוב הרי שלא קיים חוב בגין החיובים האלה וכל וכל חיוב נילווה שקשורים אתם ועם גבייתם, ואם קיים חוב כזה תהיה הערה על קיומו של חוב, ויהיו רשאים, מי שירצה, גם לציין את גובה החוב.

יריב לוין: כך, אם הבנתי נכון, את הגרסה הסופית.

קריאות: - - -

אתי בנדלר: לגבי החזקה, חבר הכנסת לוין, יש הערות – גם של איגוד לשכות המסחר, גם של לשכת המשפטים.

אתי בנדלר: צריך לשמוע.

הילה דוידוביץ: אנחנו מתנגדים שלמסמך הזה יהיה איזשהו מעמד ראייתי שונה מכל מסמך אחר.

הילה דוידוביץ: המסמך הזה עשוי להיות רשומה מוסדית לפי פקודת הראיות, אם הוא עומד בתנאים שם, אם לא – אז לא, אבל אין שום הצדקה להעניק לו מעמד גבוה יותר מכל מסמך אחר שמנוהל אצל אותו עוסק.

יריב לוין: אני אגיד לך איפה הבעיה.

יריב לוין: אני יכול להגיד את האמת, זה אפילו קרה לי, פעם.

יריב לוין: אתה משלם תשלומים על מים, מקבל את החשבון, הולך ומשלם.

יריב לוין: קרה חודש, פעם בחודשיים, שלא הגיע אלי החשבון.

יריב לוין: פשוט לא הגיע.

יריב לוין: שלחו אותו בדואר, ואני לא יודע, התפספס ולא הגיע אלי.

יריב לוין: אני מקבל חשבון – אני משלם.

יריב לוין: אני לא הולך לבדוק אם קיבלתי חשבון מלפני חודשיים.

יריב לוין: פתאום באים אלי אחרי שנה ושולחים לי מעין התראה – עם ריביות פיגורים, אזהרה לניתוק מים, בגין משהו שהוא מלפני שנה, כשבין לבין הכל משולם שוטף.

יריב לוין: הרעיון בדבר הזה הוא כפול – להגיד לאדם:

יריב לוין: קח בחשבון שאתה שילמת מדי חודש או חודשיים את התשלומים האלה בגין המוצר, בגין השירות שאתה מקבל.

יריב לוין: לגבי המוצר – עוד נצטרך לראות, אבל בוודאי לגבי השירות, כדי שאנשים יהיו מודעים, כי הרבה פעמים הם לא מודעים וגם כשהם מודעים שהם משלמים הם לא רואים את התוצאה הסופית.

יריב לוין: זה פן אחד של העניין – פירוט החשבוניות השוטפות.

יריב לוין: הוא, נדמה לי קל ופשוט ואין עליו הרבה ויכוח.

יריב לוין: הצד השני של העניין הוא לבוא ולומר לאדם – דע לך שיש לך חובות שאתה לא שילמת תשלומים שהיית צריך לשלם במהלך התקופה הזו, ולא לחכות עוד שנה עד שהוא יצבור עוד ריביות ועוד פיגורים והוא לא יידע, ופתאום, בוקר אחד יחליטו, אחרי שנתיים או שלוש להגיד לו – לפני שלוש שנים לא שילמת.

יריב לוין: זו, אני חושב, מטרה חשובה מאד וגם נכונה, ובאיזון בין הצרכן לבין מספק השירות היא גם הגיונית.

יריב לוין: ואז, באה השאלה מה קורה אם לא כתבו, כי אם לא כתבו ייווצר מצב שאם אחר כך אפשר לבוא עוד פעם אחרי שלוש שנים, אז לא עשינו בזה שום דבר.

יריב לוין: לכן זה משהו שחייב להיות כזה שבא ואומר: רבותיי, תדעו לכם, אם אתה לא תבדקו טוב, החברות, את החיובים, ותוציאו לו הודעה מסודרת אם יש לו חוב או לא, לא תוכלו אחר כך בעוד שנה וחצי לחזור אליו ולהגיד לו – אתה חייב.

יריב לוין: אני חושב שזה דבר נכון.

יריב לוין: אני לא רואה מה הבעיה עם זה.

הילה דוידוביץ: אז אנחנו חלוקים.

הילה דוידוביץ: בסיטואציה שתיארת זה יהיה הליך בבית משפט, אדברסרי, רגיל.

הילה דוידוביץ: אנחנו לא חושבים.

הילה דוידוביץ: קודם כל זה מסמכים שמופקים במחשב.

הילה דוידוביץ: ברור שזה לא המצב הראוי, אבל אם קורית טעות, אני לא חושבת שיש הצדקה להעניק למסמך הזה איזה משקל.

הילה דוידוביץ: הוא כולל איזה שהו אחוב, אבל אני לא חושבת שבמישור המשפטי בסכסוך בין הצדדים צריך להגיד שהנייר הזה הוא חלוט.

יריב לוין: אני לא אומר, אני לא יודע אם הוא חלוט, אבל אני אגיד לך איפה הבעיה.

יריב לוין: אם אני קיבלתי את ההודעה הזו שאין לי חוב, הרי קיבלתי הודעה, והכל בסדר, לגבי 2011.

יריב לוין: פתאום, ב-2014, אחרי שכבר הודיעו לי שהכל, לכאורה, בסדר, ואף אחד לא האיר את עיניי, פתאום מישהו נזכר שטעה.

יריב לוין: אני חושב שמוצדק, את הנטל הזה, להפיל על החברה שמנפקת את ההודעות.

יריב לוין: זה לא הגיוני לפתוח פתח מאוחר יותר שהם יגידו שהם טעו ואז אני אצטרך לשלם את כל הפיגורים והריביות.

יריב לוין: זה לא סביר, זה לא הגיוני.

יריב לוין: אני אקח צעד אחד קדימה: היה לי עובד בחברה, היה לי אתו הסכם שהוא מקבל כיסוי עד סכום מסוים.

יריב לוין: קיבלתי חיובים, שילמתי.

יריב לוין: הוא סיים את עבודתו אצלי, עשיתי אתו גמר חשבון, ראיתי מה מצבו, בדקתי שאין חובות על התשלומים שלו מאחורה, ופתאום אני מגלה ב-2014 שבעצם החיובים שלי היו גדולים ב- X כסף.

יריב לוין: איפה אני אמצא אותו כדי לקחת את הכסף הזה ממנו?

יריב לוין: הדוגמאות הן אין סוף.

יריב לוין: המטרה היא לעשות איזה קו שבו אדם יודע איפה הוא חי.

קריאות: - - -

אורי מקלב: אנחנו ב-2012 עוסקים בהגנת הצרכן.

אורי מקלב: אנחנו ערים למה שאנשים אומרים ומה שהצרכנים מרגישים.

אורי מקלב: התופעות האלה קיימות, שאנשים מקבלים חיובים לאחר שנים שהם לא קיבלו.

אורי מקלב: ואז מתעוררים כאלה - - לוקחים עורך דין חיצוני ומחייבים בריביות, ויש כאלה שמעוניינים גם, להשאיר את החוב שנשאר, ורק אחרי תקופה נזכרים בזה.

אורי מקלב: אנחנו רוצים גם להגן על הצרכן, שהוא יידע איך להתמודד עם זה.

אורי מקלב: וזה יחייב את אותם מנפיקי חשבונות לבדוק אם הוא חייב, ואם הוא לא יחייב – שיכתוב את זה.

אורי מקלב: ואם לא, אם הוא לא יכתוב, אחרי שלוש שנים, מה איכפת לו שהוא לא כותב?

אורי מקלב: הוא גם לא יתאמץ לכתוב.

הילה דוידוביץ: יש טענות מכוח הדין הכללי – התיישנות, תום לב.

הילה דוידוביץ: אנחנו כמובן בעד הצרכן, אבל צריך להיות פה איזשהו איזון ולהתחשב בעקרונות - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כמה שנים את רוצה לתת להם להיזכר בחוב שקיים?

הילה דוידוביץ: לפי הדין הכללי, התיישנות רגילה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זה התיישנות רגילה?

הילה דוידוביץ: התיישנות רגילה היא 7 שנים, במשפט.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אחרי 7 שנים בן אדם צריך לקבל פתאום שהוא חייב - - -

אתי בנדלר: 7 שנים אני גם יכולה לתבוע את העוסק על זה שהוא חייב אותי חיוב יתר.

קריאות: - -

יצחק וקנין: רבותיי, סליחה.

יצחק וקנין: בואו נעשה סדר.

יצחק וקנין: אני מבין שמשרד המשפטים לא כל כך נוח לו עם העניין.

סוזנה רבינוביץ: גם ככה זו ראיה נוספת שיש לצרכן שהוא יכול להשתמש בה.

סוזנה רבינוביץ: זאת אומרת, גם זו תוספת וזה משהו שטוב לו.

סוזנה רבינוביץ: בשיטת המשפט שלנו, באמת, זו לא יכולה להיות ראיה אחרת, ראיה במעמד אחר מאשר כל ראיה של רשומה מוסדית אחרת, כמו שמשרד המשפטים אמר.

סוזנה רבינוביץ: ומעבר לכך, מה אם קורה ההפך, כאשר אפילו הצרכן צריך לקבל זיכוי.

סוזנה רבינוביץ: גם את זה הוא לא יוכל לטעון אחר כך?

סוזנה רבינוביץ: הרי זה מצב ממש לא מתקבל על הדעת.

יצחק וקנין: רבותיי.

יצחק וקנין: נכון להרגע לא התכנסנו לשום מקום.

יצחק וקנין: הסעיף הזה הוא לא בהסכמה.

יצחק וקנין: אני מבין שאתם מתנגדים לשינויים שהוצאו כרגע.

חנה וינשטוק  טירי: מבחינה צרכנית הטיעון הוא מאד אטרקטיבי, אני חייבת לומר.

חנה וינשטוק  טירי: אני ערה לבעיה שצרכנים לפעמים מקבלים חיובים אחרי שנים רבות ולפעמים יש באמת אינטרס, אולי, לא לגלות להם ברגע האמת - - זאת אומרת, מבחינה צרכנית הטיעון הוא מאד אטרקטיבי.

חנה וינשטוק  טירי: אבל אני גם מבינה את הטיעון של חברתי ממשרד המשפטים בעניין הראייתי.

חנה וינשטוק  טירי: מקרים נדירים קובעים שראיה היא ראיה חלוטה, שלא ניתן להפריך אותה.

חנה וינשטוק  טירי: רוב הראיות הן ראיות לכאורה.

חנה וינשטוק  טירי: זאת אומרת, המסמך הזה הוא ראיה לכאורה.

חנה וינשטוק  טירי: אם העוסק טוען שיש חיוב נוסף הוא יצטרך לבוא, להוכיח אותו, וכו'.

אתי בנדלר: אני רוצה להעיר הערה אחת, בכל זאת – קודם כל, העמדה הבסיסית שלפיה אין מקום להבנתי לתת לדוח הזה מעמד של ראיה חלוטה, או ראיה מעבר לרשומה מוסדית, ומייד אסביר מה היא, כי לא כולם מבינים את המונח הזה – אני חושבת שהיא עמדה נכונה, משום שצריכים לזכור גם שכפי שכבר הוזכר, שהטענות יכולות להיות דו צדדיות.

אתי בנדלר: גם אני יכולה לגלות באיזשהו שלב שחייבו אותי בחיובי יתר, ואם זו ראיה חלוטה לאמיתות הדברים שבה אז זה עלול גם לפגוע בצרכן.

אתי בנדלר: אבל מה היא רשומה מוסדית, שעליה מדובר?

אתי בנדלר: מדובר בעצם, וכאן אני פונה לפקודת הראיות, מוגדרת רשומה מוסדית כ "מסמך, לרבות פלט, אשר נערך על ידי מוסד במהלך פעילותו הרגילה של המוסד".

אתי בנדלר: סעיף 36 לפקודה אומר כדלקמן: "רשומה מוסדית תהא ראיה קבילה להוכחת אמיתות תוכנה בכל הליך משפטי אם התקיימו כל אלה..." – וכאן נמנים מספר תנאים לכך שרשומה מוסדית באמת תהווה ראיה לכאורה.

אתי בנדלר: אם לא מתקיימים אותם תנאים שמנויים בפקודה, הרי שהמסמך הזה אינו מהווה ראיה לכאורה, לאמיתות האמור בה ואני שואלת את עצמי האם אנחנו לא רוצים לקבוע שדוח כזה, שנתי, שנשלח על ידי עוסק, יהיה דינו כדין ראיה מוסדית, אף אם לא מתקיימים בה כל התנאים האמורים בפקודה.

הילה דוידוביץ: למרות שהתנאים שם הם תנאים מאד - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את כולה לקרוא את התנאים?

אתי בנדלר: כן : "1.

אתי בנדלר: המוסד נוהג, במהלך ניהולו הרגיל, לערוך רישום של האירוע נושא הרשומה בסמוך להתרחשותו".

אתי בנדלר: אני לא יודעת מה המשמעות של זה לגבי הנושאים שלנו.

אתי בנדלר: "2.

אתי בנדלר: דרך איסוף הנתונים נושא הרשומה ודרך עריכת הרשומה יש בהם כדי להעיד על אמיתות תוכנה של הרשומה".

אתי בנדלר: אני לא בטוחה שאני רוצה את התנאי הזה, במקרה הזה, משום שאם עוסק מחויב לשלוח לצרכן דוח שנתי, אני לא רוצה לבדוק האם הדרך שבה הוא אסף את המידע וערך אותו, באמת יש בהם כדי להעיד על אמיתות תוכנה של הרשומה.

אתי בנדלר: אני לא רוצה שיתחילו לתקוף את הצרכן בהקשר הזה.

אתי בנדלר: "3.

אתי בנדלר: היתה הרשומה פלט, הוכח בנוסף כי א.

אתי בנדלר: דרך הפקת הרשומה יש בה כדי להעיד על אמינותה ב.

אתי בנדלר: המוסד נוקט באורח סדיר אמצעי הגנה סבירים מפני חדירה לחומר מחשב ומפני שיבוש בעבודת המחשב".

הילה דוידוביץ: התנאים האלה חשובים, בעיניי.

הילה דוידוביץ: - -מהשניים האחרונים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה אומר שאם התנאים האלה מתקיימים, אז הפלט שהם שלחו - - -

אתי בנדלר: הוא ראיה לכאורה לאמיתות האמור בהם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם פה משפטנים – את יכולה להסביר מה זה "לכאורה" ומה זה "חלוטה"?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה ההבדל?

אתי בנדלר: חלוטה זה שאי אפשר לערער אותה.

אתי בנדלר: זו האמת.

אתי בנדלר: ראיה לכאורה – זה משנה, בעצם, את נטל הראיה.

אתי בנדלר: מה שזה אומר זה שאם אני מציגה את זה, את המסמך שקיבלתי, לכאורה, מה שכתוב בו מעיד על אמיתות האמור בו, ואם העוסק רוצה לתקוף - הוא צריך להוכיח, הוא צריך להביא את הראיות.

אתי בנדלר: השאלה היא האם נכון במקרה הזה – וכל התנאים האלה הם באמת מאד חשובים כאשר מדובר ברשומה מוסדית - כאן אני לא בטוחה, אבל אולי צריך לבחון את זה- לכאורה אני הייתי רוצה שכל עוסק שמפיק לי דוח שנתי לגבי צרכן, על החיובים, על פניו זה יהיה ראיה לכאורה.

חנה וינשטוק  טירי: או שאפשר לומר, כמו שעשינו כבר בחוק הגנת הצרכן, לומר שהמסמך הזה, אם העוסק טוען לחיובים נוספים, נטל ההוכחה עליו.

אתי בנדלר: בסדר.

אתי בנדלר: אני מוכנה לומר את זה בצורה כזו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה מה שצריך לעשות ולגמור את העניין.

קריאות: - - -

אתי בנדלר: אני רוצה להבין שוב, לגבי ההערה של החוב, בעקבות דבריהן של נציגות התמ"ס והמשפטים - יוצאים מתוך הנחה שהדוח השנתי שכולל את כל החיובים שמועד פירעונם עד ה- 31.12 של כל שנה, בעצם, אדם – אלה כל החיובים שלו, אלא אם כן מוסיפים עוד סכום חיוב או הערה שקיים חיוב נוסף.

אתי בנדלר: מה ימנע מכל עוסק לציין הערה כללית - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אמרתי את זה לפני חצי שעה.

אתי בנדלר: לתשומת לבכם – ייתכן שקיימים חיובים נוספים.

אורי מקלב: זה הלחשוש בינינו, אבל אם כן כותבים סכום זה אחרת.

אתי בנדלר: אבל אתה לא מחייב אותו לכתוב סכום.

אתי בנדלר: כל עוסק שפוי, לא יהיה אחד שלא יוסיף הערה כללית כזו.

אורי מקלב: לכן אנחנו חושבים לחזור לדרישה שיהיה צריך להיות כתוב סכום.

אורי מקלב: אם כותבים סכום, לא ייכתבו סתם סכום.

אורי מקלב: לכן אנחנו חושבים שאם כותבים את הסכום, במילא אנחנו מורידים את הבקשה שזה לא יהיה חלוט, כפי שאתם הצעתם, ואז אני חושב שהכל בא על מקומו בשלום, זה עושה את האיזונים הנכונים.

אתי בנדלר: אז אתה מציע שכן יהיה מדובר בסכום.

אורי מקלב: בסכום, אבל באמת זה לא חלוט, ואני מקבל את ההצעה שלכם.

חנה וינשטוק  טירי: אני חושבת גם לכתוב – ייתכן ויש חוב, זה לא מקיים את הדרישות כפי שהעלינו אותן פה, בוועדה.

חנה וינשטוק  טירי: מה שאנחנו אמרנו: בסדר, אנחנו מוכנים לוותר לכם על הסכום, אבל אם יש חוב אתה חייב לכתוב לי – יש חוב, ואם אין חוב, אתה לא כותב.

אורי מקלב: אבל אתם מכירים את זה – ימצאו איזה נוסח, לא מה שדיברנו וזה כבר לא יהיה ברור, וכבר הצרכן לגמרי יהיה מבולבל.

קריאות: - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: טל"ח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: טעות לעולם חוזרת, זה יהיה כתוב למעלה, אנחנו מכירים את זה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול – יש מוסדות שהקשר בינם לבין הצרכן הוא קבוע, בלי שינוי תשלום, שינוי הסכום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני, נניח, מדברת על עיתונים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הייתי מנכ"ל עיתון מסוים, והיה לי קצת מוזר לקבל את הצעת החוק הזו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה שתתנו לי נימוקים למה אני, כעיתון - - -

יצחק וקנין: זה בסעיף הבא.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: דבר שני – אני לא רואה בחוק פה סנקציה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת אומרת, מה קורה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי בודק את זה?

צבי לביא: אני שאלתי בתחילתה דיון, אם ההסדר הזה עבד שישה חודשים בסדר, למה צריך שנה?

צבי לביא: ואם הוא לא עבד שישה חודשים – למה לבלבל את המוח?

קריאות: - - -

יריב לוין: - - - זאת הבעיה.

יריב לוין: הוא היה נתון לפרשנות שאפשר היה - - -

יצחק וקנין: אני רואה שאין סיכוי שנסיים את החוק הזה היום.

איילת כהן מעגן: אנחנו לא יודעים עוד מה אמור להיות הנוסח, אבל לעניין הסכום – זה פשוט בלתי אפשרי.

איילת כהן מעגן: צריך לזכור שאצלנו לקוח רשאי לפצל חשבון.

איילת כהן מעגן: יש חיובים גם עבור ספקים אחרים שאנחנו מחויבים לגבות, והלקוח רשאי לבוא – אני לא זוכרת בדיוק כמה הימים אחרי, אבל עשרות ימים אחרי, ולבקש לפצל את החשבון.

איילת כהן מעגן: אני לא יכולה לתת לו סכום, מהסיבה הזו.

איילת כהן מעגן: לקוח יכול לבטל הוראת קבע, יכול לבטל גם הוראת קבע וגם כרטיס אשראי, אחרי שהוא צרך.

איילת כהן מעגן: לקוח לפעמים מחויב בעסקה בתשלומים.

איילת כהן מעגן: אם אני ארשום לו בסוף השנה שזה חוב, זה עלול רק לבלבל אותו וליצור רושם שהחוב הוא גדול יותר ממה שבאמת יש, משום שלעתים הוא מקבל, למשל, זיכוי בגין צריכה.

איילת כהן מעגן: לכן, כל העניין הזה של הסכום הוא בלבול אחד גדול שיצור בלי סוף שיחות למוקדים.

איילת כהן מעגן: בכל מקרה, יכול לברר בכל עת את מצב החשבון שלו באינטרנט ובטלפון.

אורי מקלב: את תדעי שהוא ביטל, ואת לא תדעי את הסכום.

אורי מקלב: אם את חוששת שאת לא יודעת את הסכום, כי את לא יודעת אם הוא ביטל, אז איך תדעי בכלל שיש לו חוב?

אורי מקלב: אז חוב – תדעי שיש לו, אבל לא תדעי מה הסכום.

איילת כהן מעגן: לקוח יכול לבקש פיצול חשבון, ולקוח יכול לעשות עסקאות בתשלומים.

איילת כהן מעגן: זה חוב?

איילת כהן מעגן: הוא יכול לקבל זיכוי בגין הצריכה.

איילת כהן מעגן: זה חוב או לא חוב?

זה יריב לוין: זה לא חוב כי החוב מתייחס למה שמועד פירעונו עד 31.12.

זה יריב לוין: אז לכן הוא לא חייב.

מי טל נעים: ואם הוא - - את זה במרץ?

מי טל נעים: פתאום הוא הכחיש עסקה אחורה.

מי טל נעים: זה גם קורה.

סוזנה רבינוביץ: בסעיף (א1) - בדיון הקודם דיברנו על כך שאם צרכן הסכים לכך גם אפשר לקבל את הפירוט באמצעים אלקטרוניים, וזה גם כתוב בדברי ההסבר.

סוזנה רבינוביץ: אבל בנוסח כרגע זה לא כתוב.

סוזנה רבינוביץ: אז אנחנו מבקשים שזה יהיה גם בנוסח.

אתי בנדלר: זה מחייב, כמובן, התייחסות לסעיף 13ב(א) הקיים, הדוח החצי שנתי.

אתי בנדלר: כתוב שם: "...

אתי בנדלר: או בדרך ממוחשבת אם הצרכן נתן לכך את הסכמתו המפורשת מראש".

אתי בנדלר: אולי ראוי להוציא את הקטע הזה מסעיף קטן (א) ולייחס אותו גם לסעיף קטן (א) ולסעיף קטן (א1) המוצע, ובלבד שאני מציעה לעשות כאן – "דרך ממוחשבת כשהצרכן נתן לה את הסכמתו מראש".

אתי בנדלר: לא סתם "בדרך ממחושבת" כי מסתבר שיש עדיין כאלה שמקבלים חיובים באמצעות מסך הטלוויזיה והם לא ערים לכך, כי החתימו אותם על כך שהם מסכימים לקבל בדרך ממוחשבת.

אתי בנדלר: אז אני אתקן את סעיף קטן (א) ואת העיקרון הזה אני אייחס גם לסעיף קטן (א) וגם לסעיף קטן (ב), וזה יהיה: "...

אתי בנדלר: רך ממחושבת שהצרכן נתן לה את הסכמתו מראש".

אורי ויטנר: אני מחברת "פרטנר".

אורי ויטנר: מילה לגבי התצוגה של התשלום.

אורי ויטנר: אנחנו שוכחים שהמטרה היא לעשות סדר לצרכן.

אורי ויטנר: אנחנו אחרי דיון ארוך, לפני 20 דקות הגענו למסקנה שההצגה של התשלום רק עושה לו בלאגן, לא סדר.

אורי ויטנר: עכשיו, באבחה אחת חזרנו לתשלום אחרי שכבר הגענו למסקנה שזה רק יבלבל אותו ויצור מרמור אצל הצרכנים.

אורי ויטנר: קיימנו דיון ארוך, הגענו למסקנה שזה - - -

אורי מקלב: לא, לא הגענו למסקנה.

אורי מקלב: הבנו שמאחורי הדבר הזה יכולים להיות גם דברים מאד מתוחכמים ויכולות להיות - - -אנחנו חושבים גם כיום, במיוחד כשאנחנו עכשיו הורדנו את הנושא הזה של חלוט ולא חלוט – אנחנו חושבים שאפשר לכתוב את הסכומים.

אורי מקלב: כל כתיבה של - - הסכום, אתם חשודים בהרבה דברים בעניין הזה, וסליחה שאני אומר לכם את זה, כמה טעויות יש לכם בחשבוניות שאתם שולחים, בחשבוניות שאנשים לאחר הרבה זמן בכלל לא יודעים שהטעויות האלה חלות עליהם, החיובים שחלים עליהם.

אורי מקלב: מתקשרים אליכם, מבקשים מכם לבטל את זה – כן, כן, כן, מבטלים את זה, וחודש אחרי זה מקבלים את זה שוב פעם.

אורי מקלב: אתם לא באים לכאן עם ידיים נקיות בכלל, לא בצורת השקיפות של החשבוניות שלכם, לא בצורת ההתנהלות שלכם מול צרכנים.

אורי מקלב: הרבה חוקים צרכניים קמו, חוקקו, וגם יחוקקו בעקבות ההתנהלות של החברות הסלולאריות.

אורי מקלב: תסלחו לי.

אורי ויטנר: התצוגה של גובה החוב לא קשורה - -

אורי מקלב: - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה זה כל כך מדאיג אתכם?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם אתם בסדר, למה זה כל כך מדאיג אתכם?

אורי מקלב: תשלחו את הצרכן שאתם כל כך מתגאים בו ומסבירים אותו, ובניסיון שיש לכם - - -.

אורי מקלב: אתם באים עם דגל השירות לצרכן והניסיון שיש לכם בבלבולים של הצרכן.

אורי מקלב: אתם מומחים בלבלבל את הצרכן, ואתם באים אלינו ואומרים לנו לא לבלבל את הצרכן.

אורי ויטנר: אני שומע את התסכול וזה בדיוק התסכול שאנחנו מבקשים למנוע.

אורי ויטנר: שצרכן יקבל סכום אחד, ו - - סכום שני.

אורי ויטנר: אנחנו לא דיברנו על אמירה גנרית למטה – שאם יש לך חוב אז אולי נתקשר ואולי נוכל להגיד לך, כן או לא.

אורי ויטנר: אם יש לך חוב – נכתוב לך שיש לך.

אורי ויטנר: אם אין לך – לא נכתוב.

יצחק וקנין: הדברים נשמעו, בזה נסתיים העניין.

יצחק וקנין: נקרא את הסעיף, כפי שהוא כתוב.

קריאות: - - -

אלקנה אפרתי: "(א1) בלי לגרוע מהוראות סעיף קטן (א), בעסקה מתמשכת ישלח העוסק למען הצרכן, עד תום חודש פברואר, את פירוט החיובים שבהם חויב הלקוח ומועד פירעונם עד תום שנת הכספים אחורה; וכן, אם קיים חוב שלא שולם, יציין את סכום החוב.

אלקנה אפרתי: (א2) אם העוסק טוען שלצרכן חיובים נוספים מעבר לאמור בחיוב השנתי שנשלח אליו, נטל ההוכחה יהיה עליו".

יצחק וקנין: הכוונה ברורה, זה עניין של ניסוח.

קריאה: אבל זה נכון רק ל- 31.12

יצחק וקנין: זה נכון לאותה שנה שהדוח מתייחס אליה.

יצחק וקנין: רבותיי, זה כל כך ברור.

אתי בנדלר: החלטה נוספת תהיה – שתהיה אפשרות לשלוח, הן את הדוח החצי שנתי, לפי סעיף קטן (א) והן את הדוח השנתי לפי סעיף קטן (א1) המוצע, בדרך ממוחשבת שהצרכן נתן לה את הסכמתו.

אתי בנדלר: זו החלטה נוספת שיש להצביע עליה.

יריב לוין: אנחנו לא רוצים לתקן את סעיף קטן (א) להבהיר שהוא חל גם על עסקאות שהן מתמשכות ולא רק - -

אתי בנדלר: אני חושבת שרק על עסקאות מתמשכות.

אתי בנדלר: אני מציעה שזה יחול רק על עסקאות מתמשכות.

חנה וינשטוק  טירי: סעיף קטן (א) מדבר רק על עסקאות שיש לי הרשאה, לחיוב חשבון.

חנה וינשטוק  טירי: אני, למשל, לחשבון חשמל ומים – אין לי הרשאה.

חנה וינשטוק  טירי: אז לכאורה, סעיף קטן (א) לא חל עלי.

חנה וינשטוק  טירי: אני מקבלת את החשבון ומשלמת, איך שאני רוצה.

חנה וינשטוק  טירי: לכן צריך לשנות את הנוסח ולכתוב- עסקה מתמשכת.

חנה וינשטוק  טירי: זה לא משנה איך שילמתי – אם בהרשאה, ואם במזומן, אם סתם התקשרתי ושילמתי דרך כרטיס האשראי, אבל זו לא הרשאה.

אתי בנדלר: אבל זה כבר שינוי מהותי, ואני חושבת שלשנות את זה בצורה כזו בלי שניתנה עוסקים אפשרות לבחון מה המשמעות של זה, של הרחבת התחולה של סעיף קטן (א) על כל סוגי עסקאות מתמשכות שהתשלום בעדן נעשה בתשלומים אף אם אין הוראת קבע, בין בחשבון בנק ובין בכרטיס אשראי, אני חושבת שזה קצת מרחיק לכת לעשות את זה באמירה כזו.

קריאות: - - -

אתי בנדלר: אני מציעה לתקן את סעיף קטן (א) כך שיהיה ברור שמדובר רק על עסקה מתמשכת, אז זה במקרה הגרוע צמצום של האמור בו, כדי למנוע אי הבנות, שלא מדובר בעסקה של רכישה חד פעמית, שמשלמים עבורה בתשלומים, אלא בעסקה מתמשכת.

אתי בנדלר: אבל כל שאר השינויים ייתכן שהם מאד מוצדקים.

יצחק וקנין: רבותיי, אני לא רואה שאני מסיים את החוק.

יצחק וקנין: אני חייב לסיים את הישיבה כי אני חורג מהזמן.

יצחק וקנין: ייקבע דיון נוסף בהקדם.

אורי מקלב: אנחנו לקראת סיום.

יצחק וקנין: אי אפשר, אני לא יכול, ואני לא רוצה לעשות דבר שיפגע במישהו כיוון שהוא לא טען איזושהי טענה.

יצחק וקנין: הרבה פה ביקשו לדבר, ואני לא רוצה.

יצחק וקנין: אני נועל את הישיבה, ייקבע דיון נוסף לחוק הזה, ואני מקווה שנסיים אותו בהקדם האפשרי.