הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 73, 2012-02-12 10:30

טלב אלסאנע: זה לא רק לוד---

דורון תורג'מן: 17 יישובים נוספים.

דורון תורג'מן: 75,000 זה רק לוד ו-108,000 זה סך התושבים.

דורון תורג'מן: כפי שציינתי, כששאלת בחוץ, הפריסה של המשטרה היא רחבה, אנחנו נמצאים על שבעה מוקדים, גם לטובת נגישות לקהילה, מעבר למתקן שהוא מיושן יש פה נגישות לקהילה במרכזי שיטור קהילתיים שנמצאים בשכונות מסוימות, אם זה התחנה שאנחנו נמצאים בה, נקודת נווה שלום שנמצאת בשכונת הרכבת, מש"ק רמת אשכול שנמצאת בשכונת רמת אשכול, שזו שכונה מעורבת מרכזית בעייתית יחסית, מרכז העיר, גני אביב, ביישוב שוהם ובבית הפתוח שנמצא סמוך לנקודת תפר.

דורון תורג'מן: מבחינת המאפיינים, ניתן לומר שהאוכלוסייה יחד עם התהליכים מובילים לתופעות.

דורון תורג'מן: האוכלוסייה היא רב גונית, יש לנו פה ותיקים, עולים, יהודים, ערבים, נוצרים, הכול יחד.

דורון תורג'מן: כמות האוכלוסייה ידועה, 27.5% אינם יהודים, יש לנו 33% עולים חדשים, המצב הסוציו אקונומי נמוך, מדורג 4, יש לנו 18% משפחות מרובות ילדים, גרעין אלישיב תופס כ-3% מהאוכלוסייה, יש לנו 16% אקדמאים וכמובן המנטליות שמאפיינת, כל עדה והמנהגים שלה.

דורון תורג'מן: התהליכים לאורך השנים זה היעדר יציבות של הרשות המקומית, זו ועדה קרואה מספר שלוש, היום אנחנו רואים קצת אופק בוועדה הנוכחית בראשותו של מאיר ניצן, באמת מקדמים תהליכים בצורה טובה מאוד.

דורון תורג'מן: יש הגירה שלילית של כוחות חיוביים מהעיר לאורך השנים, הרבה אנשים עזבו למודיעין, לשוהם, לפריפריה.

דורון תורג'מן: יש פה היעדר של מנהיגות חיובית בקרב המגזר הערבי.

דורון תורג'מן: לעומת רמלה, ניתן לראות שבלוד המנהיגים פחות קיימים ופחות נכנסים להובלה של תהליכים, חוסר אמון של הציבור בממסד, זה תהליך שהוא לאורך שנים ואנחנו כל הזמן עובדים על מנת לשפר אותו, כשאנחנו הרי חלק מהממסד.

דורון תורג'מן: יש את חיזוק האחיזה של דתיים יהודיים, גרעין אלישיב, זו מגמה שהולכת וגדלה בעיר, לא מעט מבנים.

דורון תורג'מן: כאמור התופעות, כנגזרת מהאוכלוסייה והתהליכים, הם ראשית הסכסוכים, שזו תופעת הפשיעה הקשה ביותר בעיר שמובילה אותנו להשקעה גדולה מאוד, הן בהיבט המודיעיני, הן בהיבט האג"מי, בפריסת כוחות, בשילוב גורמי הידברות.

דורון תורג'מן: נמצאים איתנו פה יהודה, יועץ לענייני ערבים מחוזי, יגאל, יועץ לענייני ערבים מרחבי ויוסי, שעושים פה ימים כלילות בחיבור, בהידברות, ציר מקביל לכל הנושא של הלחימה בפשיעה.

דורון תורג'מן: אותם סכסוכים מובילים לאירועי אמל"ח (אמצעי לחימה).

דורון תורג'מן: כמעט כל אירועי האמל"ח קשורים לסכסוכים וכמובן הרצח שהוא תוצר נלווה.

דורון תורג'מן: כמובן סמים וסדר ציבורי קיימים בעיר, אלה התופעות ומולן אנחנו מתמודדים.

טלב אלסאנע: ---לגבי ממדי הפשיעה שקיימת וסוגים וגם לגבי הפענוח שיש.

דורון תורג'מן: אני אפרט.

דורון תורג'מן: כמובן שלוד נמצאת כאתגר בפוקוס לאומי.

דורון תורג'מן: מבחינת האתגרים של התחנה, אז קודם כל חיזוק הביטחון האישי ואיכות החיים של התושבים.

דורון תורג'מן: מגיע לאנשים פה איכות חיים.

דורון תורג'מן: כמובן הגברת תחושת אמון הציבור, שיש לנו היעדר של אותה תחושה.

דורון תורג'מן: צמצום אירועי הירי והזיקוקים, ניתן לומר שפה נכנסנו בצורה מאוד ממוקדת ויש גם הישגים.

דורון תורג'מן: כל הנושא של שגרה חזקה, לא ניתן כל הזמן להישען על כוחות תגבור ומבצעים, צריך לדעת לייצר שגרה חזקה על בסיס הכוח הקיים של התחנה.

דורון תורג'מן: כל הנושא של שמירת מרקם חיים בעיר מעורבת – הנושא רגיש, אבל ניתן, ואני יכול לומר לך שכשהגעתי לתחנה אמרתי, רגע, איך נראה פה יום העצמאות?

דורון תורג'מן: איך נראה פה יום הזיכרון?

דורון תורג'מן: איך נראה פה רמדאן?

דורון תורג'מן: אני יכול לומר לך, אדוני היושב ראש, פשוט מדהים השילוב, הביחד, מול הבמה יורדים ערבים, יש כבוד הדדי, הדברים מתנהלים בצורה טובה.

דורון תורג'מן: כמובן הובלה לצמצום הסכסוכים, אלה האתגרים.

דורון תורג'מן: מבחינת הזדמנויות, יש ראש עיר חדש, מאוד משפיע, יש בינינו שגרת מטה סדורה, יש שיתוף פעולה מלא, כל הנושא של התפתחות אורבנית ודמוגרפית, אני אגע בזה בשקף האחרון.

דורון תורג'מן: יש המון שיתופי פעולה, פעם אחת מול הרשות שציינתי, ויש המון גורמים אזרחיים שתורמים, ואנחנו מרימים איתם פרויקטים, הרבה אזרחים וחברות שרוצים לתרום ואנחנו מובילים את זה יחד עם רכזת החברה הערבית, בחורה בשם פאתן, שלצערי לא נמצאת פה, היא נדרשת בדיון אחר, אבל היא באמת מובילה פעילות ערכית וחשובה מאוד ומאוזנת מאוד.

דורון תורג'מן: הפוקוס ברמה הלאומית זה גם הזדמנות והשיטור העירוני, יחידה שקמה במרץ 2011, יחידה שמונה 17 שוטרים, 14 פקחים, יחידה שמאוד משפיעה, היא מטפלת בדברים הקטנים שמפריעים לאזרח, היא נוגעת באיכות החיים ומטפלת בבריונות.

דורון תורג'מן: מבחינת שותפים – ציינתי את הרשויות, כמובן גורמי הסיוע, הרשות למלחמה בסמים, 'עיר ללא אלימות', על"ם, מרכז גישור קהילתי.

דורון תורג'מן: אנחנו פונים הרבה לגישור הזה.

דורון תורג'מן: גורמי הקהילה זה חברת אבן וסיד, שולחן עגול, זה גוף בינלאומי שמסייע פה, רוטרי, קופת חולים מאוחדת שהחליטה לתרום לכל ילד שולחן, כל מיני דברים שאנחנו מובילים, כמובן גורמי החירום, תחנות שכנות וכמובן צה"ל ושב"כ.

דורון תורג'מן: הון האנושי – התחנה במבנה קלאסי.

דורון תורג'מן: זרוע מרכזית של החקירות, בהובלת הרמח"מ שנמצא משמאלך, רן, יחד איתו הקמ"ן, אלדד, זרוע שמטפלת בכל נושא החקירות והפשיעה.

דורון תורג'מן: יש יחידה חדשה שנקראת יל"פ שהיא יחידה לטיפול בפשיעה חמורה לאורך זמן.

דורון תורג'מן: יש את ראש המשרד של השיטור, שמאגד תחתיו את כל יחידות השיטור, אם זה תנועה, סיור, מבצעים, אבטחה, והשיטור העירוני שציינתי.

דורון תורג'מן: יש לנו את הנקודה בשוהם, יש לנו שיתוף פעולה עם משמר הגבול כמובן, אנחנו עומדים על 180 תקנים, כאשר המצבה היא 166, כאשר הפער הוא שורות ריקות של אנשים שנמצאים בהליכי גיוס ואנחנו מאמינים שנשלים את זה במהלך הקרובה.

דורון תורג'מן: מבחינת נושא המיקוד – ניתן לראות שמעבר ללחימה בפשיעה, ציר מרכזי ולא פחות חשוב זה הפעילות מול הקהילה ואני אפרט אותה.

דורון תורג'מן: מבחינת הפשיעה – ניתן לראות שלאורך השנים נפח הפשיעה הכולל הוא בירידה של 31% מ-2003.

דורון תורג'מן: ניתן לראות ש-2009, 2010 , 2011 פחות או יותר באותה מגמה.

דורון תורג'מן: מבחינת סמים, שלשם הנושא הזה התכנסנו – אני יכול לומר שתופעת הסמים שינתה פניה לאורך השנים, באמת נוכח פעילות ממוקדת.

דורון תורג'מן: התקיפה של התופעה היא משימה ארגונית, משימה לאומית, שהביאה לתוצאות יפות.

דורון תורג'מן: ניתן לראות למטה את המיקוד הרב שנתי במבצעים ממושכים, 'אורך נשימה', 'ירוק בים' ו'מאדום לירוק', שאלה המבצעים ששברו שוויון, אלה המבצעים שהורידו את הכספומטים, הורידו את התכונה של הפעילות פה.

דורון תורג'מן: הייתה בעבר נהירה ארצית של נרקומנים, של נהגי מוניות, של סוחרים לעיר, היו כספומטים שאינם, אנחנו נעבור ונראה את הדברים, והם באמת אלה שצמצמו את הממדים באופן משמעותי.

דורון תורג'מן: כיום הפעילות יוצאת בעיקר אל מחוץ לגבולות העיר.

דורון תורג'מן: אני לא אומר שאין פה סוחרים, אני לא אומר שאין פה תנועה, אבל היא לא יותר מאף עיר אחרת.

דורון תורג'מן: הכול יוצא לגבולות העיר, יותר לאזור תל אביב, תחנה מרכזית, אבל אנחנו ניסע ואתם תתרשמו.

דורון תורג'מן: כולנו יודעים איך נראה נרקומן, חוץ ממרכז הגמילה, אני מאמין שאם תראו אחד או שניים זה הרבה.

דורון תורג'מן: כמובן שהפתרון המשלים הוא פתרון כולל משולב מערכתי של כלל הגופים ואליו אנחנו נדרשים.

דורון תורג'מן: איך אנחנו עובדים אל מול התופעה שעדיין קיימת?

דורון תורג'מן: המיתוס כבר לא קיים.

דורון תורג'מן: אנחנו ממפים יעדים ותחנות משפיעות.

דורון תורג'מן: אם יש לי יעד היום שהוא סוחר בסמים או מתעסק בסמים, אני אתקוף את העבריין ולא את העברה, גם אם זה דרך אלמ"ב, גם אם זה דרך נהיגה בפסילה, בכל דרך נתקוף אותו על מנת להכניס אותו מאחורי סורג ובריח.

דורון תורג'מן: יש מבצעים ממוקדים בסיוע כוחות מיוחדים, לא אחת עם שחר או באמצע הלילה אנחנו נכנסים עם כוחות מיוחדים, יוצרים את ההרתעה, מבצעים את החיפוש, נכנסים באופן ממוקד, כמובן על פי מודיעין.

דורון תורג'מן: אנחנו משלבים פעילות טכנית שלא נפרט, אבל פעילות טכנית חכמה.

דורון תורג'מן: יש מבצעים של סוכן עם הימ"ר, זו פעילות יפה שרק באחרון הגענו ל-16 עצורים מלוד.

דורון תורג'מן: והדבר שהוא לא פחות חשוב, כפי שציינתי, ציר הקהילה.

דורון תורג'מן: אנחנו מובילים פעילות אל מול הקהילה, גם בהיבט של הנוער, יש את השער הפתוח שזה פרויקט של יהודים, יש את גשר, שזה פרויקט של ערבים, אני אפרט בהמשך, פרויקטים שמטפלים בנערים בתחילת הדרך, נערים שנמצאים בשלבים של הליכים פליליים שונים, איתם אנחנו עובדים, החל מהחופש הגדול---

טלב אלסאנע: יש משהו שאולי תתייחס אליו בהמשך, אבל ציינת את העניין של המנהיגות המקומית וחוסר האמון.

טלב אלסאנע: איך אתם מתמודדים עם הדבר הזה?

דורון תורג'מן: כיום בסכסוך דמים קיים קושי לגייס את המנהיגים מקרב הקהילה שישפיעו.

דורון תורג'מן: אני יכול לומר לך שברמלה, ויש פה שני יועצים בנושא, יש לך עם מי לדבר.

דורון תורג'מן: יש אדם שיגיד 'יש לי אחריות כמנהיג בחברה הערבית', אני ניגש ויושב, מהווג'ה, עודנה, עטואה, כל הדברים האלה.

דורון תורג'מן: פה אנשים מפחדים.

טלב אלסאנע: אלה דברים שאתה מתמצא בהם.

דורון תורג'מן: פה אנשים מפחדים להיכנס לעימות.

דורון תורג'מן: אם אני עכשיו מנהיג ואני אכנס.

דורון תורג'מן: ..

דורון תורג'מן: אם אני ראש משפחה ואני אכנס לסכסוך, יכול להיות שאני אצטרך לשאת בתוצאות מסוימות.

דורון תורג'מן: הם גם לומדים שלא תמיד...

דורון תורג'מן: הרי בן אדם שפוסק במהלך גישור על סכסוך, ההחלטה שלו צריכה להתקיים חד משמעית, ופה לא אחת, גם כשהגיעו אנשים והתערבו, לא תמיד עמדו בהנחיות שלה וזה מערער את הביטחון.

טלב אלסאנע: מבחינת

טלב אלסאנע: כם אתם יוזמים מגעים והידברות?

טלב אלסאנע: מנסים להביא שיהיו מהלכים כאלה?

דורון תורג'מן: אני היום נפגש עם משפחה שקשורה לסכסוך מרכזי.

דורון תורג'מן: אנחנו מקיימים שגרה סדורה של חוגי בית, חגים, לפני חתונה.

דורון תורג'מן: אנחנו כל הזמן יוצרים את הממשקים, מקבלים אותם ומנסים להוביל, אבל עדיין לי, כמפקד תחנה, כקצין משטרה, אסור לי לשבת בסכסוך, אסור לי.

דורון תורג'מן: יש את הגורמים שזה תפקידם, להוביל עד המגע וממגע ההמשך.

דורון תורג'מן: מכון הגמילה – יש מכון גמילה שנבקר אותו, מוביל אותו יוסף אבו קישיק ובחור בשם שלומי.

דורון תורג'מן: נמצא בפרדס.

דורון תורג'מן: זה סיפור שאני אשאיר לו לספר, אני רק אתן בקצרה, זה אדם שהיה מעורב באופן מאוד מאוד משמעותי, כתוצאה מטרגדיה משפחתית הוא החליט לבצע שינוי של 180 מעלות, הוא כיום מוביל מרכז גמילה, להערכתי יש שם כיום 15 מטופלים.

דורון תורג'מן: באמת עבודה מבפנים, עבודה ערכית מאוד חשובה.

דורון תורג'מן: אנחנו התחלנו את השיתוף הפעולה, אך עד שלא יהיה לו רישוי סדור, וזה משהו שאתם יכולים לקדם, יש לי בעיה ליצור את הממשק ההדוק על אף שאנחנו בקשרי עבודה ואנחנו רוצים לקדם.

דורון תורג'מן: סתם דוגמה, יש לנו חברות שתורמות, בואו תיכנסו למרכז, שממקום שנראה בינוני ייראה מצוין.

דורון תורג'מן: גם בהיבטים הפשוטים הפרקטיים.

אלינה פיפלקס: אני רופאה מפקחת ממשרד הבריאות.

אלינה פיפלקס: המכון הזה הוא עובר חוק, יש עליו התראה לצו סגירה והם הבטיחו בשום פנים ואופן לא להכניס אנשים לגמילה, כי האנשים נמצאים בלי עזרה, בלי שירות רפואי, בלי שירות פסיכו סוציאלי, בתנאים שאף אחד לא יודע באיזה תנאים הם.

אלינה פיפלקס: הוא בעצם, עם כל הכבוד לו, מסכן את חיי המטופלים.

אלינה פיפלקס: דיברנו על זה ואני נתתי מטעם התראה לצו סגירה, וגם באתי לביקור לאחר מכן, שהוא לא יכניס אפילו אחד לגמילה.

אלינה פיפלקס: אין לי שום התנגדות שבלוד יהיה מכון גמילה, אני מאוד מאוד בעד, אני מאוד חושבת שזה המקום למכון גמילה, אבל שהוא יעמוד בתנאים, שהוא ייתן את התנאים הבסיסיים למטופלים.

אלינה פיפלקס: אני מכירה---

טלב אלסאנע: יש מרכז גמילה אחר בלוד?

אלינה פיפלקס: אין, אבל שוב פעם, אני---

דינה זוהר: יש יחידה ברווחה לטיפול בהתמכרויות, זה לא מרכז גמילה.

אלינה פיפלקס: ואני מאוד תמכתי בו, ב---

טלב אלסאנע: הצגתם בפניו את הדרישות כדי ל---

אלינה פיפלקס: בוודאי, בוודאי.

אלינה פיפלקס: אני מאוד מעוניינת בפתיחת מרכז גמילה.

טלב אלסאנע: גם משרד הרווחה בתמונה בעניין הזה?

אלינה פיפלקס: לא, אין צורך.

אלינה פיפלקס: כל עוד זה מרכז רפואי לגמילה, אין שום צורך ברישיון של משרד הרווחה.

אלינה פיפלקס: אבל אני שוב פעם רוצה להדגיש, הוא מסכן את חיי המטופלים, המרכז הזה לא חוקי ולא פעם ולא פעמיים דיברתי עם בעלי המרכז והצעתי את כל עזרתי ומאוד תמכתי בהקמה---

טלב אלסאנע: אולי תציגי ונראה מה בדיוק הוא צריך.

טלב אלסאנע: אנחנו רוצים שהוא יפעל, אבל יפעל בצורה חוקית.

אלינה פיפלקס: בוודאי, כשהוא יחזיק שם צוות, שיעמוד בתנאים, שיקבל אישור כבאות, דברים בסיסיים, אישור תברואה, שיחזיק רופא, שיחזיק עובד סוציאלי, כמו שצריך, שאני אהיה בטוחה שמטופל שייכנס לשם לא ימות מתהליך הגמילה.

טלב אלסאנע: כשהוא יגמור את הסקירה, זה בהמשך.

אלינה פיפלקס: פשוט לא נעים לי לשמוע שמכון גמילה זה כמו הישג.

אלינה פיפלקס: מכון הגמילה הזה עובר על החוק.

דורון תורג'מן: אני רק אתייחס בקצרה לדברייך.

דורון תורג'מן: כפי שציינתי, אנחנו התחלנו את הקשר בינינו, אבל המשך העבודה כמובן נדרש ברישוי בהתאם, אני יכול לומר לך שכפי שהם הציגו הם פועלים להשגת האישור.

דורון תורג'מן: לדוגמה, נושא הכיבוי, כשביקרתי שם הם השיגו אותו, דיברתי על זה היום עם ראש העיר, כמובן שמקום נדרש ברישיון, אבל יש פה הזדמנות בראשותך להוביל מהלכים וברשות הגברת, בואו, זה חשוב.

דורון תורג'מן: כמובן שמה שלא חוקי, לא ניגע.

טלב אלסאנע: ---בצורה חוקית ומוכרת.

אלינה פיפלקס: כמובן, אני הראשונה שאני מאוד רוצה ותמכתי מהדקה הראשונה.

דורון תורג'מן: מבחינת אזורי סחר בסמים בעיר בעבר וכיום כמובן בעצימות נמוכה בהרבה.

דורון תורג'מן: בנית זה האזור היהודי, יש פה שכונה שמתעסקת במאפייני סמים קצת שונים, אבל עדיין לא באותה עצימות.

דורון תורג'מן: יש רמת אשכול ונווה ירק, שזו שכונה מעורבת קשה יחסית, יש את שכונת הרכבת והפרדס.

דורון תורג'מן: אזור התעשייה הצפוני מתייחס יותר לדברים שמתקיימים מחוץ לעיר.

דורון תורג'מן: מבחינת נתונים – מבחינת תיקי סחר בסמים, ניתן לראות שזו עברת חשיפה ויש לנו עלייה ב---

טלב אלסאנע: ב-2007 הייתה ירידה משמעותית.

דורון תורג'מן: למה מתייחס השקף הזה?

דורון תורג'מן: השקף הזה מתייחס להישגים בחשיפה שלנו אל מול סוחרים.

דורון תורג'מן: אם יש עכשיו סוכן שמפצח, אם יש פעילות של תחנה חכמה, זה נתון שהוא חיובי לתחנה.

דורון תורג'מן: ניתן לראות שבהחזקת סמים, חשודים, יש ירידה מאוד משמעותית, זה יותר התנועה של הנרקומנים.

דורון תורג'מן: בכל שקף יש ציון של כמות הנוער, להבין מה המשקל של הנערים בכל החוויה הזו.

דורון תורג'מן: שימוש בסם, ניתן לראות שיש עלייה קטנה יחסית, אך עדיין ירידה של 28% מ-2007.

דורון תורג'מן: פה ניתן להתרשם ממבנה כספומט קלאסי, שכבר לא תראו, אבל ניתן להתרשם איך זה עבד בעבר.

דורון תורג'מן: פה מדובר באזור הפרדס, יש את התצפיתן שצופה לרחוב, יש מיקום מסירת הסם, שזה חור קטן בקיר, ניתן לראות את המיגון של המתחם, אם על בסיס חומות גבוהות, מצלמות, זה משהו שניתן להתרשם ממנו.

דורון תורג'מן: אנחנו נראה את זה בשטח במצב שהוא כיום שהוא פחות רלוונטי.

דורון תורג'מן: בנושא אמל"ח – האמל"ח מתחלק לשתי נישות מרכזיות, האחת בהיבט הפלילי שקשור לסכסוכים, לרצח ולאלימות, והשני בהיבט של החתונות.

טלב אלסאנע: מה הרקע של הסכסוכים?

טלב אלסאנע: הרקע הוא סמים, או---

דורון תורג'מן: אני יכול לתת לך סכסוך שהקמ"ן היום עדכן אותי – בן אדם רצה למכור רכב, אותו אדם שרצה לקנות ממנו, הוא לא הסכים למכור לו.

דורון תורג'מן: אותו רכב, קנה אותו אדם אחר, אותו אדם שרצה לקנות, אמר לו 'קנית רכב על הפנים, דפקו אותך', התפתח סכסוך, 'פגעת לי בכבוד', 'פגעת לי בכבוד'.

דורון תורג'מן: דוגמה אחת.

דורון תורג'מן: עוד דוגמה?

דורון תורג'מן: משפחה לוקחת בחור למכון הגמילה, בניגוד לרצונו.

דורון תורג'מן: הוא מגיע יחף, הוא מגיע כשהוא לא רוצה, במכון אומרים להם 'חבר'ה, אצלנו מקבלים אנשים שרוצים להיות פה', אותו בחור עובר למשפחה אחרת שמתעסקת בתחום הסמים.

דורון תורג'מן: המשפחה באה לקחת אותו, מתחילה קטטה, ממשיך באירוע קטטה נוסף, עובר לירי.

דורון תורג'מן: הדברים ממש לא---

טלב אלסאנע: לא בהכרח על רקע של סמים וסחר בסמים.

דורון תורג'מן: לא, כבוד.

דורון תורג'מן: כבוד.

דורון תורג'מן: כבוד וחבל.

יגאל עזרא: בעבר זה היה סמים, היום---

דורון תורג'מן: אתה נכנס לעצימות כזו גדולה של סכסוך ואירועים ואתה מגיע להתחלה, מה הרקע?

דורון תורג'מן: פשוט מדהים.

דורון תורג'מן: וחבל.

טלב אלסאנע: גיל המעורבים באירועים האלה?

דורון תורג'מן: בדרך כלל זה 20 וצפונה, האירוע עצמו, אבל הילדים או ממשיכים אותו.

דורון תורג'מן: .. זה יכול להתחיל גם בקטטה בבית ספר.

דורון תורג'מן: אבל פה היעדר המנהיגות, אם המנהיגות הייתה יודעת לבוא ולסגור את הדברים האלה, כשהם מתחילים, לפני האקט האלים, היינו במקום אחר.

דורון תורג'מן: אני אומר לך כמפקד התחנה הייתי יכול להתעסק בדברים חשובים מאוד.

דורון תורג'מן: אנחנו עדיין מתעסקים בהם, אבל בעצימות אחרת.

דורון תורג'מן: מבחינת אמל"ח, אמרתי, פעם אחת יש את ההיבט הפלילי, פעם אחת יש את ההיבט של הירי בחתונות.

דורון תורג'מן: אל מול הירי בחתונות יש הצלחה מאוד גדולה.

דורון תורג'מן: בעבר היו זיקוקים, מעטים מאוד הזיקוקים.

דורון תורג'מן: ירי היה בכל חתונה, היום אני יכול לומר לך שכמעט ואין ירי.

דורון תורג'מן: זה נוכח פעילות שעובדת על פי מודל; כרגע יש חתונה, מזמינים את החתן ומזמינים את האבא, יושבים איתם במשרד, לא אצלם, מסבירים להם, מזהירים אותם, ובמידה שיש אירוע אנחנו נכנסים.

דורון תורג'מן: נכנסנו בחתונה אחת, שזה יצר אפקט משמעותי, אני חושב שהיום הם מבינים שבשביל לכבד את החתן לא צריך לירות, צריך לחבק אותו, לתת לו מתנה טובה ולאחל לו מזל טוב.

דורון תורג'מן: אני חושב שפה יש לנו הישג משמעותי.

דורון תורג'מן: אל מול האמל"ח הפלילי, הרי יש תיאורים נרחבים על כמות האמל"ח בלוד.

דורון תורג'מן: אני יכול לומר לך שיש פעילות מאוד ממוקדת ומאבק עיקש.

דורון תורג'מן: אנחנו פה גם תוקפים את העבריין ולא עבירה, יש רשימה של עברייני אמל"ח, אנחנו מסמנים אותם, אנחנו יוצרים את החיכוך המתאים, מהיציאה שלנו מהבית בדוח התנועה, בחיפוש סמים.

דורון תורג'מן: כלומר הכול על מנת ליצור את החיכוך.

דורון תורג'מן: יש פה כוחות שהם זמינים לפעילות, על פי מודיעין שאלדד מכניס, אנחנו ישר רצים.

דורון תורג'מן: יש הישגים, לא מעט תפיסות, אבל הוא לא זמין כמו שאנשים חושבים.

דורון תורג'מן: מעטים הנשקים שנמצאים בתוך הבית, בדרך כלל הם בחצר, במקום ציבורי שלא ניתן לקשור את נשוא הפעולה לאמצעי.

טלב אלסאנע: האמצעים בתקופה האחרונה לתפיסת אמל"ח אך ורק ממוקדים למטרה הזו?

דורון תורג'מן: כן, אני יכול לומר לך שאנחנו כבר שנה במבצע שנקרא 'מאבק עיקש', יש כוחות שמתגברים את התחנה, הקמ"ן עושה את הישיבה השבועית, אני מאשר אותה ורצים לפעילות.

דורון תורג'מן: תפיסות זה 13 אקדחים, 6 נשקים ארוכים, רימונים, עשרות מחסניות.

דורון תורג'מן: בשבוע שעבר 2 אקדחים.

דורון תורג'מן: זה בעיקר בטווח זמן מיידי.

טלב אלסאנע: לגבי העניין של הפסקת אש, אם תופסים וקושרים, מה רמת הענישה?

דורון תורג'מן: רמת הענישה משתנה, שהרי גם אם תתפוס את הנשק האדם יכחיש.

דורון תורג'מן: יש פסקי דין שמתייחסים, האם הגרב שכיסתה את הנשק ויש עליה ד.נ.א של החשוד, האם זה בהכרח קושר את האקדח אליו?

דורון תורג'מן: אולי הוא לבש את הגרב.

קריאה: אני יכול לומר לך שהיה חשוד שהאקדח לא נתפס עליו, אבל על פי ה-ד.נ.א הצלחנו לקשר את האקדח אליו והוא קיבל מאסר בפועל של 11 חודשים.

יגאל עזרא: היום הענישה על החזקה היא בסביבות השנה.

דורון תורג'מן: כשנשיאת נשק זו עברה של 10 שנים.

יגאל עזרא: יש גם כאלה בעבודות שירות.

יגאל עזרא: אם זו עברה ראשונה, יש גם עבודות שירות.

יגאל עזרא: אני מכיר.

יגאל עזרא: היה אירוע בג'לג'וליה, עם סכסוך הדמים שהיה, בחור נתפס עם קלשניקוב, נשפט ל-7 חודשי מאסר, השתחרר, תוך חודשיים ביצע את הרצח שהוא תכנן.

קריאה: המצב היום לעומת העבר השתפר.

דורון תורג'מן: מבחינת עברות הרכוש ניתן לראות שמ-2007, אנחנו נתנו פה סקירה של חמש שנים אחרונות, יש ירידה של 27%.

דורון תורג'מן: בהתפרצויות לדירה יש ירידה משמעותית, הישג חשוב.

טלב אלסאנע: יש לעומת העברות או לעומת תלונות?

טלב אלסאנע: המקרים שאנחנו מקבלים זה עברות או תלונות שאתם מקבלים?

דורון תורג'מן: אנחנו מדברים על עברות על בסיס תלונות.

דורון תורג'מן: כמובן שיש עברות לא מדווחות.

דורון תורג'מן: אנחנו פה על העברות המדווחות, יכול להיות שהקמ"ן ייתן פה מודיעין על אירוע שבוצע, גם אם האזרח לא יבוא, זה אזרח שיירשם, אבל על רמת הדיווח אין לנו שליטה.

דורון תורג'מן: כל הקטע של חיזוק אמון הציבור---

טלב אלסאנע: יש ירידה בכל תחום ותחום.

דורון תורג'מן: אני אראה לך איפה לא.

כוכבה ברק: יש ירידה ועוד פעם עלייה.

כוכבה ברק: יש 2008-2009 אנחנו רואים ירידה בכל השטחים כמעט.

טלב אלסאנע: כמעט בכל השקפים שקיבלנו, את צודקת, בכל השטחים ב-2009 הייתה ירידה.

כוכבה ברק: כן ושוב עלייה.

דורון תורג'מן: יש שקפים שהם לאורך עשור וגם שם רואים את מגמת הירידה, אבל ניגע איפה הם.

דורון תורג'מן: בהתפרצויות לדירה הישג חשוב, ירידה משמעותית.

דורון תורג'מן: בגנבות רכב נכשלנו, יש עלייה של 36%.

דורון תורג'מן: לא מעט עברות מתקיימות במושבים ובמושבים אלה עברייני חוץ שאין לנו כיסוי מודיעיני עליהם ולכן הקמ"ן עובד הרבה יותר קשה, אבל כפי שאתה רואה לאורך השנים יש ירידה אבל בשנה האחרונה לא הצלחנו להשיג את היעד.

דורון תורג'מן: בהתפרצויות לעסק יש ירידה של 19% ובהתפרצויות לרכב יש עלייה של 12%.

דורון תורג'מן: מבחינת פעילות ממוקדת כנגד עבריין, אז יש את השלב המקדים, התהליך והתוצאה.

דורון תורג'מן: בשלב המקדים כמובן איתור וסימון העבריין, הגדרת סדר עדיפות לטיפול.

דורון תורג'מן: כמובן שבתהליך כל המשרדים לוקחים חלק, יש חלוקת אחריות משימתית וטריטוריאלית, הזרמת מודיעין בזמן אמת, יש לנו עוד פעולות שפחות ידברו לפורום אבל אנחנו עושים פעילות יחד עם יחידות שכנות, אמצעים טכנולוגיים, יחידה מרכזית והשלוחה כאשר התוצאה הנדרשת זה מעצר וכתב אישום.

דורון תורג'מן: בחרתי לנגוע גם בנוער, שזה נושא שהוא מאוד רלוונטי.

דורון תורג'מן: המאפיינים הם מאפיינים כפי שקיימים בכל עיר, עברות רכוש, סמים ואלימות.

דורון תורג'מן: בעיקר גנים ציבוריים, ונדליזם.

דורון תורג'מן: גנבות טלפונים ניידים, זו תופעה שהיא נוגעת בכל הארץ, זה מאוד זמין אבל מאוד פוגע.

דורון תורג'מן: ילד קטן שלוקחים לו את הטלפון תוך כדי אקט של אלימות נשאר עם טראומה.

דורון תורג'מן: זה מאוד בעייתי, אנחנו משקיעים בזה המון.

דורון תורג'מן: יחידת השיטור העירונית שקמה בעיר מאוד מאוד משפיעה בתחום הזה, היא המון בגנים, היא מטפלת בדברים האלה, היא גם חושפת עברות.

דורון תורג'מן: לעתים נקבל עלייה בשלב ראשון, אבל זה משהו שהוא מאוד מרכזי.

טלב אלסאנע: שיעור העבריינות לעומת הממוצע הארצי?

דורון תורג'מן: אנחנו די מאוזנים.

רן בטאט: במקום טוב באמצע, זאת אומרת יש עברות מסוימות שאנחנו מעל הממוצע.

רן בטאט: העברה נמדדת לפי כמות התושבים של 1,000 מסוימות, אבל יש עברות מסוימות, כמו שהמת"ח נגע, לדוגמה בגנבות רכב אנחנו מעל הממוצע הארצי.

רן בטאט: בסך הכול באלימות אנחנו פלוס מינוס ברמה הארצית, פחות או יותר, יש עברות שאנחנו פחות, התפרצויות לדירה, הצלחנו להשפיע על זה.

רן בטאט: אבל לא רואים שינויים בוא נאמר בצורה מהותית יחסית ל---

טלב אלסאנע: בתחום של ה---

רן בטאט: אני יכול לומר שלעתים ההד הציבורי הוא רחב, כי כשיש אירוע, גם אם הוא אירוע בודד, לעתים הם אירועים קשים ואירועים עם הד ציבורי בעקבות הפגיעה באנשים או פגיעה כמו שהיה לפני שנתיים בנשים, אז למעשה זה יוצר הד ציבורי ותפוצה תקשורתית, אבל גם במקומות אחרים ובערים אחרות נרצחות נשים על רקע אלימות במשפחה, לדוגמה ראשון, בשנים האחרונות היו כמה מקרים חריגים.

רן בטאט: פשוט לפה יש לזה את העוצמה אחרת.

טלב אלסאנע: מבחינת מספר מקרי הרצח.

טלב אלסאנע: כולם חושבים שלוד נתפס כאילו מספר אחד, במקום בשוד, מבחינת מקרי הרצח.

רן בטאט: אני יכול לומר שבפילוח בסטטיסטי שנעשה בעשור האחרון בנושא של רצח נשים, אז לוד לא מובילה.

רן בטאט: זה מפוזר בכל הארץ.

רן בטאט: היה לפני שנתיים, כמו שציינתי, רצף של שלוש נשים שנרצחו בתקופה של שבועיים שלמעשה נתן את הפיק ואת העוצמה, אבל בגדול רצח נשים על רקע של אלימות במשפחה, יש את זה גם בשאר המגזרים, בתחנות שרון, הצפון.

רן בטאט: אנחנו פחות או יותר מאוזנים.

כוכבה ברק: אבל לא רק רצח נשים, הוא מדבר על מקרי רצח בעיר הזאת לעומת יישובים אחרים.

דורון תורג'מן: בשנה הקודמת היו ארבעה מקרי רצח, בשנה קודם לכן תשעה.

דורון תורג'מן: כשזה בלוד זה תופס נפח אחר, הסטיגמה פה היא קשה.

טלב אלסאנע: למשל ב-2010 כמה מקרי רצח היו בעיר?

דורון תורג'מן: תשעה.

טלב אלסאנע: כמה מקרי רצח היו בכל---

דורון תורג'מן: אני מאוד ממוקד בעיר שלי, אני חייב לתת פה את המענה.

רן בטאט: בסביבות 125 מקרי רצח, 130, פלוס מינוס.

טלב אלסאנע: 7% ממקרי הרצח היו כאן.

רן בטאט: באותה שנה.

רן בטאט: אבל לדוגמה אשתקד, ב-2010 גם היו קרוב ל-120 מקרי רצח בכל הארץ, אנחנו הבאנו ארבעה מקרי רצח.

רן בטאט: שנת 2009 הייתה באמת שנה שהיה ריכוז של מקרי רצח, אבל---

דורון תורג'מן: בוא נאמר שהאירועים בלוד מסוקרים הרבה יותר, הם תופסים נפח אחר, הם מאוד מעניינים את כולם.

דורון תורג'מן: כשזה קורה בעיר אחרת, זה פחות תופס את הנפח וזה משאיר את העיר הזאת איפשהו גם בבעיה, כי יש בעיר הזו הרבה דברים יפים, הרבה מיזמים, רשות, קהילה, משטרה, שפחות באים לידי ביטוי, כי הרבה יותר מעניין לסקור את האירועים החריגים.

יוסי בניסטי: דורון, ברשותך.

יוסי בניסטי: אם יש סכסוך והוא כרגע חם ופעיל, הוא מייצר לנו בין שתי משפחות 30 אירועי ירי, זה לא אומר שכרגע לוד בוערת וכל המגזר בוער.

יוסי בניסטי: יכול מאוד להיות שכל לוד מתנהלת כמו שצריך, ומשתי משפחות מייצרים אלימות.

יוסי בניסטי: קח את 2009-2010, אתה תראה שם שהיה סכסוך בין שתי משפחות שייצר לנו המון אירועים.

יוסי בניסטי: זה לא אומר שבלוד היה כל חמש דקות הרוג, העיר התנהלה ככה.

יוסי בניסטי: זה מאוד מטעה.

יוסי בניסטי: סכסוך אחד יכול להעלות בפיק את אירועי האלימות וזה לא נכון.

דורון תורג'מן: מבחינת הנוער, תהליכי עבודה: אז קודם כל תקיפת הפשיעה.

דורון תורג'מן: אנחנו מסמנים את הנערים הרצדביסטים, מולם מרכזים מאמץ מעבר לפעילות הקהילתית, יוצרים את החיכוך.

דורון תורג'מן: עם הנוער יותר קל לעבוד בפרשיות של חבר מביא חבר, אפשר להתגלגל איתם קצת יותר.

דורון תורג'מן: יש משימות לכל משרד בתחנה, גם אם זה לא מודיעין ובילוש וזה לא נוער, סיור, כולם מטפלים בנושא.

כוכבה ברק: אולי למעני רק תגדיר את הרצדביסטים האלה, שפעם ראשונה שאני שומעת את זה.

דורון תורג'מן: רצדביסטים אלה קטינים שמבצעים עברות חוזרות ונשנות.

דורון תורג'מן: בטיפול זה הפנייה לקד"ם, קבוצות דיון משפחתיות, 'השער הפתוח', גשר, שאני אפרט בהמשך, שירות מבחן לנוער, רווחה, גורמי עירייה, שיחות אישיות עם הקטין והוריו.

דורון תורג'מן: יש לא מעט פרשיות, ניתן להתרשם, פרשיית עלי באבא זו פרשיית סמים של עשרות קטינים.

דורון תורג'מן: הגענו ל-11 כתבי אישום.

דורון תורג'מן: הפעלת קטין בכל הנושא של מכירת אלכוהול, קטין שביצע ארבעה מקרי שוד, דקירה, פריצה לרכב, קיבל שנתיים מעצר, הורדתי את השמות, כי זה קצת בעייתי, אבל יעדים שקיבלו.

דורון תורג'מן: בסך הכול יש לא מעט פרשיות.

דורון תורג'מן: אני אציין שתיים מהן; אחת הפרשיות זו פעילות יזומה של הסיור, תוך כדי פעילות, תוך כדי סיור שגרתי זוהה רכב, המשיך עד מודיעין, התגלגל לדירת מסתור, באותה דירה נתפסו 3 אקדחים, סמים, מאות אלפי שקלים.

דורון תורג'מן: היה שם גילוי טביעות אצבע וד.נ.א, נעצרו שמונה חשודים.

דורון תורג'מן: לקחנו גם את הרכוש, שווי הנכסים יותר מחצי מיליון שקל.

דורון תורג'מן: פרשיית עלי באבא שהתחילה בנערה שעוכבה על החזקה לצריכה עצמית והיא התחילה לספר פה על מקרים רבים נוספים וכאמור גם חילוט וגם כתבי אישום אל מול המעורבים.

דורון תורג'מן: דיברנו על הקהילה.

דורון תורג'מן: בהיבט של שירות חוץ, יש סקרים שאנחנו מבצעים אחת לשבוע, כל התחנה מוכוונת שירות.

דורון תורג'מן: יש רצדביסטים שמתקשרים הרבה לתחנה, ואנחנו מגיעים אליהם לבדוק מה, כי יש אנשים שזה פשוט טבוע בהם.

דורון תורג'מן: יש יחידת יל"ש, יחידת שירות שמקבלת את האזרחים בתחנה.

דורון תורג'מן: זמן תגובת ניידות, אנחנו עובדים על זה קשה, כולם נדרשים להגיב מהר, יש מועצת תושבים שאנחנו חלק מהפורום הזה, יש דלת פתוחה כל יום חמישי אצלי, שמגיעים אזרחים, יושבים ומדברים.

דורון תורג'מן: הטיפול בטווח זמן מיידי.

טלב אלסאנע: זה קיים בהרבה יישובים?

דורון תורג'מן: אני מאמין שכן, כל מת"ח איך שהוא נוהג.

דורון תורג'מן: אני נוהג כל יום חמישי לקבל לפחות שני אזרחים, וחוגי בית מול המגזר הערבי, יחד עם יהודה אנחנו ניגשים כל חג, כל מצב שאפשר לעשות חוג בית, לשמוע על הבעיות, לדבר.

דורון תורג'מן: אני משתדל שיגיעו גם הרשות למפגש כזה כי זה מאוד חשוב, אבל זה משהו שאנחנו בכל אופן החלטנו לקיים ומקיימים.

דורון תורג'מן: בסקר השירות של השנה הקודמת מוקמנו במקום שביעי בארץ מבחינת שירות, יש שיפור בתחושת הביטחון, עלייה של 20%, ניתן לראות את זה בעמודה המרכזית.

דורון תורג'מן: זיהו את השינוי לטובה, זה משהו שצריך לשמר אותו, כי לפעמים זה פיק שקיים, אבל אנחנו חייבים לשמר אותו ואנחנו עושים לא מעט.

דורון תורג'מן: אל מול הקהילה יש לא מעט מיזמים.

דורון תורג'מן: אני אגע בשניים מהם, ב'השער הפתוח' וברמת אשכול.

דורון תורג'מן: השער הפתוח, כאמור זו פעילות בהובלה של התחנה, יחידת הנוער.

דורון תורג'מן: יש קצינת צה"ל יחד איתנו, מורה חיילת, יש את הרשות המקומית, כולנו יחד מתחילת החופש הגדול עם הנערים, גילאים 15-17, כולם רצדביסטים בפעילויות פליליות שונות.

דורון תורג'מן: אני פגשתי עם פרויקט גשר הערבי ביום חמישי, אתה מסתכל לילדים בעיניים, קודם כל זה נותן גם לך, אבל מאוד מאוד חשוב, וגם הרשות וגם שוטר שלי שמוקצה למשימה הזו, עושים את העבודה.

דורון תורג'מן: הפעילות היא גם חווייתית וגם ערכית.

דורון תורג'מן: בחווייתית לוקחים אותם גם לפיינבול, היינו עם גשר בפיינבול, הם מאוד נהנו.

דורון תורג'מן: גשר היו בהר הבית והיהודים היו במקומות אחרים, כל אחד בהתאם למאפיינים.

דורון תורג'מן: אבל יש גם פעילות ערכית.

דורון תורג'מן: הפעילות הערכית היא לתת שי בראש השנה ולשפץ בתים של אותה אוכלוסייה, פעילויות שהן ערכיות, הם נפגשים עם , עם נרקומן לשעבר, למכון גמילה הם הולכים.

דורון תורג'מן: משהו חשוב לכולם.

דורון תורג'מן: פרויקט רמת אשכול אבן וסיד, זה שלושה בניינים בשכונת רמת אשכול, שזו השכונה הבעייתית ביותר.

דורון תורג'מן: בחרנו אותם בסיוע של פאתן.

דורון תורג'מן: אחד המבחנים הגדולים היה האם הם יצליחו לשמר.

דורון תורג'מן: חברת אבן וסיד הגיעה, תרמה את הכסף, פועלים, שוטרים מהתחנה הגיעו ביום שישי, יחד עם התושבים.

דורון תורג'מן: רואים למטה לפני ואחרי.

דורון תורג'מן: לפני כל הזבל היה בחוץ, כל הביוב זרם, לא ריצוף, לא חשמל, לא כלום.

דורון תורג'מן: לאחר מכן ניתן לראות את השיפוץ והחשוב ביותר, כפי שאמרתי, זה השימור ושיהיה שימור.

דורון תורג'מן: מאותו פרויקט המשכנו לפרויקטים נוספים, גני ילדים, נגענו בהרבה דברים.

דורון תורג'מן: חשוב להבין שזו פעילות ערכית שהיא חשובה גם לנו ואנחנו נמשיך לקיים אותה.

דורון תורג'מן: כל חודשיים יש מיזם בהובלה של התחנה.

דורון תורג'מן: לוד בעתיד – עשיתי שקף שיתייחס קצת להתפתחות העתידית.

דורון תורג'מן: אני צופה שבשלוש השנים הקרובות העיר הזאת תיראה אחרת.

דורון תורג'מן: שימו לב, מרכז הקונגרסים, מבנה התחנה החדש, שכונות קבע, כפר סטודנטים יש אחד, הולכים להקים את הנוסף, מרכז העיר יעבור שיפוץ, קאונטרי קלאב, רכבת.

דורון תורג'מן: חבר'ה, יש אופק, הוא חשוב.

דורון תורג'מן: מבחינתי, לסיכום, קודם כל שגרת מטה, הפעילות סדורה, גמישות הפעלה, חיזוק אמון הציבור ותחושת הביטחון.

דורון תורג'מן: מבחינתי הדברים הקטנים הם מאוד משפיעים, שגרה חזקה.

דורון תורג'מן: כל הנושא של הסמים, פעילות ממוקדת, שילוביות ואחריות משותפת, גם של התחנה וגם מול כל הגורמים הנוספים, איתור רציף של שותפויות והרחבה, כל מי שרוצה להיות שותף, אהלן וסהלן.

דורון תורג'מן: שיתוף הפעולה עם הרשות המקומית הוא טוב מאוד, האיזון ומרקם החיים בעיר מעורבת הוא לא פשוט, אבל אנחנו פועלים לא מעט לשמר אותו והוא מתקיים.

דורון תורג'מן: וכמובן הלחימה בתופעה של הסמים היא בטיפול אפקטיבי וכלל מערכתי.

דורון תורג'מן: עד כאן, אם יש שאלות למישהו?

דורון תורג'מן: בבקשה.

כוכבה ברק: אל"ף אני רוצה להגיד שאני מאוד מתרשמת ממה ששמעתי.

דורון תורג'מן: אולי לא מאוחר, סליחה, בואו נתחיל בסבב.

דורון תורג'מן: (סבב היכרות).

כוכבה ברק: אז כמו שאמרתי, אני מאוד שמחה להיות כאן, לשמוע, להכיר, לדעת.

כוכבה ברק: רציתי לשאול מה בעצם הזיקה שלכם למערכת החינוך ואני אפרט למה אני מתכוונת.

כוכבה ברק: הרבה פעמים אני שומעת מנהלים שאומרים לי 'הייתי בבעיה ולא ידעתי למי לפנות', ודבר ראשון שאני אומרת, 'מה שאני יודעת זה שיש לכם שוטר קהילתי, למה אתם לא פונים לשוטר הקהילתי?' מה שקורה, זה שיש מנהלים שאומרים לי, פנינו לפקידת סעד, אז למה אני צריך שוטר קהילתי, או מתקשרים אליי ושואלים אותי, למי אני אתלונן, לשוטר הקהילתי, לפקידת סעד?

כוכבה ברק: זאת אומרת יש עמימות בכל הנושא הזה כשיש איזה שהיא בעיה אקוטית בבית הספר ולא יודע מנהל בית הספר למי לפנות.

כוכבה ברק: דבר שני זה זמן תגובה.

כוכבה ברק: הייתה מנהלת, אני לא יודעת כמה אתם מכירים את המקרה, אבל לא משנה, מקרה שקרה ביום שישי שעבר, מנהלת שכל צוות ההוראה כבר יצא מחוץ לכותלי בית הספר והיא נכנסה למצב מאוד מאוד לא נוח, הזמינה ניידת ורק אחרי שעה הגיעה ניידת והיה שם סיפור מאוד לא פשוט.

כוכבה ברק: בית ספר יסודי.

כוכבה ברק: אתה כתבת כאן, 'שילוביות ואחריות משותפת', הייתי רוצה לדעת אילו פעולות משותפות למערכת החינוך בנושא מניעה.

כוכבה ברק: לא בנושא טיפול אלא בנושא מניעה, יחד עם שפ"י (שירות פסיכולוגי ייעוצי).

כוכבה ברק: אז אני אשמח לשמוע.

דורון תורג'מן: קודם כל הזיקה למערכת החינוך, יצא לי להיפגש כמעט עם כל המנהלים פה.

דורון תורג'מן: רק בשבוע שעבר אני נפגשתי פה עם הערבים ועם היהודים, כולם מוזמנים ומול כולם מתקיימת הדינמיקה הנדרשת.

דורון תורג'מן: יש מנהלים שהעצימות הוא גבוהה יותר נוכח המאפיינים של בית הספר, אבל גם המש"קים (מרכזי שיטור קהילתיים), גם הקמ"ן, כולם מוכוונים להיבט הזה.

דורון תורג'מן: מעבר למפגשים שאנחנו מקיימים, אם זה שיחות אישיות, פגישות אישיות וכל דבר אחר, יש את ההרצאות שמתקיימות.

דורון תורג'מן: יש תכנית עבודה, את מוזמנת לעיין בה ואם את חושבת שצריך לתת דגש בנושאים מסוימים, נשמח, אבל יש הרצאות סדורות על פי תכנית במגזר היהודי ובמגזר הערבי.

דורון תורג'מן: מגיעים השוטרים, אני לעתים גם מגיע, לקראת עיד אל פיטר הייתי בבית הספר היסודי הערבי, אבל יש התנהלות סדורה.

דורון תורג'מן: לגבי זמן תגובה של ניידת, אני נמדד בכל אירוע זמן הגעה.

דורון תורג'מן: אין לי שום כוונה לאחר לשום אירוע, אם היה אירוע שלא הגענו, כי היה אירוע הרבה יותר חמור, אבל הזמינות קיימת.

דורון תורג'מן: שעה ומשהו זה לא סביר, אני אבדוק את זה, אני גם אדבר עם אותה מנהלת.

דורון תורג'מן: השילוביות והאחריות המשותפת היא קודם כל ברמת התחנה, ומה הכוונה?

דורון תורג'מן: הרי בלש מה מביא?

דורון תורג'מן: מביא גנב, סוחר סמים, איפה התנועה נכנסת בשילוביות הזאת?

דורון תורג'מן: הרי לפעמים לתנועה יש הרבה יותר כוח, היא תופסת נהג בפסילה או תחת השפעת סם.

דורון תורג'מן: את יכולה לשבת עליו בתצפיות שבועיים ומספיק הוא ייצא בנהיגה תחת השפעת סם, הוא מקבל ענישה גבוהה יותר.

דורון תורג'מן: זו השילוביות.

דורון תורג'מן: ברגע שמגיעה גברת, או מנהלת, היא רוצה לקדם תהליך, אנחנו ביחד.

דורון תורג'מן: אין גורם שרצה לשתף פעולה פה ורצה להוביל מיזם, אם באכיפה, אם במניעה, הוא מתקיים.

דורון תורג'מן: ההיבט המניעתי מתקיים על בסיס הרצאות, על בסיס הסבר, על בסיס טיפול.

דורון תורג'מן: אם יש פעמים שתוקפים אותו, ענישה פלילית, ויש מצבים שמחברים אותו לפרויקטים של השער הפתוח.

טלב אלסאנע: אני מאוד מעריך את המצגת והנתונים שקיבלנו, אין ספק שהמשטרה היא לא אחראית על כל המערכות, אלא היא אחד מהגורמים החשובים בהתמודדות גם עם הסמים וסחר בסמים ושימוש וגם בהתמודדות עם העבריינות והפשיעה, והשאלה שרציתי התייחסותך, אני חושב שאתה נגעת בזה – מההתרשמות שלי שאתם מעורבים בתחומים שלא נושקים באופן ישיר אלא בכלל התמודדות מערכתית, איך לרתום את הקהילה, לרתום את החברה, גם להיות מעורבים בפרויקטים חברתיים וזה דבר חשוב, האם יש מפגשים שבועיים, עם כל הגורמים הרלוונטיים, זאת אומרת מחלקת חינוך, מחלקת רווחה, עירייה, נציגי קהילה, כדי להתוות איזה שהיא תכנית משותפת ומשולבת, שהמשטרה היא אחד מהגורמים אבל לא הגורם האחד ויחיד שמתמודד, אלא מערבים את כולם בהתמודדות כדי לתת את המענה לפי הצורך.

דורון תורג'מן: אני אתייחס.

דורון תורג'מן: אני הגעתי לכאן מישיבה שבועית שאני מקיים עם ראש העיר ועם כל הצוות שלו, אם זה מנכ"ל העירייה, אם זה החינוך, הרווחה.

דורון תורג'מן: כולם יושבים סביב השולחן כל יום א' בשעה 9:30.

דורון תורג'מן: אנחנו יושבים, סוקרים את השבוע שחלף, מתייחסים למגמות וכיוונים.

דורון תורג'מן: מעבר לישיבה שבכל שבוע מתקיימת, שזה לא קורה באף עיר שראש העיר ומפקד התחנה נפגשים כל שבוע, יש את הפורומים והוועדות של 'עיר ללא אלימות'.

דורון תורג'מן: יש ועדה בראשותי, ועדת האכיפה, יש ועדה בראשות ראש העיר, יש ועדות חינוך, נוער, כל הדברים האלה, שמתקיימות.

דורון תורג'מן: אמנם היום אנחנו בעיר ללא אלימות' השביעי, שכולם כבר עזבו, פוטרו, לא רצו להמשיך, אבל היום יש אופק, יש כיוון ויש עתיד.

דורון תורג'מן: אנחנו רואים את זה, אבל הפורומים שאתה מתייחס אליהם מתקיימים אחת לשבוע, שלי עם ראש העיר.

טלב אלסאנע: אנחנו אולי גם נשמע התייחסויות ומה עושים במשרדי ממשלה נוספים שזומנו ונמצאים איתנו בישיבה הזו.

טלב אלסאנע: מבחינתי אני מודה למפקד התחנה, אנחנו נשמע נציגים נוספים.

טלב אלסאנע: נציגת העירייה, מבחינת ההתמודדות והפעילות שהעירייה מובילה, אם את יכולה לתת לנו סקירה בהיבט הזה, ולאחר מכן נשמע גם נציגים של משרדי הממשלה.

דינה זוהר: אני רוצה להתחיל בדברים האחרונים שדורון אמר, לגבי שיתופי פעולה.

דינה זוהר: אנחנו נכנסנו לתפקיד בספטמבר האחרון.

דינה זוהר: מבחינתנו המשטרה היא גורם שאנחנו בהחלט רואים בו שותפים.

דינה זוהר: לא נמצא פה הראל ממחלק הנוער, אבל אנחנו בתקשורת ממש זורמת.

דינה זוהר: מה שהתחלנו לעשות מתחילת כניסתנו לתפקיד, שלי ושל סלימאן טנוס, רכז הקהילה הערבית, בעצם נפגשנו עם כל גורם אפשרי בעיר, כולל מערכת החינוך הפורמלית, אין מנהל או יועצת שלא נפגשנו, במיוחד בחטיבה העליונה וכמובן שכל השירותים בחינוך הבלתי פורמלי.

דינה זוהר: היות שזו עיר מעורבת וזו עיר מעורבת—

טלב אלסאנע: יש בעיה של היעדר מסגרות מתאימות בחינוך הלא פורמלי.

דינה זוהר: יש בהחלט היעדר מסגרות בחינוך הבלתי פורמלי, אבל אנחנו קטונו מלפעול שם, אנחנו מאוד מאוד חותרים לזה שאנחנו נעשה השנה המון עבודה הם גורמי סמכות.

דינה זוהר: מבחינתנו לעשות עבודה מול כל הנושא של הכשרות צוותים, לאחיות, לשיטור העירוני, לצוותי המורים.

דינה זוהר: אנחנו מאוד מאמינים שאם המבוגרים יהיו בקיאים בנושא של מניעת שימוש בסמים ואלכוהול, זה בהחלט יחלחל גם לבני נוער וילדים והורים.

דינה זוהר: נושא של סדנאות להורים – אלה דברים שאנחנו מקדמים בברכה מול כמה מסגרות כרגע.

דינה זוהר: התחלנו השבוע סדנאות מניעה בנושא סמים ואלכוהול בתיכון מסוים, כולל הכשרת צוותים.

דינה זוהר: אני לא אנקוב בשמות אבל זה משהו שהתחיל השבוע, התחילה קבוצת מנהיגות שמובילה מסר ששולל סמים ואלכוהול.

דינה זוהר: כל תנועות הנוער בעיר בחודש דצמבר, כולל הקהילה הערבית, עם כל המסגרות בקהילה הערבית, זה אומר מוסלמים, מוסלמים אדוקים ונוצרים, וכמובן שתנועות הנוער היהודיות, חילונים ודתיים, כולם עברו תכנית מניעה לכבוד שבוע המאבק בסמים.

דינה זוהר: ייאמר לזכותו של סלימאן, אנחנו ברגישות מאוד מאוד גדולה---

טלב אלסאנע: אני הבנתי שסלימאן נכנס רק לפני כמה חודשים.

דינה זוהר: נכון, גם אני, אנחנו התחלנו בספטמבר.

טלב אלסאנע: במערכת החינוך איזה פרויקטים יש?

דינה זוהר: כניסה לעשות עבודה בקהילה הערבית זה משהו חדש.

דינה זוהר: בעצם השנה ייכנס רכז נוסף לקהילה האתיופית ולחבר העמים.

דינה זוהר: הרשות הלאומית כמעט הכפילה, לא בפעמיים אלא בארבע את התקציב בשנת 2012, זה חדש.

דינה זוהר: ייאמר לזכות, שגם של הרשות העירונית וגם הרשות הלאומית, בגלל הצרכים של העיר התקציבים פה הוכפלו.

דינה זוהר: דבר נוסף שאנחנו ניגע פה זה פעילות יחד עם יחידת הנוער.

דינה זוהר: יש לנו שיתוף פעולה מצוין, כמו שאמרתי, עם הראל ומנהלת יחידת הנוער.

דינה זוהר: אנחנו גם מתכננים פעילות קיץ, אחת השכונות שאנחנו ניכנס אליה היא רמת אשכול, פיזית המטה שלנו עובר לשבת שם יחד עם 'עיר ללא אלימות', מול השיטור העירוני.

דינה זוהר: שיתוף פעולה נוסף זה הנושא שדורון הזכיר, 'השער הפתוח' וגשר.

דינה זוהר: אנחנו ניתן תכניות מניעה לתוך המסגרת של הפעילות הזאת.

דינה זוהר: דובר קודם על תחום הסמים בשפ"י.

דינה זוהר: נטע אשל שהיא היועצת של שפ"י, שמרכזת את תחום הסמים בעיר, אנחנו עושים איתה עבודה של בניית תכנית רוחבית שלא הייתה קיימת קודם.

דינה זוהר: אנחנו מתכננים לעשות תכנית של עמיתים בכל כיתות י' בעיר, תכנית רוחבית, עם המטה לבטיחות בדרכים העירוני, שגם לא נמצא פה, נושא של מניעת שימוש באלכוהול תוך כדי נהיגה לכיתות י"א.

דינה זוהר: העיר לוד נמצאת בתכנית פיילוט של 'גדולים ולא שותים' לכיתות ה', שלושה בתי ספר יסודיים נבחרו, הם עומדים להתחיל את התכנית.

דינה זוהר: במידה שהפיילוט יהיה טוב, אז אני מאמינה שבשנה הבאה זו תהיה תכנית רוחבית לכל העיר, ותכנית נוספת לכל כיתות ט', בטח כולכם מכירים, התכנית של 'מכורים לחיים' שתיכנס לכל כיתות ט' בעיר במהלך חודש מאי.

דינה זוהר: אני מקווה שיאשרו לנו את זה, זה משהו שכרגע נמצא במשא ומתן.

כוכבה ברק: מי שמפעיל את התכניות האלה הן בדרך כלל היועצות.

דינה זוהר: מי שמפעיל את התכניות כמובן ומי שמדריך אותן אלה יועצות של משרד החינוך.

דינה זוהר: אני עובדת באופן אישי מול היועצות ומול המב"סיות של בית הספר, ובהחלט יש שיתוף פעולה מצוין.

דינה זוהר: אנחנו באמת חושבים שככל שאנחנו נקיף בתכניות יותר רוחביות וגורמי סמכות יותר רציניים בעיר, בהחלט הדברים יחלחלו לילדים ונוער ולשם אנחנו שואפים להגיע.

דינה זוהר: דבר שאנחנו שמנו לעצמנו כמטרה זה באמת להרחיב בפני הצוותים הטיפוליים-חינוכיים של בית הספר את ההפניה.

דינה זוהר: .. יש פה ביחידה להתמכרויות יחידה לטיפול בנוער וצעירים בנושא סמים, יחידה מעולה, ואנחנו שמנו לעצמנו מטרה בכל פגישה שלנו עם גורם טיפולי בעיר, בתוך מערכת החינוך, ליצור את המוטיבציה והדיאלוג להפניה.

דינה זוהר: לא פשוט להפנות בני נוער שמשתמשים, יש בעיה של הכחשה, יש בעיה של רצון לא להגיע ליחידה לטיפול וזה משהו שאנחנו בהחלט שמים אותו על סדר היום הציבורי, כולל שעובדת של היחידה תגיע להכשרה במהלך החודש הקרוב לכל רכזי יחידת הנוער בשיתוף פעולה של הרווחה, שלנו ושל יחידת הנוער, להכשיר את כל רכזי הנוער בעיר על מנת שהם ייצרו איזה שהוא דיאלוג של הפניה.

דינה זוהר: אנחנו בהחלט רוצים להנגיש יותר את היחידה, כמו שמנגישים את המשטרה לטובת הקהילה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: הרשות למלחמה בסמים.

יעקב נוי: אני רוצה להגיד משהו כללי.

יעקב נוי: על רצף הפעילות שאנחנו מבצעים היום או שהמערכת מבצעת היום, מה שנקרא מניעה, חינוך והסברה, טיפול ואכיפה, אנחנו כ-60%-70% מהזמן שלנו מקדישים לתחום המניעה.

יעקב נוי: מניעה אומר בכל החינוך הפורמלי והלא פורמלי, על טווח הגילאים והתכניות שקיימות.

יעקב נוי: למדנו מהניסיון שלנו שיש שני דברים שווים להבטיח הצלחה של מערכות כאלה.

יעקב נוי: צריך להבין, אלה תהליכים ארוכים, אלה תהליכים חינוכיים ארוכי טווח ומה שיכול להבטיח זה שני דברים, אל"ף, התגייסות של כל המנהיגות ומובילי דעת קהל בעיר, והנושא השני הוא שיתוף פעולה לטובת העיר של כל הגורמים.

יעקב נוי: ככל ששיתוף הפעולה יהיה יותר עמוק ויותר מעשי, כמו שאמרת, שיהיה פה צוות שמתכנס אחת לשבוע או שבועיים ושיידע להוביל אנשים שבאמת עובדים בשטח, שיידעו להוביל את כל המערכות ולבצע בקרה וסריקה ושוב פעילות נוספת, אלה הדברים שיכולים להבטיח את הפעילות.

יעקב נוי: במקומות שאנחנו יודעים שיש בעיות של תקציבים, נושאים של ועדה קרואה, המצב הרבה יותר קשה, הוא לא פשוט, אבל אנחנו עושים כאן מאמץ יחד עם הגורמים שלנו בשטח ועם כל הגורמים, 'עיר ללא אלימות' וכו', לממש את הנושא הזה.

טלב אלסאנע: מבחינת הרשות, איפה לוד מוצבת?

טלב אלסאנע: מה התכניות, מה הפעילות, מה רמת שיתוף הפעולה?

טלב אלסאנע: איזה ציון אתה נותן לרשות למלחמה בסמים בשיתוף פעולה עם הגורמים הרלוונטיים כאן?

טלב אלסאנע: אתה דיברת ברמת העיקרון, הסברה, מניעה, אכיפה, דברים יפים, אבל תתרגם אותם לשפת המעשה.

יעקב נוי: אז אני אגדיר ככה, אל"ף, גם החבר'ה שעובדים היום הם חבר'ה צעירים יחסית, הם נמצאים פה כחצי שנה בתפקיד.

יעקב נוי: כשאנחנו נכנסים לתפקיד, בדרך כלל הנושא הראשון שעושים זה בעצם מיפוי של הפעילויות.

יעקב נוי: נעשתה פה עבודה מדהימה של מיפוי של המקומות, הבעיות, הנושאים לטיפול ובניית תכנית עבודה כשאנחנו כבר אישרנו את תכנית העבודה ל-2012, כי אנחנו מאשרים את כל תכניות העבודה ביחד עם הרשות.

יעקב נוי: מבחינת כוח אדם, כמו שנאמר קודם, אנחנו זקוקים עדיין לרכז קהילה אתיופי וקהילה נוספת ותגבור של תקציבים.

יעקב נוי: אני אומר עוד פעם, לוד נחשבת אצלנו כמקום עם דגש, יש פה עיר מעורבת, צריך להבין, עם מה שנקרא רגישות תרבותית מיוחדת.

יעקב נוי: עיר מעורבת זה לא עיר---

טלב אלסאנע: לגבי המתחים שיש עקב כניסת, כמו שהבנתי, גרעין אלישיב וכל מיני ארגונים וגם מבחינת לוד, גם מבחינת השקפת העולם וגם מבחינת יצירת מצוקות על רקע תחרות בדיור וכדומה.

דורון תורג'מן: אלישיב נכנסו בגדול והם גם עתידים לאכלס בתים נוספים.

דורון תורג'מן: בסך הכול ברגע שאתה משלב אותם וגם כשהם נמצאים, סתם נאמר, ברמת אשכול, הם מתנהלים בממשק נעים מול האוכלוסייה, אז יש אירועים.

דורון תורג'מן: יש אירועים לעתים, כשנכנס מישהו לבית ברמת אשכול מאלישיב, אז מנסים ליצור את החיכוך, אבל בסך הכול המצב הרבה יותר טוב ממה שיכול היה להיות.

דורון תורג'מן: הם יודעים להתנהל בסדר.

דורון תורג'מן: תמיד יהיה את הנושא שאני גר עכשיו ברכבת והשלולית מגיעה לי עד לכאן ובן אדם בא לבית חדש, התחושה לא תהיה נעימה, זה ברור, יש את הבעיה הזו, אבל בסך הכול הם מתנהלים בשגרה טובה.

דורון תורג'מן: גם פעילויות יזומות של אלישיב הן יחד עם המגזר ה---

טלב אלסאנע: אמרת משפט, ברגע שיש אלימות לא רק היא סימפטום, היא תוצאה של.

טלב אלסאנע: אחד הדברים הוא תחושת הקיפוח, מצוקות, וכאשר רואים שקמות שכונות ואנשים נותרים הרבה מאחור, זה גם גורם לעלייה הרף של התסכול והכעס ואם מבקשים לתרגם את זה לשפת אלימות, זה לא מצדיק, אבל זו אחת הסיבות.

טלב אלסאנע: מבחינת העירייה, אתה שם לב שיש שינוי בהתמודדות, טיפול ובצרכים של האוכלוסייה הערבית בלוד?

דורון תורג'מן: אני חושב שמתקיים פה איזון נדרש ומתאים ביחס אל מול הקהילות השונות, אם זה ותיקים, אם זה עולים, אם זה יהודים, אם זה ערבים, ראש העיר מוביל קו מאוזן, שקוף, ברור, ועדיף שהוא יציג את זה, אבל זו התחושה שלי ואנחנו גם מקפידים על איזון בכל השירותים.

כוכבה ברק: אני רוצה להוסיף, דווקא ממערכת החינוך.

כוכבה ברק: אני רוצה שתדע שאנחנו מקיימים מפגשים שהם מפגשים מובנים, השתלמויות בהיקף של 70 שעות שנתיות, מנהלים מהמגזר היהודי ומהמגזר הערבי יחד, ואנחנו לא מוותרים על זה.

כוכבה ברק: זאת אומרת גם הפיקוח הממלכתי וגם הפיקוח הערבי לא מוותר על המפגשים של המנהלים, עם המנהלים של העיר הזאת.

כוכבה ברק: מעבר לזה מפגשי יועצות, שפ"י, שאמורות לטפל באוכלוסיות, מקבלות את אותן השתלמויות, את אותה הדרכה.

טלב אלסאנע: לגבי מערכות החינוך בבתי הספר, זה כמעט מבחינת האיכות ורמת בתי הספר והאחזקה של בתי הספר?

כוכבה ברק: אז אני רוצה להגיד לך שיש לנו את הטיפול הנקודתי.

כוכבה ברק: אתה בטח יודע על מה אני מדברת, על הסכום שאנחנו מקבלים מהמטה, מהממשלה.

כוכבה ברק: אנחנו מחלקים את זה פר גולגולת, פר תלמיד, במגזר הערבי.

כוכבה ברק: אני יושבת בוועדות האלה ואין מצב שהכף תיטה לטובת מגזר זה או אחר, אנחנו ממש מחלקים באופן שוויוני, כך שהכול בשקיפות.

טלב אלסאנע: מבחינת מסגרות, למשל לתלמידים שנושרים, תלמידים שאין להם מסגרת, למשל, יש מענה לתלמידים במגזר הערבי?

כוכבה ברק: אני יכולה להגיד לך שאני יודעת בדיוק, עד לפני יומיים בנקודת הזמן, כמה תלמידים נשרו מהמגזר הערבי עד כיתה י"ב וכמה תלמידים נשרו מהמגזר היהודי ולמה ומה הסיבה, ואיך הקב"סים בעיר הזאת פועלים על מנת להחזיר אותם למסלול.

כוכבה ברק: זאת אומרת אנחנו באמת מתייחסים לאוכלוסייה כמקשה אחת, במערכת החינוך, ואני בטוחה שגם בשאר---

טלב אלסאנע: כמה קציני ביקור סדיר לגבי התלמידים במגזר הערבי?

כוכבה ברק: דווקא במגזר הממלכתי יש לנו קציני ביקור שהם מהמגזר הערבי.

כוכבה ברק: אני יושבת על בתי ספר שלי עם קב"סים (קציני ביקור) מהמגזר הערבי.

טלב אלסאנע: ולגבי המסגרות שיש לאותם תלמידים שלא מתאימים למערכת החינוך הפורמלית?

כוכבה ברק: זה חותך מגזרים.

כוכבה ברק: יש לנו מה שנקרא קידום נוער, ילדים שנפלטו ולא יכולים לחזור למסגרת נורמטיבית.

כוכבה ברק: אנחנו מפנים אותם לקידום נוער, שלפחות איזה שהוא בסיס, איזה שהיא אחיזה עד גיל 18 תהיה שם.

יגאל עזרא: צריך לציין גם שבשנתיים האחרונות הוקם בית ספר תיכון חדש בעיר.

יגאל עזרא: אז היה בית ספר תיכון רגיל ביחד ועכשיו---

כוכבה ברק: המרכז הערבי שהוקם.

כוכבה ברק: נכון.

טלב אלסאנע: גם יש בית ספר תיכון שלמנהלת---

יגאל עזרא: וגם הולכים להקים שם בית ספר חדש---

רן בטאט: זה בהקמה כבר, בבנייה.

טלב אלסאנע: אני ביקרתי בבית ספר, חטיבת ביניים, יש אולם ספורט שרוף שם.

כוכבה ברק: כן, נווה ירק.

טלב אלסאנע: טופל שם העניין?

טלב אלסאנע: בית הספר טעון שיפור, שיפוץ או החלפה אפילו.

כוכבה ברק: לדעתי יש שם כבר תכנית של החלפה.

כוכבה ברק: מדברים על החלפה, על מבנה חדש.

רן בטאט: יש בית ספר אלזהרא שאז הקימו מבנה חדש.

אברהם אביברגה: בחטיבת הביניים בשנה הבאה יהיה גם שש שנתי, מכיתה ז' לכיתה י"ב.

כוכבה ברק: זה כבר השנה, צומח.

אברהם אביברגה: מתי זה מתחיל?

אברהם אביברגה: אני שם בוועד הורים ואני לא יודע מה---

כוכבה ברק: לא, אני אומרת שזה יהיה בית ספר צומח בסופו של דבר, שכבר יש את כל המהלכים ל...

טלב אלסאנע: משרד הרווחה, יש לכם משהו להתייחס?

טל לב ארי: בוודאי.

טל לב ארי: משרד הרווחה מתקנן בלוד שלושה תקנים במשרה מלאה.

טל לב ארי: לצערנו כבר למעלה משנה משרת מנהל היחידה לא מצליחה להתאייש.

טל לב ארי: אנחנו עושים מכרזים, הם מקבלים את גובה השכר שהם אמורים לקבל וכולם מקבלים רגליים קרות.

טל לב ארי: האתגרים פה הם עצומים, יש אפשרות להגיע לרמת פעילות מ-0 תקציב ל-2-3 מיליון בשנה ועם רמת שכר כמו שהעיר לוד מתעקשת לשלם, אנשים טובים, לפחות בתחום של ההתמכרויות, ממש לא מתעקשים לעבוד פה.

טל לב ארי: לצערנו.

יעקב נוי: זה מאפיין גם אותנו.

טל לב ארי: ברור לי, אני גם שמעתי את האמירות האלה נאמרות.

יעקב נוי: יש פה תקן של רכז במגזר האתיופי ואנחנו לא מצליחים---

טל לב ארי: אני מציינת את זה כי אני חושבת שזה חסם מאוד משמעותי, אני חושבת שזו עיר מרכזית, אני חושבת שיש פה אתגרים, אני חושבת שיש פה תקציבים, יש פה הכול, יש פה שיתופי פעולה, שכר כל כך זעום להיקפי מקצוע שהם לא בסיסיים, ואתה לא משלם עליהם, צריך להיות.

טל לב ארי: ..

טל לב ארי: לא יודעת מה באמת צריך להיות, אבל אנחנו לא מצליחים לאייש.

טל לב ארי: במקביל לשלושת התקנים האלה שמתוכם עובדת במשרה מלאה, עובדת בטיפול במבוגרים, וכמובן עובדת נוער, שתיהן עובדות ותיקות, טובות, אנחנו גם משלמים באאוט סורסינג את כל הנושא של טיפול באלכוהוליסטים.

טל לב ארי: התקציב השנה עמד על קרוב ל-145,000 שקלים, רק טיפול מקביל לאלכוהוליסטים.

טל לב ארי: זאת אומרת שכשאנחנו מדברים על שירות לטיפול בהתמכרויות פה בעיר לוד, אנחנו בדרך כלל מתייחסים להתמכרויות שהן סמים---

טלב אלסאנע: איזה מענים יש לכם בעיר לוד לגבי הסמים?

טל לב ארי: בעיר לוד אין מענים.

טל לב ארי: הלוואי ויכולנו, אנחנו ברמת המחשבה והיצירה של התשתיות ההתפתחותיות, אנחנו מאוד רוצים לבנות מרכז יום רגיש תרבות, להלן האוכלוסייה הערבית, יש לנו היום מדריך, מכור נקי שפועל בתוך היחידה, דובר ערבית, מגיע מהקהילה, יש לו יכולת מאוד מיוחדת ליצור קשר ואם אנחנו נצליח לאייש, כדי שאפשר יהיה באמת להוביל מהלכים, לא רק, אגב, ללוד, אלא גם אפשר יהיה לייבא מטופלים מערים אחרות שזקוקים לטיפול רגיש תרבות.

טל לב ארי: לצערנו כרגע אין מענה ראוי.

טל לב ארי: רוב האנשים פה בלוד דוברי עברית יפה וטובה, אנחנו שולחים---

טלב אלסאנע: יש לכם תכניות עתידיות איך לתת את המענה?

טל לב ארי: מתוקצבות?

טלב אלסאנע: כן.

טל לב ארי: בוודאי, הבעיה היא לא התקצוב, שוב אני אומרת, תקציבים לשמחתנו קיימים, תקנו אותי אם אני טועה.

טל לב ארי: תקציבים יש, הבעיה היא לא תקציבים, הבעיה היא כוח אדם להפעלת הפרויקטים ואני חייבת לומר שזו עיר מלאת אתגרים.

טל לב ארי: זאת אומרת שאתה לא יכול לקחת להובלה של פרויקטים מתקדמים עובדים זוטרים שיסכימו לבוא לעבוד בסכום הזה, אבל זה לא יצליח.

טל לב ארי: מה שמייצר עוד פעם איזה שהוא מעגל חזרתי של ייאוש וחוסר בתקווה.

טל לב ארי: אני כן יכולה להגיד שנערים שזקוקים למסגרות שהן מסגרות קצת יותר ארוכות, אם זה מרכזי יום ואם זה סידור חוץ ביתי, לא נתקלנו בקושי על רקע תרבותי.

טל לב ארי: זאת אומרת עוד לא קרה שביקשו ממני להגיע לאיזה שהיא ועדה, או למימון תקציבי כזה או אחר ובשל שפה זה לא קרה.

טל לב ארי: לא שזה כל כך מצוין, זה לא מה שזה אומר, מה שזה אומר שאנחנו לא באמת מצליחים, נכון לכרגע, בכוחות הקיימים, בהיעדר השפה, והלוואי שנצליח למצוא ולמיין מנהל יחידה דובר ערבית, כדי שנצליח באמת להגיע אל המרכזים שאנחנו עדיין היום לא מצליחים להגיע אליהם.

טל לב ארי: אל היחידות שלנו מגיעים בעיקר ולרוב באמצעות הפניה של שירות מבחן, חמישית מהאוכלוסייה, 20% מסך הפניות מגיע בשל פנייה של משפחה, נשים שאומרות, ' די, נו מור', וכל מיני כאלה, אמהות שאומרות 'אתה לא חוזר הביתה', מתחילים לראות טפטוף.

טל לב ארי: רוב האוכלוסייה שמטופלת ביחידה שלנו, כמעט רובה ככולה, דוברת ערבית.

טל לב ארי: זאת אומרת שזה איזה שהיא השתנות במבנה של אוכלוסיית היעד, כי עד לפני ארבע וחמש שנים רוב האוכלוסייה הפונה הייתה דוברת עברית, אוכלוסייה יהודית.

כוכבה ברק: תסבירי את המגמה, על רקע מה?

טל לב ארי: אני חושבת קודם כל שיש איזה שהיא הבנה שיש אפשרות במגזר הערבי לקבל טיפול והטיפול גם מעצם ההכנסה של המדריך שהוא באמת רגיש תרבות ברמה האמיתית של ה---

כוכבה ברק: את מדברת על מודעות?

טל לב ארי: קודם כל התרחבה המודעות.

טל לב ארי: אני גם חושבת שיש איזה שהיא מורכבות, גם של האוכלוסייה היהודית היום לקבל מענה.

טל לב ארי: בקבוצות, בקבוצת הכנה למשל, או כשאתה עושה קבוצת ניקיון או שימור ניקיון, ורוב האוכלוסייה מדברת ערבית והדיבור השוטף הוא ערבית, אז הנוכחות העברית הולכת וזולגת החוצה.

טל לב ארי: נצטרך לתת לזה מענים בהמשך.

טלב אלסאנע: סלימאן, אתה רוצה להוסיף?

סלימאן טנוס: כן רציתי להוסיף על מה שהיא אומרת ולהתייחס גם למה שאמרה דינה.

סלימאן טנוס: דינה הסבירה את הכול בצורה כללית, על מה אנחנו עובדים; עשינו מיפוי, אני חדש בתפקיד, אני ודינה, אבל לפני שהתחלנו לבנות תכניות כלליות, ממש עשינו ונפגשנו עם הרבה גורמים וראינו שיש באמת צמא לעניין החינוך והסברה ולמניעה, כי הם רוצים באמת לטפל בעניין.

סלימאן טנוס: ההכחשה שהייתה בעבר כבר לא קיימת, היא פחות קיימת וכן רוצים שהילדים שלהם יטופלו ויחזרו לשגרת החיים.

סלימאן טנוס: האוכלוסייה כאן מעורבת לחלוטין, כ-24% אוכלוסייה ערבית, 23% מביניהם הם מוסלמים, 1% רק נוצרים, שזה בסך הכול 770 נפש.

סלימאן טנוס: האוכלוסייה הערבית המוסלמית גם מורכבת מתת אוכלוסיות, שזה ערבים ותיקים, 7,000, השאר הם בדואים ויש גם חלק ניכר משת"פים, שהערבוב הזה קצת עושה קושי.

סלימאן טנוס: אבל כל כוונתנו כשאנחנו נכנסים, אם זה לבית ספר, יש את הרצון להתחיל ולתכנן פעילויות שכן יעזרו.

סלימאן טנוס: אם זה צוות מורים, אנחנו בדקנו את כל התכניות, כולל מילדות, גם במעונות אנחנו עובדים, בני נוער בסיכון, אמהות לאחר שהיה לי מפגש טוב עם דר' חוסני שחאדה, שהוא גם יליד העיר לוד, שהוא עשה סקר ארצי ובדק שבני נוער מאוד מתקשרים לאמהות, אז בדקנו את העניין כדי לבנות קבוצת אמהות של ילדים בסיכון, לתת הנחיה ומניעה הסברה.

סלימאן טנוס: אנחנו גם יודעים שיש עניין של צמא לחינוך בלתי פורמלי, לכן עשינו, גם בבית ספר יסודי, תכנית של מניעה והסברה עם שילוב של דת, שזה באמת חסר.

סלימאן טנוס: בשנה הבאה אנחנו חושבים גם להכניס את העניין של 'כן לספורט, לא לסמים ואלכוהול', אנחנו בודקים את השטח ונקווה שנחולל שינוי טוב בעיר לוד.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: אני חושב שאנחנו מאחרים לסיור, אז אל"ף אני רוצה להודות למפקד התחנה ולאנשי תחנת משטרת לוד.

טלב אלסאנע: מתוך ההתרשמות שלי מהעיר הזו, שיש בה הרבה אתגרים, גם מבחינת המבנה, גם מבחינת ההתמודדות עם כל מיני משימות מגוונות, אני חושב שעושים את המיטב ובנתונים שקיבלנו אנחנו יכולים לראות מגמה בכיוון חיובי.

טלב אלסאנע: זה לא בא במקרה.

טלב אלסאנע: כשיש כישלונות אז כולם באים בטענות, אז כשיש הישגים צריך לזקוף את זה לזכותם של האנשים שפועלים לקדם ולהתמודד ולתת מענה שישפר את הביטחון האישי של תושבי לוד בכלל, גם את התדמית של העיר.

טלב אלסאנע: אני חושב שראש העיר, למרות שהוא לא נמצא, קיבלתי אינפורמציה מסוימת לגבי מדיניות שהוא מוביל כדי לשנות ולשפר.

טלב אלסאנע: בהזדמנות הזאת אני רוצה להודות לכל האורחים שכיבדו את ישיבת הוועדה בנוכחותם.

טלב אלסאנע: אנחנו נצא לסיור כדי להתרשם מהעשייה שאתם עושים בשטח בפועל.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: סיור במרכז גמילה בית אביב בלוד

טלב אלסאנע: אנחנו רוצים לשמוע התייחסות לגבי המקום, מתי התחיל, איזה שירות אתם נותנים, איזה צוות מקצועי יש לכם.

משה גוטליב: כרגע אני מדריך מקצועי, מדריך בכיתות טיפוליות.

משה גוטליב: כרגע עוד אין רישיון למקום.

משה גוטליב: שלחתי לרשות למלחמה בסמים, יש לנו פה את כל הרשימה, עובד סוציאלי, רופא, אח, שיבוא לחלק תרופות.

משה גוטליב: ברגע שיש לנו אישור למשל, לא צריך להיות רישיון, רק אישור לרישיון וכבר מותר לנו לעבוד.

משה גוטליב: כרגע יש לנו רק בעיה אחת שעוד לא נפתרה והיא תיפתר בקרוב, וזה תברואה.

משה גוטליב: הם היו כבר בביקורת, היה פה איזה משהו שצריך לעשות עם מהנדס, ארכיטקט שהיה צריך לקבל את הבנייה, הוא שלח את כל הדברים, רק מחכים שתבוא עוד הביקורת.

משה גוטליב: היא ביקשה חלון, עשינו חלון, מה שהיא ביקשה עשינו.

משה גוטליב: כרגע מי שנמצא פה בטיפול במקום פה אלה אנשים שעברו את תסמונות הגמילה הפיזית בירושלים ובכל מיני מקומות והגיעו עכשיו לגמילה.

משה גוטליב: בעצם הרבה מהם מחוסרי דיור.

משה גוטליב: יש לנו פה אנשים שהגיעו מרמזורים.

משה גוטליב: פה הם שוהים, הם אוכלים פה, הם שותים פה, מקבלים גם בגדים, מקבלים מה שצריך, חלק מהם כבר בוגרים שיוצאים לעבודה בחוץ וחוזרים לישון פה, עד שהם יחסכו קצת כסף ואז הם... יש חבר'ה שכבר השכירו דירות וכבר גרים בשכירות, עובדים ובאים לפה לקבוצות.

משה גוטליב: חלק מהבוגרים במשך היום הם נמצאים בעבודה או משהו ובערב הם באים לפה לקבוצות, או שיש כאלה שבאים וכל היום נמצאים פה ובערב הולכים הביתה לישון וחוזרים בחזרה לפה בבוקר---

טלב אלסאנע: אתם נותנים להם את התמיכה?

משה גוטליב: נותנים תמיכה והכול.

משה גוטליב: הקטע הכי דומיננטי פה זה שהם לא יהיו לבד, פה הם מרגישים---

טלב אלסאנע: אולי נשמע מהם אחד או שניים שרוצים להציג איך הם התגלגלו, מאיזה שירות, מה הם מקבלים כאן.

משתקם: מקבלים יותר מאבא ואמא, מה אני יכול להגיד יותר מזה?

טלב אלסאנע: כמה זמן אתה נמצא כאן?

משתקם: אני פה בערך עשרה ימים.

טלב אלסאנע: איפה היית לפני כן?

משתקם: בבית קברות, שיבינו גם בעברית.

משתקם: איפה שלא הייתי, ברחובות, דבר הכי גרוע הייתי.

משתקם: פה מחיים את המת, תבין את זה איך שאתה---

טלב אלסאנע: נותנים לך את המסגרת?

משתקם: את הכול.

טלב אלסאנע: נותנים גיבוי, תמיכה.

משתקם: משהו לא יאומן.

משתקם: אני אומר לך, משהו לא יאומן.

טלב אלסאנע: אתה עובד או כל הזמן נמצא כאן?

משתקם: אני כל הזמן כאן, אבל הבטיחו לי בתקופת זמן מסוימת הם מוצאים לי עבודה, כמו שיש בוגרים פה שיוצאים לעבוד וכך אני אתחיל לצאת לעבוד גם.

טלב אלסאנע: יש כאלה שעובדים וחוזרים אחרי העבודה לכאן?

משתקם: בטח.

משתקם: אני 19 יום פה, באתי הרמתי ידיים, כנוע, ונכנסתי לפה, גם אני מקבל ביטוח לאומי וקשה לי לשלם ופה קיבלו אותי בברכה, בלב רחב.

משתקם: אני אבא לשני ילדים, בכיתה א' ובגן, הילדה, יש לי אישה אבל אין לי בית, אני חי בהשכרה.

משתקם: לא מספיק לי, אני התחלתי להתאושש ולעבוד קצת עם עצמי וגם קצת פיזית לעבוד קצת, אם אפשר, ואני בחיבור כאן, מכל הלב, ובשמחה אני עושה את הדברים ואני מאמין שאני הפעם אעלה על הדרך.

משתקם: אני חולה לב וחולה סוכר, הייתי מקבל קצבה מלאה, פתאום לפני 6 חודשים חתכו לי את הקצבה ל-2,000, סיגריות לא מספיק לי.

משתקם: אפילו הרופאים אמרו 'אסור לך לעזוב את הסיגריות'.

משתקם: בסמים אני לא נוגע, אנשים עוזרים לי פה, הם לקחו אותי כאן בלי כסף, בלי שום דבר, מה שאני רוצה הם עוזרים לי, הם רוצים לקנות לי תרופה, אני כבר עשרה ימים בלי טיפול, בלי כדורים של לב, בלי סוכר, בלי זה, אני לא יכול לעמוד על הרגליים, והכול סגור, אין כלום.

משתקם: רציתי ללכת לבית חולים ואמרו שאתם באים, אז אני מחזיק מעמד.

משתקם: אני לא יודע מה להגיד, אני בקושי עומד על הרגליים, אני הולך ליפול.

משתקם: אני נכנס למיטה ולא יכול לקום לבד, אני צריך עם ידיים.

משתקם: בקושי אני חי, באמת, ברצינות, תבדקו אותי עכשיו ותראו שייקחו אותי טיק טאק לבית חולים, לטיפול נמרץ.

משתקם: למה סגרו אותי?

משתקם: הייתי נעזר, היו נותנים לי קצבה מלאה והייתי נעזר, היה בא מישהו עוזר לי, מנקה לי את הבית.

משתקם-גילי: אני מכור וגם אני הייתי במקום הזה חודשיים, עברתי טיפול מאוד מאוד קשה, אני קיבלתי, אני המון אמון אסירות תודה לבית הזה ולמקום הזה, קיבלתי פה המון.

משתקם-גילי: אני מאוד מאוד מעריך את זה.

טלב אלסאנע: לפני שהגעת לכאן איפה היית?

משתקם-גילי: הייתי בהמון...

משתקם-גילי: בארץ ובחוץ לארץ, ושום דבר לא עבד בשבילי, כל מיני טיפולים, זריקה מזריקה.

אלינה פיפלקס: אין רופא בארץ שלא מכיר את גילי.

משתקם-גילי: אז בשבילי זה עבד ואני קיבלתי המון המון ויש לי המון אסירות תודה לבית הזה, הרבה חום ואהבה וזה שווה.

משתקם-גילי: בשבילי זה עבד ואני יכול להגיד לכם, אני עברתי המון סיפורים, פעמיים מוות קליני ומרכזי גמילה ומעצרים ובית סוהר ורחובות וממש גועל נפש הייתי, ואיך שהוא זה נהיה עוד פעם וחזרתי לחיים וזה לא קל ולא פשוט והמון המון עזרה צריך ולשים יד פה לפחות זה שווה.

משתקם-גילי: אני דוגמה בוגר של הבית, כבר שבעה חודשים בניקיון, זה המון, זה לא מובן מאליו, יש לי המון המון אסירות תודה לאלוהים ולמקום הזה, לשייח' יוסף, לשלומי, לכל החברים פה, וזה עובד.

משתקם-גילי: יש פתרון.

משתקם-גילי: אם יש בעיה, אפשר ביחד איכשהו ככה לשתף, לאחד כוחות, ולעשות משהו חיובי בעצם.

משתקם-ציון: אני מכור.

משתקם-ציון: אני צריך אתכם, המטרה שלנו פה באמת זה לעזור ואנחנו עוזרים מכל הלב.

משתקם-ציון: קודם כל בלוד התופעה של הקבצנים ירדה, אין קבצנים, היו בכל הרמזורים, בבקשה, מראש העיר והשיטור הקהילתי, כל הקבצנים פה, הם נקיים פה כבר 6 חודשים, אנחנו תומכים, עוזרים להם, מסדרים להם סיוע בשכר דירה, ביטוח לאומי.

משתקם-ציון: יש פה לדוגמה בחור בשם דני שהוא פה 6 חודשים, תעודת זהות לא הייתה לו, יש לו 27 תיקים, עליתי איתו לבית המשפט, השופטת אומרת לו 'איפה היית שנתיים?' אמרתי לה, 'כבודה, הוא היה ברחובות'.

משתקם-ציון: רצו להוריד אותו למרתף, אמרתי לה 'הנה, עשיתי לו תעודת זהות לפני חודש', נתנה לו עוד צ'אנס, קצינת מבחן, דחתה לו לארבעה חודשים.

משתקם-ציון: יש פה עוד אחד, סיבוני, שהם תושבי לוד, שהיו בתופעה של הצמתים ותודה לאל, נקיים.

משתקם-ציון: יש פה אנשים מכל הארץ, אין יהודי, ערבי, קווקזי, תאילנדים, אצל כולנו זו מחלה ומחלה משותפת ואנחנו צריכים להירתם לעזור, כי לוד תמיד הייתה מעגל לבוא לקנות סמים, הכול היה סטיגמה, סמים, פשע, רצח, תמיד בכותרת, לוד, היום אנחנו צריכים גם להסתכל על חצי הכוס המלאה, שיש מרכז גמילה, שתומכים באנשים, שאנחנו נגד הסמים, שמי רוצה, הדלת פתוחה, יש לו כסף/אין לו כסף, רק יבקש עזרה, ירים טלפון.

משתקם-ציון: אז הבקשה שלנו היחידה, אני ויוסף ומשה, מנהל צוות המדריכים, שרק יעזרו לנו.

משתקם-ציון: מעבר לזה אנחנו לא רוצים, לא חומרי, לא כלום, רק שיעזרו לנו.

משתקם-ציון: ביקשו תכניות, שינינו עכשיו, הבאנו את המהנדס, הוא עשה תכניות חדשות למקום.

משתקם-ציון: מה שביקשו עשינו.

משתקם-ציון: מהרדיו שולחים אלינו, יש פה שני מטופלים מהרדיו, תכנית של אייל מידני, כל מוצאי שבת.

משתקם-ציון: בשבוע שעבר אני הבאתי בן אדם מרמת השרון, הנה הוא פה, לא רוצה להזכיר את שמו, הוא פה כבר 8 ימים.

משתקם-ציון: אז אני באמת רוצה שכולם יירתמו.

משתקם-ציון: היום דיברתי, שלחתי פקס לחבר הכנסת , שלחנו לו את הפקס, הוא אמר שהוא יעזור לנו, מה שאנחנו רוצים, בבקשה.

משתקם-ציון: כולם נרתמים.

משתקם-ציון: ראש העיר באמת, אני מצדיע לו, למאיר ניצן.

משתקם-ציון: הוא לא פה ואני משבח אותו ומצדיע לו.

משתקם-ציון: מתחילת הדרך הוא איתנו.

משתקם-ציון: גם באמת דורון, מפקד התחנה, זו פגישה שנייה שאני מכיר אותו, אני מרחובות, אני לא מלוד, ואני פה מהיום הראשון של המקום, ובאמת מפקד התחנה גם עוזר לנו, באמת.

משתקם-ציון: ואני רוצה שכולנו נירתם ביחד.

טלב אלסאנע: אני חושב שהמקום הזה נותן תקווה, עוזר לאנשים שזקוקים לעזרה.

משתקם-ציון: כולנו רוצים.

משתקם-ציון: ..

משתקם-ציון: זה עוזר לחברה, מה שאני עברתי, אני לא רוצה שהילדים שלי יעברו.

טלב אלסאנע: ואנחנו בוועדה נירתם כדי לעזור לכם ולאפשר לכם לעזור לאנשים שזקוקים לעזרתכם.

טלב אלסאנע: אני חושב שטוב שיהיו כאן מאשר שיהיו ברחובות של לוד, בצמתים, ובלי שום סיכוי לצאת מהמעגל של הסמים.

טלב אלסאנע: זה נותן אפשרות, נותן סיכוי לצאת מהמעגל, ולכן אנחנו נקיים ישיבה מיוחדת בוועדה למלחמה בסמים ונבחן ונבדוק איפה זה עומד ומה צריך ואני מקווה שהמקום הזה יוסדר ויפעל בצורה חוקית וגם יקבל תמיכה ממשלתית.

משה גוטליב: אני עובד בתור מדריך המון שנים, אבל פה אני כבר שנה וחצי בהתנדבות.

משה גוטליב: אני עכשיו באתי מהרצאה בהדסה עין כרם.

טלב אלסאנע: אתם עושים פה דבר נהדר, מספיק שאתם נותנים לאנשים הרגשה שיש להם מקום, לאן לחזור, ולבנות את עתידם.

משתקם-ציון: בוא נגיד מקום גמילה בישראל עשר שנים, כל מקום 5,000 איש הכניסו, המקום הזה הוא שנה ומשהו, תסתכל סטטיסטיקה, כל מקום עשר שנים, 1,000 איש, 5,000 איש שנכנסים, כמה יצאו שנגמלו?

משתקם-ציון: יש שני אנשים?

משה גוטליב: מספיק שייצא אחד, לא צריך אלף.

משתקם-ציון: אחד בעשר שנים?

משתקם-ציון: פה יצאו 70 בן אדם, תבדוק, יביאו לך רשימה.

משתקם-ציון: זה דבר לא יאומן.

אלינה פיפלקס: אני רק רוצה להוסיף שבכל זאת המקום, בשביל לקבל אנשים לגמילה, חייבים רישיון של , כל עוד אין פה רישיון של , המקום עובר על החוק וני מאוד שמחה לשמוע שנכון לעכשיו המקום הזה משמש כבית חם.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: ישיבה בתחנת משטרת רמלה

טלב אלסאנע: אנחנו פותחים את הישיבה בצורה פורמלית בביקור בתחנת המשטרה ברמלה.

דודי מירון: אני סגן מפקד התחנה, דודי מירון.

דודי מירון: הנציגים מהתחנה פה; אשר, קצין המודיעין שלנו, יוסי, היועץ המרחבי שלנו, יגאל, היועץ המחוזי, הם אנשי מודיעין, דוד מדר, שהוא קצין הנוער שלנו, שזה תחום שהוא מאוד חשוב לנו כמשטרה וכתחנה, נושא הנוער, רינת, היועצת המשפטית שלנו בתחנה והיא מלווה כל דיון בתחנה למעשה.

טלב אלסאנע: לתחנה יש יועצת משפטית או למרחב?

דודי מירון: לכל תחנה יש יועצת משפטית ובמרחב יש יועץ משפטי ובמחוז, כי אנחנו עוסקים בתיקי חקירה.

קריאה: בתחנה זה נקרא קצינת חקירות ומשפטנית ובמרחב היא נקראת יועצת משפטית.

דודי מירון: ויש כאן נציגים מהעירייה, אולי תציגו את עצמכם?

דודי מירון: (סבב נוכחות).

דודי מירון: טוב, ראשית אנחנו שמחים שבאתם אלינו.

דודי מירון: בסופו של עניין אנחנו שמחים על כל ארגון, או כל זרוע ממלכתית או אחרת שנרתמת לטובת המאבק שלנו, במקרה הזה אנחנו נדבר על נושא הסמים.

דודי מירון: הכנו כאן איזה שהיא מצגת שמציקה את התחנה בתמצית וסוגיית הסמים בתחנת רמלה.

דודי מירון: אני ארחיב במשך המצגת.

דודי מירון: חשוב מבחינתי שזה יהיה דיון פתוח, דיון חופשי.

דודי מירון: אחרי שאני אסיים את המצגת שלי, הרשות תדבר מהזווית שלה.

דודי מירון: אני רוצה לציין בפתח הדברים שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה הדוק עם הרשות המקומית, הם ממש חלק מאיתנו ואנחנו חלק מהם, סיוע הדדי, מטרות משותפות, ואנחנו פועלים בצורה הוגנת ושקופה, למען הציבור, ובמקרה הזה ציבור שלמעשה או סוחר או משתמש בסמים פה שנפגע בדרך כזו או אחרת מסמים ואנחנו פועלים על מנת לשקם או לעצור את מי שצריך לעצור.

דודי מירון: לגבי השטח הטריטוריאלי שלנו, כדי לפקס אתכם, האחריות של תחנת רמלה היא על רמלה, באר יעקב ומועצה אזורית גזר שבנויה ממספר יישובים.

דודי מירון: ניתן לראות את התחום על המפה כדי להבין את ההיקפים, כאשר רמלה היא המרכז, תרתי משמע.

דודי מירון: הנתונים הכלליים – בגזרת האחריות יש לנו 105,000 תושבים, יש לכם כאן עותקים של המצגות שתוכלו לקחת איתכם אחר כך.

דודי מירון: ברמלה 72,000 תושבים, בבאר יעקב 13,000, מועצה אזורית גזר 18,000 תושבים ויש לנו פה את היישוב ניר צבי שהוא אקס טריטוריה עם 600 תושבים, יישוב יוקרתי, סמוך והוא למעשה מגשר בין לוד לבין רמלה.

טלב אלסאנע: ניר צבי קשור לרמלה או ללוד?

דודי מירון: לרמלה.

דודי מירון: החומה לכיוון פרדס ניר, זה החומה בין ניר צבי לבין העיר רמלה.

דודי מירון: מבחינת המאמצים המרכזיים של התחנה, כדי לפקס אתכם – אנחנו עוסקים בנושא הפשיעה בסמים, עברות פע"ר, פע"ר זה כל מה שקשור לפריצות לרכבים, לדירות, גנבת רכבים, מה שפוגע באזרח ברמה המיידית, בביטחון האישי שלו, פשיעת נוער, שהיא נושא מאוד מרכזי בתחנה, אלימות רחוב, כבוד המשפחה וסכסוכי חמולות כאשר כבוד המשפחה זה לאו דווקא המגזר הערבי, יש לנו פה בוכרים, יש פה אתיופים, מי שמכיר את הנושא הזה מקורב.

קריאה: אלימות בתוך המשפחה.

קריאה: אני מבינה שכבר לא אומרים כבוד המשפחה.

קריאה: כשמדובר בנשים, אני רואה שזה זה.

דודי מירון: וסכסוכי חמולות שזה למעשה כן מאפיין את המגזר הערבי, שאם אנחנו נקלעים לסכסוך חמולות, אז התחנה יודעת איך להתמודד, בדרך כלל על ידי גישור, על ידי פישור של העניין כדי לייצר שלום שישכון בבתיהם.

דודי מירון: בהיבט של פח"ע (פעילות חבלנית עוינת), זו עיר מעורבת, יש כאן ריבוי של שב"ח, יש כאן את בסיס צריפין, רכבת, קניון, שוק, מוסדות שלטון ובתי חולים.

דודי מירון: זאת עיר מחוז ולמעשה כל הרכיבים הממלכתיים הם ברמה מחוזית.

דודי מירון: מתקנים רגישים שיש לנו זה מפעל נשר, מפעל מל"מ, הרכבות בהיבט של חומ"ס (חומרים מסוכנים) ומתקן מצליח.

דודי מירון: לגבי סד"צ (סדר ציבורי) – כביש 431 וכביש 40 הם כבישים מרכזיים.

דודי מירון: ובהיבט של המצוקה הכלכלית, שלאחרונה אנחנו עדים להתרחשויות חברתיות סביב העניין הזה ואנחנו נדרשים לזה כתחנה.

דודי מירון: עכשיו הקמ"ן ידבר על תופעת הסמים באופן כללי.

בן ששון: אני אשתדל לעשות את זה קצר.

בן ששון: קודם כל ברוכים הבאים.

בן ששון: בסך הכול תופעת הסחר בסמים היא משהו עולמי וארצי.

בן ששון: תחנת רמלה, כשאני מסתכל היום על השימוש וסחר בסמים, היא לא שונה מערים אחרות, לא מלוד ולא מראשון, לא ממקומות אחרים שאנחנו נמצאים פה באזור השפלה.

בן ששון: בדרך כלל העברה הזאת גוררת עברות נוספות, עברות אלימות, עברות פשיעה אחרות ובאמת היעד השנתי של 2011 מבחינת התחנה היה הגדלת עברות החשיפה ב-10% משנת 2010, כשמיותר לציין שעברת סמים זה בעצם עברת חשיפה שאנחנו נדרשים בגינה.

בן ששון: מבחינת הנתונים, פה זה נתוני חקירות – ב-2011 פתחנו בסך הכול 510 תיקי סמים, מול 419, זה אחוז שינוי של 21.7%.

בן ששון: אנחנו מזהים עלייה בשימוש בסמים.

טלב אלסאנע: תישאר שנייה על השקף הקודם.

בן ששון: מבחינת נתוני הסמים – בסחר בסמים היינו 34 מול 38, החזקה לצריכה עצמית זה בעצם לפי החוק החזקה של סמים זה מעל במריחואנה ומעל 0.3 בהרואין וקוקאין.

בן ששון: עלינו במספרים נמוכים.

טלב אלסאנע: עלייה משמעותית לגבי החזקה לצריכה עצמית.

בן ששון: נרקומנים, משתמשים.

בן ששון: אתה תיכף תראה בשקף הבא שהעלייה היא בקרב בני נוער, שזה 91% שינוי שאנחנו רואים, מ-12 תיקים אנחנו מגיעים ל-23 תיקים, שהכול זה החזקה לצריכה עצמית.

בן ששון: זאת אומרת היום הילדים, מספיק הוא מחזיק אצבע חשיש זו החזקה לצריכה עצמית.

בן ששון: מבחינת תפיסות סמים ב-2011 – אנחנו באמת בתחנת רמלה נתקלים יותר בחשיש, במריחואנה, בסמים הקלים.

בן ששון: אין לנו פה תחנות סמים כמו שיש בלוד או במקומות אחרים ואנחנו לא רואים פה נרקומנים ברחובות, לא הרואין, לא קוקאין, הדברים האלה כמעט ולא, אבל אנחנו כן נתקלים בכל הסמים הקלים שהם עדיין סמים אבל זה סמים ובני הנוער מתנסים בסמים האלה, חשיש, מריחואנה, כדורי אקסטזי, כל הדברים האלה.

בן ששון: מבחינת הפעילות של התחנה - ב-2011 סימנו לעצמנו כמה יעדים ובחלקם עמדנו.

בן ששון: חלק אני אפרט, לקחנו את נושא בני הנוער ומיקדנו אותו כעדיפות עליונה.

בן ששון: באחת הפעמים נשלחה שוטרת מהתחנה לקנות מעבריין שהיה עומד בכניסה לבית ספר ומוכר לילדים סמים.

בן ששון: הוא נעצר, הבאנו לפה הרבה ילדים, הם הודו ובאמת מנענו תופעה באזור היהודי.

טלב אלסאנע: הוא הורשע?

בן ששון: התיק מתנהל בימים האלה, הוא עצור עד תום ההליכים.

בן ששון: עוד פעילות יפה שהתחנה עשתה, כפה עלינו במושב בן נון חוות מריחואנה רפואית.

בן ששון: אנחנו התנהלנו עם הסיפור הזה משהו כמו שנתיים וניסינו להבין איך מתגברים על התופעה הזאת.

בן ששון: זו הייתה באמת הנחיית מפכ"ל ב-2011, לעשות סדר בנושא המריחואנה הרפואית.

בן ששון: התחלנו לחפור שם בנושא והבנו שהעובדים הם לא רק מגדלים, הם גם משתמשים וחוטאים לאישור שדר' יהודה ברוך, מנהל ב, נתן להם.

בן ששון: הצלחנו להגיע לשם ובסופה של החקירה לפרק את החווה, היום כבר אין חווה במושב בן נון, הגשנו שם שבעה כתבי אישום כנגד כל המנהלים, על סחר בסמים, על שימוש, על הפצה, על אספקה.

בן ששון: מה לעשות שמדינת ישראל כמו במדינת ישראל החברה הזאת עזבה, הקימה בשם אחר ועברה לעבוד במקום אחר.

בן ששון: אבל זאת כבר לא בעיה שלנו, אנחנו את שלנו פה עשינו.

בן ששון: אני חושב שכל נושא המריחואנה הרפואית בארץ הוא עדיין טעון פיקוח וטעון אישורים.

טלב אלסאנע: אחד הנושאים שנידונים אצלנו, שצריך שיהיה יבוא ולא גידול, בגלל הזליגה לשוק והסחר.

דודי מירון: אתה ער למה שנעשה?

טלב אלסאנע: זה מחזק את הדעה הרווחת שאם מגדלים אז כבר אי אפשר למנוע את הזליגה של המריחואנה לשוק השחור ולכן המגמה היא יבוא, זה מייקר ויש כל מיני טענות.

בן ששון: אני יכול להגיד לך, אדוני, בנושא הזה, שאנחנו היינו פשוט בהלם והבאנו לפה את אנשי המטה הארצי והבאנו לפה את אנשי ויש את התורה שצריך לעבוד ויש את ההלכה למעשה ויש פה בעיה, גם הקרבה לשוק, גם החיבור לעבריינים, גם הכסף הגדול.

טלב אלסאנע: אחת הבעיות, הם גם מגדלים וגם משווקים.

טלב אלסאנע: צריך לעשות הפרדה בין מי שמגדל ושיהיה גוף אחר שמשווק.

בן ששון: יש בחלוקת הרישיונות, מי מותר לו להסיע, מי מותר לו לגדל, מי מותר להם זה, יש אנשים שמותר להם לקחת, להסיע, למכור, הכול, ופה בעצם יש בעיה, כאילו נותנים לחתול לשמור על החלב.

בן ששון: זה מה שראינו פה ואני מקווה שהמטה הארצי הפיצו את זה הלאה ואני מקווה שבאמת יעשה חושבים.

בן ששון: עוד נושא ב-2011 – עשינו פעולה יפה.

בן ששון: ראינו שאנחנו לא מסוגלים לעבוד כנגד סוחרי הסמים שמשפיעים בקרב בני הנוער, גייסנו את הימ"ר המחוזי לטובת הסיפור, עשינו פה עבודה מאוד מורכבת של שלושה חודשים, של החדרות וכניסה לתוך החבורה.

בן ששון: נעצרו פה שבעה אנשים, שכל אחד מהם קיבל 52 אישומים של סחר בסמים, חילוטים, כלי רכב, כסף גדול שלקחנו להם, כשבאמת המטרה היא מעבר להכנסת האנשים האלה לכלא, ליצור בתודעה בעיר שסמים, בטח מריחואנה, בטח חשיש, לילדים ולקטינים זה מחוץ לתחום וזה באמת הטיל מורא על כל אנשי הסחר בסמים בעיר.

בן ששון: דיברנו על סוחרי סמים בעיר, חשיש ומריחואנה.

בן ששון: לסיכום אנחנו מנסים ובאמת עושים הכול כדי למנוע את הזליגה לבני הנוער.

טלב אלסאנע: מה הפעילות שאתם עושים לגבי בתי הספר?

בן ששון: נמצא פה קצין הנוער, תיכף הוא ירחיב בנושא הזה.

בן ששון: בסך הכול אפס סובלנות מבחינת המשטרה פה בעיר כלפי סחר בסמים או שימוש בסמים בקרב בני נוער.

דוד מדר: עברת הסמים בכלל ובפרט בנוער היא עברת חשיפה.

דוד מדר: זאת אומרת אפשר לשבת ולא לעשות שום דבר ואז הנתונים יצביעו לנו על שלושה תיקי סמים ובזה נגמר העניין, אבל כשאנחנו רואים בעצם את אותם הקטינים שמשתמשים בסמים, הם גונבים, הם דוקרים על מנת לקנות את מנת הסם, הם גונבים טלפונים לנערים האחרים תחת איומי סכין, שודדים אותם במטרה לקנות את הסם, לכן בפעילות אינטנסיבית, יחד עם רכז המודיעין של הנוער, שהוא בעצם בקשר הדוק עם כל מיני גורמים בקהילה, כולל בבתי ספר, ויש לנו גם עובדים של מוגנות ו'עיר ללא אלימות', שהם בקשר מאוד הדוק עם התחנה, אנחנו מקבלים אינפורמציה על מה שקורה בתוך בית הספר, הם למעשה העיניים שלנו בתוך בית הספר בכל מה שקשור לבני נוער או מכירת סמים מחוץ לכותלי בית הספר או בתוך כותלי בתי הספר.

דוד מדר: לכן התקיפה של הנוער בנושא הסמים הייתה באירוע של חשיפה.

דוד מדר: כל מידע טופל, כל קטין שהיה חשד לגביו שהוא משתמש בסמים מיד טופל והופנה לרשויות הטיפוליות.

דוד מדר: זה לא הכול תיקים פליליים, כל מה שראינו כאן אלה לא תיקים פליליים, הרוב זה טיפול ושיקום.

דוד מדר: זה הפניה למרכזים, זה לרווחה, לעו"ס לנערה במצוקה, ל'עיר ללא אלימות', למאבק למען הסמים, ליחידה למען הנוער---

טלב אלסאנע: איזה מסגרות טיפוליות יש ברמלה לגבי בני נוער שמשתמשים בסמים?

טלב אלסאנע: למשל תלמיד בית ספר שמכור לסמים, מה השלבים ומה המסגרות ומה המענה שיש לו?

דודי מירון: אולי ניתן לגלית להשיב?

דלית גטניו: קודם כל בגילאים האלה הם עוד לא מכורים, הם משתמשים ברמת שימוש נמוכה או גבוהה מאוד, אבל במידה שבית הספר מאתר, או שהבית חושד ופונה לבית הספר, היועצת מתחילה לעקוב, יש יצירת קשר איתנו במרכז לטיפול בהתמכרויות, בהנחה שהוא לא הגיע דרך שירות מבחן.

דלית גטניו: אם הוא נתפס על עברה ושירות מבחן פתח לו תיק, אז שירות המבחן מעביר את הטיפול לידינו במובן מסוים, כי אצלנו עושים בדיקות שתן ותהליכי טיפול סביב הנושא הזה.

דלית גטניו: אותו דבר היועצת, ברגע שהיא מאתרת---

טלב אלסאנע: מה אתם עושים?

דלית גטניו: אנחנו נותנים לו גם לעשות בדיקות שתן, שזה חלק מתהליכי מעקב.

דלית גטניו: הבעיה, ויש בעיה, כי מגדירים את זה כשימוש ושימוש זה לא בהכרח התמכרות ו'זה לא קורה כלום', ואנחנו מנסים הרבה לעבוד בטיפול על מניעה והסברה ולהגדיר בעצם שהשימוש לטווח הארוך הוא מסוכן כי הוא מהווה סכנה להידרדרות.

טלב אלסאנע: כמה מטופלים אצלכם?

דלית גטניו: בני נוער, בסביבות 18-20 שנתיים, אבל אנחנו עושים---

טלב אלסאנע: בפרק הזמן שאתם עוקבים ומטפלים והוא נמצא תחת הפיקוח שלכם---

דלית גטניו: לאורך כל הזמן, כל עוד יש צורך והנער משתף פעולה אנחנו נמצאים בתמונה.

טלב אלסאנע: מידת שיתוף הפעולה שלכם עם המשטרה?

דלית גטניו: אנחנו מתחילים עכשיו לחבור לתוך תהליכים יותר רחבים עם המשטרה, אנחנו מנסים להגיע ליותר ויותר מענים מעמיקים, כדי להרחיב את מספר המטופלים שמגיעים אלינו לטיפול.

טלב אלסאנע: מערכת החינוך?

טלב אלסאנע: תכניות שמריצים בתוך בתי הספר?

טלב אלסאנע: אתם שותפים?

דלית גטניו: בוודאי, עם הרשות למלחמה בסמים.

טלב אלסאנע: גם עם המשטרה יש תכניות משותפות?

יואב נדב: ---בין המשטרה, 'עיר ללא אלימות'.

יואב נדב: יש שיתוף פעולה מדהים בין מספר פרויקטים פה בעיר, אם זה 'עיר ללא אלימות', אם זה שמדריכים... הנושא של היחידה להתמכרויות, אם זה הנושא של קידום נוער, בתוך בתי הספר התיכוניים עובדי קידום נוער ביחד...

יואב נדב: לילדים ונוער בסיכון שגם מאתרים את אותם בני נוער ומפנים אותם לטיפול.

יואב נדב: אני חייב לציין שלבני נוער מאוד קשה להבין שהם בכלל מכורים או משתמשים וזה מאוד קשה, 'מה? אני?

יואב נדב: מה קרה לך?

יואב נדב: כולה.

יואב נדב: ..', לא משהו רציני, אבל אנחנו מנסים לבוא אליהם בנושא של המעגל של השימוש, שהם כן יבינו שהם מכורים.

עופר תודר: גלית דיברה על מסגרת אחת, מה שאני רואה היום אלה שתי מסגרות, אחת זה המסגרת של מרכז המכורים והמסגרת השנייה היא מרכזת של אן.

עופר תודר: איי.

עופר תודר: אן.

עופר תודר: איי זה נרקומנים אנונימיים שאנחנו מסייעים להם בהחזקת המבנה, איטום, מזגנים, כל מיני דברים כאלה.

עופר תודר: יש להם סשנים פנימיים שאנחנו מעורבים בהם, אבל בעצם זה הרבה מאוד תמיכה הדדית פנימית שלהם, של כמה עשרות מכורים ו/או נקיים.

טלב אלסאנע: איזה תכניות מריצים במערכת החינוך, בבתי ספר תיכוניים?

עופר תודר: יש תכנית של שפ"י, של השירות הפסיכולוגי הייעוצי, וזה מדורג לפי שכבות גיל.

עופר תודר: אם זה בכיתה ז', זה נושא של עישון, אם זה בכיתה ח' – הנושא של אלכוהול, כיתה ט' זה נושא של סמים, בכיתה י' חזרה למצבי סיכון של סמים, ובי"א-י"ב זה הנושא של אלכוהול בנהיגה.

עופר תודר: בתי הספר בונים את התכניות של משרד החינוך ואנחנו גם היינו מסייעים להם מבחינת הנושא של חשיבה, של סדנאות, של ספקי... זה למעשה העבודה.

טלב אלסאנע: לגבי נרקומנים שיש בתוך העיר?

טלב אלסאנע: יש נתונים כמה?

טלב אלסאנע: מה האחוז?

טלב אלסאנע: מה המספר?

דלית גטניו: מבחינת מבוגרים, אי אפשר לדעת.

דלית גטניו: יש את המטופלים.

דלית גטניו: כי במכורים, נפריד, יש מכורים נקיים, שזה אומר אוכלוסייה שעברה גמילה, שהם נקיים ורוצים לשמור את הניקיון שלהם, ויש את הנרקומנים שהם משתמשים.

דלית גטניו: את אלה קשה לספור וקשה לראות.

טלב אלסאנע: הם מדווחים בשירותי הרווחה, רשומים ש---

טל לב ארי: אני המפקחת המחוזית.

טל לב ארי: אנחנו מדברים על 125 מטופלים בנקודת זמן לאורך שנה, לא כולל אותם מטופלים נוספים שאנחנו גם מממנים את ההפניות שלהם לעמותת אפשר, לצורך טיפול באלכוהול.

טל לב ארי: לצורך העניין בשנת 2011 רמלה תקצבה למעלה מ-60,000 שקל לשירות התמכרויות, שימוש במרכזי היום והיכולת תשתנה.

אילנה שנבל: לנושא מה?

טל לב ארי: לנושא של מענה לטיפול בבעיות של סמים וטיפול בסמים.

טל לב ארי: אני כרגע מדברת על סמים.

טל לב ארי: גם תושבי רמלה יכולים לקבל שירות שהוא לאו דווקא מוניציפאלי שלהם, הם יכולים לקבל שירות גם במקומות אחרים, וגם פה יש סכומים אדירים שהעיר עושה מאמצים כדי לאפשר ניקיון.

טלב אלסאנע: אדירים, זה נשמע---

טל לב ארי: אדירים זה למעלה מ-130,000 ₪.

טל לב ארי: זה הרבה מאוד כסף, בעיניי.

אילנה שנבל: אני לא צינית, המרכז להתמכרויות מטפל בשלושה סוגי התמכרויות, כרגע בעיקר שניים, אבל גם ההימורים צריך להיכנס.

אילנה שנבל: לפני שנתיים, אני חושבת, היה חוק עזר עירוני בנושא הפיצוציות בעיר, שהן נסגרות מוקדם, שזה גם מוקד לסמים שהיו ופעם ראשונה שמעתי עליהם ובעיקר לנושא של אלכוהול.

אילנה שנבל: יש פה סיירת הורים שמסתובבת יומיים או שלושה בשבוע במוקדים שהנוער מנסה להתחבא ולעשות את כל הדברים האסורים והם עושים את זה בליווי של המשטרה, אבל הם אלה שעושים את הקשר, כהורים, וזה משהו יותר טיפולי מאשר אכיפתי והם מסבים את תשומת לב כל השירותים העירוניים, על מנת שייתנו את הטיפול בהתאם למה שהם מוצאים שם.

קריאה: גם עלם.

קריאה: יש גם נושא של ניידות עלם.

טלב אלסאנע: לגבי העניין של הפשיעה – למשל בלוד שמענו שם סקירה לגבי מקרי הרצח והפשיעה החמורה שיש, וגם לגבי העניין של החזקת נשק וירי וההתמודדות עם התופעה הזו.

טלב אלסאנע: מבחינת רמלה, מה המצב?

דודי מירון: העצימות ברמלה היא עצימות נמוכה, היא לכל הפחות לתחושתנו נשלטת.

דודי מירון: לא נעלם מעינינו שמי שעוסק בתחום הזה בהיקפים גדולים, זה שוק, ובשוק הזה יש קרבות, הם לא בדיוק עובדים עם חשבוניות ואם עכשיו יש סכסוך, אנחנו מחפשים תמיד את הרקע של נושא השליטה ב...

דודי מירון: להגיד לך שיש כאן איזה שהיא תופעה היסטרית של העניין הזה?

דודי מירון: ממש לא.

דודי מירון: רמלה, למרות התדמית שלה, שאני נחשף אליה, שונה בתכלית מהתדמית שלה.

דודי מירון: היא הרבה יותר רגועה, הרבה יותר שקטה ממקומות אחרים, לפרקים ישנם אירועים, אפשר להגדיר את סדר הגודל שלהם כחריג ביחס לעיר, אבל היא לא שונה.

דודי מירון: ..

דודי מירון: בוא נגיד שמפקד תחנת ראשון היה מוכן לכרות לעצמו יד בשביל להתחלף עם נתוני הפשיעה של מפקד תחנת רמלה.

דודי מירון: חד משמעית, בכל ההיבטים, כולל היבטים של עברות נלוות.

דודי מירון: אם אנחנו נגיד שבן אדם שזקוק לסמים והוא נורקומן, כדי לממן את הסמים הוא יפרוץ לרכב או לדירה, אז אפשר להגיד שבמקום שישנו ריבוי או שימוש רב של סמים וריבוי של נרקומנים, יהיו יותר עברות פע"ר, התפרצויות לדירה וכדומה.

דודי מירון: אפילו בנתון הזה אנחנו נמוכים.

דודי מירון: אנחנו בערך עומדים על ממוצע---

טלב אלסאנע: לעומת לךחמשל מה שהיה לפני ארבע-חמש שנים?

בן ששון: מול 2006 אנחנו בירידה של 20%-30% בכל מגמת הפריצה.

יוסי בניסטי: ברמלה יש תהליך שצריך להבין אותו, שהוא תהליך שונה ממקומות אחרים.

יוסי בניסטי: התהליך הוא כזה, אני נכנסתי לתפקיד כרכז מודיעין פה לפני 12 שנים, יגאל עזרא שיושב כאן היה קצין המודיעין שלי.

יוסי בניסטי: רמלה מוכרת מאזור שנות ה-90 בתחנות הסמים שהיו בג'ואריש, במלחמות, בתחנות האדירות שהיו פה.

יוסי בניסטי: מאז העיר הזאת הפכה את עורה וזה נבע מתהליך מאוד מאוד פשוט, אבל הוא תהליך, והוא אמר את זה בלוד.

יוסי בניסטי: הנושא של סמים זה משהו מתמשך, כאן ברמלה זה מתבצע לאורך שנים, השיתוף עם הרשות, הפעילות של המשטרה, הפעילות מול האוכלוסייה, בלוד זה נתקע תמיד עם מדיניות שונה של ראש עיר כזה או אחר, זה מתחלף שם, תקציבים.

יוסי בניסטי: התהליך פה הוא רציף.

יוסי בניסטי: אנחנו, למשל בג'ואריש, יגאל הוביל את המהלך הזה אז, שיתפנו את הקהילה, אנחנו הבנו שבחור שמוכר סמים או צורך סמים זה לא רק המשטרה, זה כל מה שסביבו, זה הרשות, זה העירייה, זה אבא שלו, זה אמא שלו, זה דודה שלו, זה המורה, והיום אני יכול להגיד לך, ואתה יודע, ואתה יכול ליצור קשר עם האנשים האלה, בג'ואריש אם נפתחת תחנת סמים, התושבים לא רוצים.

יוסי בניסטי: הם סוגרים אותה עוד לפני שאנחנו בכלל מתערבים.

יוסי בניסטי: הם מתקשרים למשטרה בצורה גלויה, 'שלום, קוראים לי ככה וככה, הוא מתחיל למכור לי כאן סמים'.

יוסי בניסטי: הם הבינו את התופעה הזאת לבד.

יוסי בניסטי: זאת אומרת היה פה תהליך ארוך, לא פשוט, שילוב זרועות של כל הגורמים, זאת ההצלחה.

טלב אלסאנע: גם מבחינת ההשקעה בתשתית בשכונות---

יוסי בניסטי: תשתית, מתנ"ס.

יוסי בניסטי: זה כולם.

דודי מירון: אין ספק, יש לך מה להפסיד.

יוסי בניסטי: וזה נראה לעין.

דודי מירון: אם יש לי כביש ויש לי תאורה ויש לי גינה ציבורית ויש לי גן ילדים ויש לי מתנ"ס והמקום שלי מטופח, אדוני, יש לי מה להפסיד.

דודי מירון: אתה לא תבוא, תמכור לי פה סמים ותהרוס לי את השכונה, אין מצב.

דודי מירון: ואנחנו פועלים עכשיו להקמת שני צוותי צופים בג'ואריש.

דודי מירון: אני אומר לך שיש שם תהליכים---

טלב אלסאנע: יש מתנ"ס בג'ואריש?

יוסי בניסטי: יש מתנ"ס.

יוסי בניסטי: אני אגיד לך יותר מזה, בשנה שעברה היו משחקי כדורגל, הילדים של בית הספר עם השוטרים, כביש 431, נטעו שם עצים עם גינה.

יוסי בניסטי: זאת אומרת יש פה תהליכים---

יגאל עזרא: אם אנחנו מדברים בלוד, דיברנו על היעדר שותפויות עם הקהילה והיעדר מנהיגות ואחריות מקומיות, פה יש והיא מנהיגות מובילה ויוזמת, יחד עם הרשות המקומית, יחד עם המשטרה, אנשים שאכפת להם, גם התהליכים הבין משרדיים פה הרבה יותר---

טלב אלסאנע: האישיות של ראש הרשות משפיעה או המנהיגות המקומית משפיעה?

יגאל עזרא: לאו דווקא, גם האישיות כמובן של ראש העיר וגם האוכלוסייה עצמה, הרכב האוכלוסייה הוא שונה מלוד.

גבי יחזקאל: וגם השותפויות השונות.

גבי יחזקאל: אני אגיד משהו שרציתי להגיד באמצע, אבל לא התפרצתי.

גבי יחזקאל: אני באמת, כמפקחת של משרד החינוך, אני חייבת לומר שהשותפויות האלה והרצף, אני מסכימה איתך מאוד, והיוזמות המקומיות הקהילתיות הן אלה שיוצרות בסופו של דבר באמת איזה שהוא מרחב בטוח עבור האוכלוסייה.

גבי יחזקאל: אני חייבת לומר, ואני חושבת שאת זה אפשר לבדוק, גם רמת הדיווח של המנהלים על כל מיני מצבים לא סבירים ואירועים חריגים עלה בצורה מאוד משמעותית וזה כלי מאוד מדיד שאפשר לראות עד כמה היום המנהלים כאן בעיר הם בטוחים, מדווחים ואז כל הגורמים שותפים ומתגייסים כדי לסייע.

גבי יחזקאל: בנוסף על כך, אני חושבת שיש לנו פה תהליך מדהים של 'עיר ללא אלימות' לבניית תקנונים בית ספריים.

גבי יחזקאל: בתקנונים כל הקהילה, אם זה המנהלים שמובילים, יחד עם 'עיר ללא אלימות', צוות המורים, התלמידים, ההורים, ובדרך הזאת בעצם יוצרים איזה שהיא שותפות והתנהגות נאותה, כך שהאקלים הבית ספרי השתפר מאוד וכאשר יש צורך ויש מקרים כאלה, זה לא שאין, אבל זה ירד בצורה באמת משמעותית, ואז יש לנו את השותפים.

גבי יחזקאל: המנהלים מאוד מאוד נעזרים ויודעים שיש להם שותפים אמיתיים שיכולים לסייע להם כשיש צורך, וזה כלי מדהים.

גבי יחזקאל: דבר אחרון, היום, רק לידיעתכם, חוזר מנכ"ל מחייב את בתי הספר כבר מכיתה א' להיכנס עם תכניות של כישורי חיים כדי לא להגיע בסופו של דבר למצב של התמכרויות וסמים וכך הלאה.

גבי יחזקאל: אנחנו יודעים שזה ירד יותר ויותר והיום אפילו בכיתות ה'-ו', בבית הספר היסודי, אפשר לראות תופעות שונות וככל שנקדים לעשות את זה, כך זה יהיה יותר טוב.

גבי יחזקאל: פה בעיר אנחנו מקפידים, בסיוע היועצות והמורים, וכל הצוותים שלהם מוכשרים כדי לתת מענה לילדים כבר בכיתה א' לנושא של כישורי חיים, בהתאם לשכבות.

גבי יחזקאל: אני לא אחזור על זה

דוד מדר: לצורך חיזוק מה שהיא אמרה, אני רוצה להגיד שבית הספר התיכון המקיף עבר מהפך בעקבות זה שהגיעה מנהלת, שינתה שם את האקלים של בית הספר מקצה לקצה.

דוד מדר: היא מגיעה לכאן, חושפת את העברות, יחד עם התלמידים, אם זה החזקת סכין, אם זה על כל דבר, אלימות, אין אצלה לטאטא תחת השטיח וזאת התוצאה, שיש שם אקלים חבל על הזמן.

דוד מדר: וזה בית ספר שנתן לנו הרבה עבודה בתקופה שלפני שהיא הגיעה, הרבה הרבה עבודה, אז זה באמת מחזק את מה שאת אומרת, שיש פתיחות עם מנהלי בתי הספר והיא הדוגמה לכך.

אילנה שנבל: אני רוצה להוסיף עוד משהו.

אילנה שנבל: אני מרשה לעצמי לנצל את ההזדמנות שאתם כאן, כי זה לא בדיוק סמים, אבל זה כן, רצח של נשים ונערות בחברה הערבית.

אילנה שנבל: יש הבדל מאוד מאוד גדול בין ההתנהלות של עיריית רמלה ועיריית לוד, וזה בא לידי ביטוי בהרבה מאוד היבטים בהתנהלות ובהתנהגות ובשיתופי הפעולה, אבל עדיין האוכלוסייה, לפחות מהזווית כמו שאני מכירה אותה, היא דומה והיא גם מחוברת.

אילנה שנבל: זאת אומרת אלה חמולות שבחלקן גרות כאן ובחלקן גרות שם ורצח של אישה, לפחות להבנתי, זה די מקרי, אם זה קורה פה או קורה שם.

אילנה שנבל: אני אומרת את זה כי בכל הזדמנות שאני יכולה לפני נבחרי העם והציבור להתריע על התופעה הזאת של רצח נשים ונערות במגזר הערבי, אז אני מנצלת את ההזדמנות, כי זו בעיה שאנחנו לא יודעים להתמודד איתה, אין לנו מענים לה, הפתרונות שיש למדינה להציע הם מקלט לחודשים ספורים ובדרך כלל זה רק מסכן אותה יותר ממה שזה מועיל לה, וצריך לעשות משהו בעניין הזה.

אילנה שנבל: ללוד הוזרם הרבה מאוד כסף, בין היתר גם כדי להתמודד עם התופעות האלה, אבל המרחק, אתם יודעים, אתם נסעתם אותו היום, מה שלא יקרה שם, כי שם ייתנו הרבה מאוד כסף, ייפול לפה.

אילנה שנבל: ופה העיר לא חסרת אמצעים, אבל בוודאי לא קיבלה את כל מה שלוד קיבלה, וכדי להתמודד עם התופעות האלה שיזלגו משם הנה, חייבים אמצעים.

עופר תודר: כמה הערות.

עופר תודר: קודם כל, אני מניח שאתה בוודאי יודע, הייתה החלטת ממשלה על 160 מיליון שקל לעיריית לוד, העדפה, עיריית רמלה חושבת שזה לא נכון.

עופר תודר: ..

עופר תודר: אגב, מבחינה סוציו אקונומית זו בדיוק אותה אוכלוסייה, להיפך, בעיריית לוד מצב האוכלוסייה יותר טוב מזה של עיריית רמלה.

עופר תודר: מה שכן, אני חושב שאנחנו כאן באמת משלבים ידיים ועושים עבודה בסך הכול יפה.

עופר תודר: המשטרה, צריך להגיד לזכותה , מעבר לקטע של האכיפה, עושה גם הרבה מאוד פעילויות חברתיות, יש שם שוטר קהילתי, יש שם הרבה מאוד פעילויות, כדורגל, דברים, חלק גדול מהם מחוברים לעירייה, אנחנו עושים ציפורי לילה, הרבה מאוד פעילויות שבסך הכול מיועדות לתת לצעירים אלטרנטיבות תעסוקתיות.

עופר תודר: דודי גם דיבר על הצופים שרוצים לפתוח כאן, אז זו נקודה אחת.

עופר תודר: נקודה שנייה, בעיר יש הרבה מאוד פורומים שבעיניי מצמצמים את התופעה.

עופר תודר: יש לנו פורומים של מנהיגים, דיאלוג רב תרבותי, שיש שם חבר'ה מהמגזר הערבי, נוצרי, בוכרים, אתיופים, כולם, כדי שלא יקרה מה שקרה בעכו.

עופר תודר: יש לנו הרבה מאוד גופים, דובר קודם על סיירת הורים, עלם הועלה כאן, אנחנו באמת בסך הכול משלבים ידיים כדי לצמצם את התופעה ואני חייב להגיד שהתופעה הזאת, חוץ מזה שהיא בעייתית מאוד, היא יוצרת נזקים מטורפים.

עופר תודר: סליחה על הביטוי, אבל נרקומן שחותך מטר של מתכת יוצר לי נזק של 30,000 שקל במזגנים והוא מוכר את זה ב-50 שקל או 100 שקל.

עופר תודר: זה מטורף לגמרי.

עופר תודר: אגב, כמובן שבית המשפט אחרי יום משחרר אותו כי אין מה לעשות איתו.

עופר תודר: אז לתופעה הזאת יש נזקים מאוד מאוד קשים ואנחנו באמת כולנו מנסים לצמצם אותם.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: אני חושב שמבחינתנו אנחנו מוכנים לסיור.

טלב אלסאנע: סיור במרכז לטיול בהתמכרויות ושיקום האסיר

דלית גטניו: קודם כל שוב ברוכים הבאים.

דלית גטניו: אנחנו במרכז, המרכז שלנו עובד כבר שנים רבות, הוא עובד עם שלוש אוכלוסיות, אוכלוסיות מכורים ונקיים מסמים.

דלית גטניו: לפרוטוקול נאמר שהצטרפו כאן שלושה עובדים של המרכז.

אורנית: אני עובדת סוציאלית פה במרכז.

קרן: אני גם עובדת סוציאלית במרכז.

איגור: אני מדריך כאן במרכז ורציתי להוסיף שאני גם מכור נקי, מעל 14 שנים, 14 שנים ו-4 חודשים.

טלב אלסאנע: ימים, שעות, דקות?

טלב אלסאנע: אדם זוכר כל שנייה, זה סימן ש...

איגור: נכון להיום אני נקי 16 ימים, שלושה חודשים ו-14 שעות.

איגור: יום נקי זה מאוד חשוב.

טלב אלסאנע: נכון.

דלית גטניו: אז כמו שככה התחלתי להגיד, האוכלוסייה של המרכז מחולקת לשלושה; מכורים נקיים מסמים, אוכלוסיית שיקום האסיר וקבוצת מכורים לאלכוהול והימורים שרק במרץ האחרון פתחנו את השלוחה הזאת כאן, של עמותת אפשר, ואפשר לראות בהדרגה אבל בהרחבה מאוד עקבית וקבועה שמספר המטופלים הולך וגדל באופן ברור.

דלית גטניו: אני יודעת שאתם רוצים לשמוע על החבר'ה, כי הזמנו, אז נשאיר להם מקום ואני אעשה את זה בקצרה.

דלית גטניו: רק בכל זאת, תנאי המרכז לאוכלוסיית המכורים לסמים שונה מהאוכלוסייה למכורים לאלכוהול והימורים.

דלית גטניו: פה הנטייה היא לא לקבל מי שמשתמש בסמים, אנחנו מגדירים את זה מאוד ברור.

דלית גטניו: אם מישהו בא מכור ואומר 'אני רוצה להתנקות', או שמפנים אותו לאשפוזית או שהוא נגמל בבית, הוא מגיע לכאן כדי להתחיל את תקופת הניקיון כשאנחנו עושים מעקבים על ידי בדיקות שתן ושיחות.

דלית גטניו: אחרי שהם עושים בכניסה שלוש בדיקות שתן נקיות יש שיחה עם איגור, הוא בוחן את המוטיבציה, את הנכונות של הבן אדם להיכנס לתוך תהליכים טיפוליים וקבוצתיים ואז הוא נכנס לשיחה טיפולית עם אחת מהעובדות הסוציאליות.

דלית גטניו: עם עמותת אפשר זה עובד קצת אחרת, אין שם הגבלה של 'אתה חייב להיות נקי', הם עושים את זה תוך כדי תהליכים ובכל זאת הכמויות דמויות האנשים שמגיעות הולכות ובאות הן באופן עקבי, כי באלכוהול יש משהו, הוא בכל זאת נגיש, הוא קל ויותר ויותר נפתחת הרצועה הזאת---

אילנה שנבל: הוא קודם כל חוקי.

דלית גטניו: בדיוק, חוקי, ויותר ויותר נפתחת המודעות שגם אלכוהול הוא סם.

דלית גטניו: אם יהיו שאלות, אז אני כאן לענות, אבל אני רוצה לתת קצת במה לאיגור וקצת למטופלים שלנו שכאן.

איגור: טוב.

איגור: כפי שציינתי אני נכון להיום נקי 16 ימים 3 חודשים ו-14 שנים.

איגור: אני בוגר קהילה טיפולית, התחלתי טיפול מהאשפוזים ואחר כך הגעתי לקהילה טיפולית, אחרי שיצאתי מהקהילה הטיפולית זה לא היה פשוט לפגוש את המציאות אחרי הרבה שנות הרס ושימוש בסמים.

איגור: השתמשתי בסמים קשים במשך 15 שנים, ולפני שהשתמשתי בסמים קשים השתמשתי גם באלכוהול.

איגור: הניסיון שלי בעולם השימוש בעולם הסמים והאלכוהול היה 25 שנים.

איגור: הגעתי לקהילה טיפולית בגיל 35, 36, הרוס, מפורק, גרוש ובודד.

איגור: אפשר להגיד שחוויתי גם בתקופת השימוש פעמיים מוות קליני, התגרשתי, והגעתי ל---

דודי מירון: כל זה היה בארץ?

איגור: כן.

איגור: כל זה היה בארץ, אבל עליתי לארץ כשהייתי מכור כבר.

איגור: התחלתי להשתמש באוקראינה והגעתי לפה עם משפחה, עליתי עם המשפחה ופה הכול התפרק.

איגור: חשבתי שאני כביכול מגיע לארץ, דף נקי, שאני מתחיל מחדש, שאני לא מכיר שום דבר, אבל זו הייתה אשליה וזה לא היה אמת ומאוד מהר מצאתי פה סמים, מצאתי פה משתמשים, מצאתי פה גם תחנות וסוחרים כמובן ו---

דודי מירון: כל זה היה ברמלה?

איגור: לא, אני גרתי בנתניה.

איגור: אבל זו לא בעיה, קניתי גם בתוך נתניה, לא צריך לנסוע רחוק.

איגור: סמים זה דבר שהוא זמין ואפשר למצוא בכל מקום.

איגור: החוויה שלי כשהייתי מפסיק להשתמש, אז הייתי אומר לעצמי שאני בסדר, אבל אלה לא היו תקופות ארוכות ולא היו תקופות עם מודעות.

איגור: לא השתמשתי בשום כלי, כי לא ידעתי שההתמכרות היא מחלה והיא מחלה כרונית והיא מוגדרת בין המכורים כמחלה פיזית נפשית ורוחנית, ובעצם הגעתי לפשיטת רגל ואפשר להגיד שהייתי חי-מת, שלא הייתי חי.

איגור: בעצם בשביל להשיג מנת שם הייתי מוכן לגנוב, הייתי מוכן לפרוץ וגם סחרתי והרבה דברים עשיתי וזה הרבה עברות.

איגור: אני פגעתי במשפחה, פגעתי באנשים הכי קרובים אליי, אמא שלי אמרה לי יום אחד 'אל תבוא הביתה, עם כל הצער, אתה לא הבן שלי', והבת שלי אמרה לי, 'אני לא צריכה אבא כמוך'.

איגור: בעצם נשארתי לבד וכשהגעתי לאשפוזית, אז התחלתי טיפול, שכנעו אותי אנשי הטיפול שאני צריך להמשיך תהליך טיפולי, הלכתי לקהילה, כשיצאתי מהקהילה הייתי במסגרת קהילה שהיא סגורה ובמהלך שנה, שנה פלוס, התחלתי קצת להשתקם פיזית, קצת להתנקות ולראות איפה ובאיזה עולם הייתי, לאיפה נכנסתי ומה רכשתי.

איגור: וכשיצאתי מהקהילה, מהמסגרת של הקהילה, ראיתי עד כמה אני חשוף למציאות, עם הרבה חובות, גרוש, מוגבל, לא יכול לפתוח בשום בנק חשבון והחלטתי לפנות להמשך טיפול ליחידה, שהיא ברחובות.

איגור: יחידה כמו היחידה שלנו.

איגור: במשך שנתיים הייתי בטיפול פרטני והשתתפתי בקבוצות ואני יכול להגיד שאחרי ארבע שנות טיפול התחלתי להשתקם, התחלתי להחזיר חובות והתחלתי ליצור קשר עם המשפחה והחזרתי את הבת שלי לקשר איתי.

איגור: שיקמתי את הקשר ובאחד הימים גם פנו אליי, מנהלת היחידה, נשאלתי אם אני מוכן לעבוד כמבצע בדיקות.

איגור: התחלתי לעבוד בקרית עקרון, אחר כך התחלתי לקחת בדיקות שתן ולבדוק אותן והתחלתי לעבוד שנתיים ביחידה ברחובות וכעבור עוד פרק זמן מסוים בהמלצה של מנהלת היחידה ברחובות גם התחלתי לעבוד כאן.

טלב אלסאנע: מה השלב הכי קשה היה, העניין של הגמילה הפיזית או לשמור ולהמשיך הלאה?

טלב אלסאנע: כי שנים היית במעגל הזה.

איגור: לעלות על ניקיון זה אפשרי.

איגור: לעלות ולהיגמל בבית, עשיתי את זה.

איגור: בשלבים שהייתי צעיר, הייתי אומר, אני בשליטה, אני יכול לעשות את זה.

איגור: הייתי עושה את זה כמה פעמים וחוזר, ולא מבין איך אני חוזר, למה אני חוזר בעצם ומה לא משתנה.

איגור: את זה לא הבנתי, אני גם הכחשתי שאני נרקומן, הכחשתי את זה, לא רציתי לראות את עצמי כנרקומן, כי נרקומן בשבילי זה היה עבריין, משהו פסול, משהו שלא הזדהיתי עם זה.

איגור: אבל בשלב שכבר התפרקתי ונפלתי והתרסקתי וכשהגעתי לאשפוזית, אחרי חמישה-שישה ימים של גמילה פיזית, פתאום נשארתי עם הצפת רגשות, פתאום נשארתי עם הריקנות, פתאום לקחו לי את החבר הכי טוב שלי, את הסם.

איגור: הסם היה חבר שלי, הוא ענה לי על הרבה צרכים, הוא ענה לי על הדימוי העצמי הנמוך, הוא ענה לי על חוסר ביטחון, אני גדלתי בסביבה עוינת שלא תמיד קיבלו אותי עם הזהות שלי כיהודי שם, היו קשיים, השורשים של ההתמכרות שלי והבסיס להתמכרות זה בתוך המשפחה, אבא שלי היה אלכוהוליסט, שתיין, בן אדם מאוד אלים, ואני ראיתי הרבה אלימות בבית וחוויתי גם פגיעה והתעללות נפשית מצד אבא שהוא היה פוגע בעצמו, פוגע באמא, ולילד בן שש קשה לשאת את החוויה הזאת, קשה לעכל את זה שבתוך הבית קורים דברים רעים.

איגור: עם זה המשכתי.

איגור: מאוד מהר אחרי הגירושין, בגיל 10 ובגיל 11 כבר הייתי משתייך בתוך בית הספר לתלמידים השליליים, הייתי הולך מכות הרבה, הייתי צריך להוכיח את עצמי ובשבילי דרך הכוח זו הייתה הדרך, וכמובן תרבות השתייה ברוסיה זו תרבות שכולם שותים, שותים בבית ושותים בחגים ושותים בכל יום, מהבוקר.

איגור: זה לא בסיס שכל החברה חיה ככה, אבל יש הרבה בחברה.

איגור: אז אני אענה לשאלה שלך, אז אחרי גמילה פיזית של 7 ימים, הייתה לי דודה.

איגור: הדודה זה דבר שהוא בראש, משיכה לחזור למוכר והידוע, כי אני לא יודע לקראת מה אני הולך, למה אני נגמל, מה מחכה לי, וכשפונים אליי אנשי מקצוע ואומרים 'אתה צריך ל המשיך טיפול', אני שואל 'בשביל מה?

איגור: אני נקי'.

איגור: אני נקי 7 ימים, אני צריך להיות במסגרת של אשפוזית חודש ימים, אני אעשה את זה, אני אסיים את זה ואני אצא.

איגור: אני בשליטה, אני כבר לא אפול.

איגור: אמרו לי 'לא, כמה פעמים ניסית וכמה פעמים לא הצלחת?

איגור: ' השתכנעתי, הלכתי לקהילה ושם התחלתי להבין שאין לי בעיית סמים, יש לי בעיית חיים.

איגור: אני לא יודע איך לנהל חיים נכון, אני לא יודע איך להתבטא, אני לא יודע איך לבקש עזרה, אני לא יודע איך לקבל עזרה, אם מציעים לי עזרה, אני אומר 'לא, תודה, אני יכול, אני מסוגל', אבל זה לא ככה.

איגור: ההתמכרות לסמים היא כרוכה בהרבה נתק והרבה פגיעות ובהרבה הרבה עברות.

איגור: כמובן היו לי, כשיצאתי מהקהילה, הרבה תיקים, נשפטתי עליהם וראוי להגיד שאני הייתי מאוד עקבי בטיפול, הייתי מאוד נחוש לסיים טיפול ולהישאר נקי.

איגור: לא נקי רק לא להשתמש בסמים, להשתנות, לשנות גישה, לשנות שפה, ולהתקבל בעולם הנורמטיבי, להפסיק להשתייך למגרש הישן והידוע ולהוריד את כל המסכות ולהיות אמיתי, עם עצמי קודם כל, לא לשקר.

איגור: כי ההתמכרות היא גם שקר עצמי, זה הרבה שקרים, זה המון שקרים, זה לשקר, זה כבר הופך להיות חלק ממני, זה חיים שלי, אני צריך לשקר, אני צריך להתגונן, אני צריך לשים מסכות וחליפות שהדברים לא שייכים לי, זה לא אני.

איגור: ככה הייתי הרבה שנים בחיים.

טלב אלסאנע: בן כמה אתה?

איגור: בשבוע שעבר חגגתי 49.

איגור: אני גם עשיתי הרבה שינויים, כשיצאתי מהקהילה, אתם רואים בן אדם נורמלי, נורמטיבי, אני יכול גם להיות דוגמן.

איגור: כשיצאתי מהקהילה לא היו לי שיניים, כי הסמים אכלו לי את השיניים, היו לי הרבה בעיות פיזיות והדבר הראשון שהחלטתי לפני הכול זה מראה, זה לסדר שיניים, זה ללכת לבנות קשר עם המשפחה, לבנות קשר עם הבת, להחזיר אותה.

איגור: אני יכול להגיד שעם השנים הקמתי משפחה חדשה, נולדו לי ילדים, יש לי שני בנים מקסימים, בן שנתיים וחצי ובן ארבע.

איגור: ואני יכול להגיד שהנרקומן זה לא פסק דין ולא גזר דין, זה נכון שאם בן אדם נמצא במעגל סמים ובמעגל שימוש, כשהוא נקרא נרקומן, אז הוא נקרא גם פושע, כי הוא עושה הרבה עברות, הוא עבריין.

איגור: כדי להשיג סמים יש הרבה עברות, זה כרוך בסיכון ובלעבור על החוק.

איגור: עשיתי את זה, אבל היום אני מחזיר לחברה, היום אני עובד כמדריך.

דלית גטניו: אבל אני רוצה, דווקא בעובדה שבאמת איגור הפך להיות מאוד יצרני לחברה והוא משתלב בה, אחד הדברים שמטופלים צריכים כדי לשמור על ניקיון בנוסף לטיפול זה המון קבוצות, כי קבוצת הביחד מאוד משמרת את הכוח ונותנת להם את היכולת גם לדבר מול הדברים המוכרים, כי כולם שותפים והמון חוזקה.

דלית גטניו: העניין הוא שהרבה בגילאים ה-40 פלוס, 50, יוצאים לעולם נקיים, כבר אחרי כמה גלגולים, אבל חסרי תעסוקה וחסרי השכלה וחסרי כיוון.

דלית גטניו: היום אחת המטרות של המרכז הזה, ויואב כמתאם הסמים העירוני, חברנו יחד במטרה להפעיל הכשרה מקצועית שהרשות להתמכרויות מממנת, דרך דר' מאל, והמטרה באמת לתת להם כלים כדי לצאת החוצה ולצאת.

דלית גטניו: הבעיה שבאמת אין מקומות עבודה שיכולים לפתוח את הדלתות ולהכניס גבר בן 50 וזה לא---

אילנה שנבל: יש, קשה.

אילנה שנבל: צריך לעשות הרבה עבודה---

דלית גטניו: זה קשה, אבל הרבה פחות מל...

דלית גטניו: לכל האוכלוסייה הזאת זה קשה, לאוכלוסייה הזאת בעיקר.

טלב אלסאנע: צריכים לתת להם עדיפות בלקלוט אותם, כחלק מהשיקום.

טלב אלסאנע: כי כל עוד שהוא נרקומן, הוא מקבל את התמיכה של הממשלה, הבטחת הכנסה, ברגע שהוא נגמל מפסיקים לתקצב אותו.

אילנה שנבל: אם היה כמו לעולים או כמו לנכים, לקבל תמיכה.

אילנה שנבל: אני ממש מתנצלת, אבל אני חייבת לזוז.

אילנה שנבל: דלית וכל הצוות, תודה רבה.

אילנה שנבל: ותודה לכם שבאתם לראות אותנו.

דלית גטניו: אבל בדרך החוצה עוד לא יוצאים, יש לנו מה לעשות.

טלב אלסאנע: בסדר גמור.

דלית גטניו: הם פה, החבר'ה שלנו?

טלב אלסאנע: הם מוכנים?

דלית גטניו: כן.

טלב אלסאנע: אז אנחנו כבר ניגש.

דלית גטניו: אבל אני רוצה שרק בגינה הטיפולית אורנית תראה.

דלית גטניו: סיור בגינה של המרכז לטיפול בהתמכרויות

אורנית: אני אציג בקצרה ואני אומר שכל הצמחייה פה שאתם רואים מסביב זה הכול במסגרת הפרויקט של גינון קבוצתי.

אורנית: כי כמו שדלית הציגה בפנים, חלק מהטיפול נעשה בקבוצות ואחת הקבוצות שמצאנו אותה כמתאימה זו קבוצה של גינון.

אורנית: אתם מכירים הרבה פעמים שבא אליכם מישהו ואומר, לחבר שלי יש בעיה, ואז יותר קל לו לדבר?

אורנית: אז אותו עיקרון זה הגינה, לגינה שלי יש בעיה, ולצמחים ולמה שצריך לעשות בגינה יש בעיה ועל ידי זה נכנסים לתכנים קצת יותר עמוקים של איפה הבעיה פוגשת אותך ומה קורה לך.

אורנית: תוך כדי העבודה בגינה יש גם עבודה על מיומנויות של עבודה.

אורנית: אם אנחנו שואפים שהם ייכנסו למעגל של העבודה, אז הרבה פעמים צריך לעבוד קודם כל על מיומנויות בסיסיות שאותן צריך לרכוש אחרי הרבה שנים בלי, אנחנו מדברים גם על קבוצת השתייכות, קבוצת שווים, חברה, איך אני יושב בכלל בחברה, שלנו זה נראה דבר הכי בסיסי ומובן מאליו, אני יושב ועושה את זה.

אורנית: מה עוד נכנס פה?

אורנית: יש גם את התרומה של המטופלים למרכז, במיוחד בגינה פה.

אורנית: גם לעצמם וגם למרכז.

אורנית: קודם כל כשהם באים לפה ורואים ירוק, צבעוני מול העיניים, כל אחד מאיתנו יכול לדמיין מה זה עושה לעצמו, במקום לבוא ולהגיע והאדמה האפורה, שאגב היא התחילה בערך בצבע פה של הבטון, זה היה הצבע של כל השטח ומצב האדמה, ומכזה מצב להפוך את זה לאיך שזה נראה היום והם ממשיכים להגיע אז הם גם רואים מה נהיה וזה נותן פירות וגדל, זה מאוד משמעותי עבורם.

אורנית: גם לעצמם וגם התחושה שלהם שהם נותנים בדרך שלהם למקום שהרבה פעמים הם אומרים שהם---

טלב אלסאנע: מה כתוב שם?

טלב אלסאנע: כל אחד כותב שם או סוג הצמח?

אורנית: לא, אלה צמחי התבלין.

אורנית: יש צמחי תבלין, יש את הכניסה, עצים שהם כרגע בלי פירות, צמחי נוי, צל.

דלית גטניו: וזה עוד קודם שקיבלנו תקציב להמשיך פה.

טלב אלסאנע: כיף לעבוד עם האדמה וככה מבחינה נפשית המגע ועם העץ להתחבר.

טלב אלסאנע: יש לזה משמעויות רבות.

דלית גטניו: זה הפרויקט שאנחנו ממשיכים גם השנה.

טלב אלסאנע: כמה מטופלים כאן עכשיו?

דלית גטניו: בשוטף יש לנו 125 אבל לאורך השנה מגיעים הרבה יותר.

דלית גטניו: זאת אומרת אנשים שמגיעים לטיפול נקודתי, צריכים משהו קצר מועד, התערבות משפחתית.

טלב אלסאנע: עכשיו בתקופה הזו יש 125?

דלית גטניו: לא, פחות, 80, כי עכשיו חלק מהעובדים בחופשת לידה, עובדת הנוער בדיוק עברה לתפקיד אחר.

טלב אלסאנע: כל ההחזקה והעלות זה העירייה?

דלית גטניו: עיריית רמלה, כן.

טלב אלסאנע: מה זה היה לפני?

דלית גטניו: אולי בית פרטי, אני לא יודעת.

טלב אלסאנע: והעירייה העמידה לרשות המטרה הזו של המכורים הנקיים?

דלית גטניו: כן.

טלב אלסאנע: אני נהניתי לשמוע אותו איך הוא מציג את הבעיה ואיך הוא מתבטא, מבטא את עצמו, כל הכבוד.

טלב אלסאנע: ישיבה ב-NA, מכורים אנונימיים, רמלה

דלית גטניו: המפגש שלנו קצר, אז נתחיל.

זוהיר-מכור נקי: קודם כל ברוכים הבאים.

זוהיר-מכור נקי: אנחנו חיכינו לכם בקוצר רוח, אפשר להגיד.

זוהיר-מכור נקי: אני שמח להיות כאן ואני שמח גם לראות אתכם.

זוהיר-מכור נקי: עשר דקות יש לנו, לי קוראים זוהיר ואני כמעט נקי, לא רוצה להגיד כמעט, אני נקי מכל סוגי הסמים ומהאלכוהול 22 יום ו-5 חודשים ו-18 שנים.

זוהיר-מכור נקי: מה שאני רוצה להגיד, אני לא דובר של NA, של התכנית מכורים אנונימיים, אני לא מייצג את התכנית מכורים אנונימיים, אני מדבר אך ורק על עצמי.

זוהיר-מכור נקי: קוראים לי זוהיר, אני מוסלמי, נולדתי להורים מוסלמים.

זוהיר-מכור נקי: אני לא רוצה לדבר בכלל או להביא את העבר שלי בתוך כמה דקות אבל מה שאני רוצה להגיד, שאני אחד האנשים שחולה במחלה שקוראים לה התמכרות שהיא מחלת גוף, נפש ורוח.

זוהיר-מכור נקי: זאת אומרת בכל הישות שלי אני חולה במחלה שקוראים לה התמכרות.

זוהיר-מכור נקי: מחלה כזו, משחר ההיסטוריה יש את ההתמכרות, אבל אף פעם לא הייתה תרופה למחלה הזאת.

זוהיר-מכור נקי: באחד הפרקים שנכתב בספר שלנו, אני אצטט פרק קטן, שנאמר 'ספרים רבים נכתבו על טבעה של ההתמכרות, ספר זה עוסק אך ורק בטבעה של ההחלמה'.

זוהיר-מכור נקי: ויש כמובן עוד המשך, שזה לא נוגע אליכם, אבל מה שאני רוצה להגיד, בעולם ההתמכרות הפעילה אני הייתי לא אני, זה לא ממש הייתי אני.

זוהיר-מכור נקי: ידעתי בלב שלי שאני לא רציתי להיות אדם כזה, אבל בכל זאת הייתי במצבים וסיטואציות שנאלצתי, לא אני נאלצתי, אלא המחלה אילצה אותי לבוא ולהיות במקומות ולהיות מה שאני לא רציתי להיות.

זוהיר-מכור נקי: זאת אומרת בעל כורחי.

זוהיר-מכור נקי: כמובן, כמו שכולנו יודעים, מה מחלת ההתמכרות ומה הוא מכור פעיל, אז נקרא לזה בפשטות נרקומן.

זוהיר-מכור נקי: אדם נרקומן, על מנת לממש את הסמים ואת השימוש בסמים, צריך מימון.

זוהיר-מכור נקי: אז אני אחד האנשים שפרצתי, גנבתי, שדדתי, ישבתי שלושה מאסרים ולא בחלתי בשום אמצעי על מנת לממן את השימוש שלי.

זוהיר-מכור נקי: במאסר האחרון שלי באמת רציתי להתנקות, כי ידעתי בלבי שאני לא שייך לעולם הזה.

זוהיר-מכור נקי: ידעתי.

זוהיר-מכור נקי: ידעתי כל הזמן בלבי שאני לא שייך לעולם הזה.

זוהיר-מכור נקי: לא לעולם ההתמכרות ולא לעולם הפשע.

זוהיר-מכור נקי: תודה לאל שהייתה הזדמנות במאסר השלישי שלי, הציעו לי גמילה טיפולית פה ברמלה.

זוהיר-מכור נקי: הייתי בשאטה, באתי לרמלה, לפה, והכוונה הייתה זדונית, היא לא הייתה טהורה, הכוונה הייתה לזכות בשליש וללכת הביתה, אבל מכיוון שבמהלך הטיפול היו באים חברים מבחוץ, חברי NA, חברים של מכורים אנונימיים, היו מעבירים לנו קבוצה כל שבוע.

זוהיר-מכור נקי: אותם אנשים שהיו מעבירים את הקבוצה אלה אנשים שאני הכרתי אותם מהעבר שלי, זה קסם לי.

זוהיר-מכור נקי: קיבלתי שליש, שנה וחצי קיבלתי שליש והלכתי הביתה.

זוהיר-מכור נקי: בגלל שלא הייתה לי כל כך מודעות שהאלכוהול היה סם שתיתי כוס ויסקי והתחלתי לבוא ל-NA ולהכריז על תקופה כזאת וכזאת, שנתיים.

זוהיר-מכור נקי: אחרי ימים שבחרתי חונך ושיתפתי אותו על כוס הוויסקי, הוא אמר לי 'זוהיר, אתה לא נקי', אז אמרתי, 'אוקי, אם אני לא נקי, אני מבטל את השנתיים'.

זוהיר-מכור נקי: בגלל שהיה כל כך חשוב לי להיות חבר במכורים אנונימיים, היה חשוב לי להציל את החיים שלי.

זוהיר-מכור נקי: ממש היה חשוב, והתחלתי עם יום אחד וביטלתי שנתיים.

זוהיר-מכור נקי: מכל סוגי הסמים אני נקי יותר מ-20 ומשהו שנים, אבל מכיוון שהתכנית מבקשת ממני ניקיון טוטאלי.

זוהיר-מכור נקי: וכך המשכתי.

זוהיר-מכור נקי: הבנתי שהתכנית זה לא לבוא ולשתות כוס קפה ולראות את זה ולראות את ההיא, הבנתי שיש בתכנית כמה שלבים.

זוהיר-מכור נקי: יש לנו את 12 הצעדים, שזה לעצמי, לאני, לפרט שלי, ויש את ה-12 מסורות שזה לקבוצות ולתכנית, שזה הקו המנחה לתכנית שלנו.

זוהיר-מכור נקי: ככה התחלתי.

זוהיר-מכור נקי: תודה לאל, אני נקי 18 שנים ו-5 חודשים ו-22 ימים לא בכוח שלי, ידעתי שיש תרופה, ידעתי שיש חברותא שקוראים לה 'מכורים אנונימיים' והם אשר יכולים לעזור לי להישאר לא רק נקי מסמים.

זוהיר-מכור נקי: אני אחד האנשים וכולם יודעים, גם יעקב יודע, אני לא חותר אך ורק להיות נקי מסמים, אותי זה לא מספק להיות נקי מסמים עם אותה תפיסה מעוותת, עם אותם דפוסים ונגיד לזה עקרונות של הפשע.

זוהיר-מכור נקי: אותי היה מעניין וחתרתי לזה ואני עדיין חותר לזה, לא רק להיות נקי מסמים אלא להיות אדם טהור, עם עקרונות רוחניים, עם מאפיינים אלוהיים.

זוהיר-מכור נקי: לזה אני חותר ותודה לאל, אני יודע היום מה הייעוד שלי בחיים.

זוהיר-מכור נקי: שאלתי כמה פעמים, 'זוהיר, אתה בן 52, מה הייעוד שלך בחיים?

זוהיר-מכור נקי: מה אתה עושה בחיים?

זוהיר-מכור נקי: ' רק לפני חודשיים הבנתי שהייעוד שלי בחיים זה להיות, לא רוצה להגיד לכם שליח, אלא להיות מסר ודוגמה לא רק בקבוצות, גם בחברה.

זוהיר-מכור נקי: הרבה אנשים מכירים אותי בחברה ויודעים מי זה זוהיר, לא אותו זוהיר.

זוהיר-מכור נקי: היום אני עובר ברחוב ואני מישיר מבט אל עיני העולם כולו, ללא תוקפנות או פחד.

זוהיר-מכור נקי: אז תודה לאל, יש לי תכנית.

זוהיר-מכור נקי: יש לי תכנית שיכולה לעשות ממני, כמובן כשאני מרשה לעצמי, אדם, מה שהייתי רוצה להיות אז בילדות.

זוהיר-מכור נקי: זה זוהיר.

זוהיר-מכור נקי: תודה לאל.

זוהיר-מכור נקי: בזמן האחרון, ובזה אני אסיים, לפני שישה חודשים, התגלתה אצלי מחלת אפילפסיה.

זוהיר-מכור נקי: היו לי שלושה התקפים.

זוהיר-מכור נקי: שני ההתקפים הראשונים לא היו מתועדים, השלישי היה מתועד ולקחו אותי לבית החולים.

זוהיר-מכור נקי: פקחתי את העיניים ומצאתי את עצמי בתוך אמבולנס.

זוהיר-מכור נקי: בסיכום הרופאים קבעו שאני חולה במחלת אפילפסיה.

זוהיר-מכור נקי: שישה חודשים אני כבר לא עובד, לא נוהג, לוקח כדורים וקבעו שאני צריך לישון שבע-שמונה שעות ביום, אסור לי להיות פה לבד, אסור לי להיות בגובה, אסור לי לעבוד ב...

זוהיר-מכור נקי: למה אני אומר לכם את זה?

זוהיר-מכור נקי: אני אומר לכם את זה כי האמונה שלי באלוהים היא כל כך חזקה שהיא לא מתערערת אפילו שהחיים השתבשו.

זוהיר-מכור נקי: במקרה כזה, כשאומרים לי 'זוהיר, תשמע, החיים שלך.

זוהיר-מכור נקי: ..

זוהיר-מכור נקי: אתה ככה וככה וככה.

זוהיר-מכור נקי: ..', ואני חי בדרך שאני לא מכיר את האיסורים האלה.

זוהיר-מכור נקי: החיים משתבשים, משתבשים לגמרי.

זוהיר-מכור נקי: השאלה כמה זמן אני צריך לחזור לעצמי ולהגיד 'זוהיר, לא משנה, חלית, אתה מאמין באלוהים, הכול לטובה'.

זוהיר-מכור נקי: הבנתי במשך השישה חודשים האלה מה שלא הבנתי כל החיים שלי, הבנתי שאני אדם, ואני אומר את זה בשיא הענווה, שהוא מסר ודוגמה לא רק בקבוצות, אלא גם בחברה.

זוהיר-מכור נקי: אני שם לב לאנשים שמחכים שאני אעבור, אני שם לב שאנשים מחכים שאני אשב איתם, אני שם לב שאנשים מחכים לפתור להם בעיות.

זוהיר-מכור נקי: וזה אני.

זוהיר-מכור נקי: זו התכנית.

זוהיר-מכור נקי: וזה אני, תודה רבה לכם, על ההקשבה.

דוד מדר: אני רוצה לומר משהו, ברשותכם.

דוד מדר: אני פשוט נורא מתרגש לשמוע את זוהיר.

דוד מדר: אני טיפלתי בו בשנות ה-80, כשהוא סיפר על העברות שהוא ביצע.

דוד מדר: ישבנו לתוך הלילה הרבה שעות וכמה שיחות היו שזו לא הדרך וכמה זה טוב שהוא ייצא מהפשע, וזוהיר היה רזה, זוהיר היה בלי שיניים, זוהיר היה נראה במרכאות כפולות מן ערס כזה, אני מאוד מאוד שמח, זו בשבילי הפתעה שאני חושב שזה בשבילי שיא הביקור מבחינתי, לראות אותך זוהר, זוהיר.

דוד מדר: זה משהו שאין מלים.

דוד מדר: אתה סיפרת את זה ואני התאפקתי לא לבכות, ואני אומר לך את האמת.

דוד מדר: אני אדם חזק ונגעת ללבי.

דוד מדר: אני לא ידעתי בכלל שאתה נמצא פה, זאת הפתעה.

דוד מדר: כל הכבוד.

דוד מדר: ממש כל הכבוד.

זוהיר-מכור נקי: תודה רבה לך.

יעקב-מכור נקי: לי קוראים יעקב ואני גם מכור, מכור הרבה שנים.

יעקב-מכור נקי: אני רוצה לדבר על הקשר שלי עם ה-NA ואיך מתנהלות פה קבוצות.

יעקב-מכור נקי: פה כל השבוע מתנהלות, חוץ מיום שישי, קבוצות.

יעקב-מכור נקי: אחת לחודש אנחנו עושים פגישה פתוחה ואנחנו בקשר עם המרכז לנפגעי סמים וזהו.

יעקב-מכור נקי: המצפון שלנו מתמקד אך ורק בצעדים והצעדים זה דובר, דובר שיכול לדבר רק חצי שעה והשאר זה פתוח, הכול.

יעקב-מכור נקי: למה אני אומר צעדים?

יעקב-מכור נקי: כי כמו שאמר החבר זוהיר, כל התכנית שלנו זה צעדים.

יעקב-מכור נקי: אילו לא היו הצעדים זה היה בית קפה, ותוך כדי השירות שלי באותו יום אני למדתי כמה צבעים יש במחזיקים.

יעקב-מכור נקי: אני למדתי שצריך שליח לוועדה, אני למדתי שיש גזבר, אני למדתי שיש מזכיר.

יעקב-מכור נקי: ומזכיר וגזבר והכול, זה לא נרכש ביום אחד, זו מיומנות שנרכשה בשביל להפוך למסר ולדוגמה.

יעקב-מכור נקי: במיוחד אני מדבר על החבר החדש, שהוא הכי חשוב בפגישות שלנו.

יעקב-מכור נקי: כי חבר חדש, ואנחנו המכורים, איך אומרים ברחוב?

יעקב-מכור נקי: אי אפשר לעבוד עלינו.

יעקב-מכור נקי: זה נכון שהתהליך מתחיל ממרכז גמילה ואחר כך זה עובר ליחידה לנפגעי סמים, וכל מה שאני יכול לעשות בשביל החבר החדש ומה שלמדתי אני נותן.

יעקב-מכור נקי: אני נותן.

יעקב-מכור נקי: בשביל לתת צריך גם לקבל ואני קיבלתי המון מה-NA, אני קיבלתי חיים.

יעקב-מכור נקי: דרך אגב אני גם הייתי חולה ועד היום אני חולה ומתמודד עם הגרושים של הביטוח הלאומי ואני לא מפסיד פגישה אחת בשבוע.

יעקב-מכור נקי: אני מגיע לבתי סוהר, אני מגיע למרכזי גמילה.

יעקב-מכור נקי: כל התהליך שלי, מה שלימדו אותי, זה לעזור לחבר החדש ושתהיה המשכיות ב-NA.

יעקב-מכור נקי: כמו שאנחנו יודעים, רוב המכורים, שאני אחד מאלה ששייך לאותה קהילה, לא לכל אחד יש אפשרות להתבטא בקבוצות.

יעקב-מכור נקי: הוא בא עדיין סגור, מבודד, אז הכלים הראשונים שהם רוכשים זה דרך היחידה לנפגעי סמים.

יעקב-מכור נקי: יש את הקשר בין אותו מצפון לאותה מנהלת ואותם חברי מועצה, חברי המועצה באים, ואנחנו לא זקוקים לעזרה כספית, יש לנו מסורת קבע שאומרת שכל קבוצה נושאת את עצמה לחלוטין.

יעקב-מכור נקי: אנחנו מתקיימים, הוא שם שקל, זה חצי שקל, וזה.

יעקב-מכור נקי: אנחנו קונים קפה, קונים ספרות, קונים מחזיקים, קונים כל מה שבצורך של הקבוצה בשביל שבאותו יום, והיום הוא יום שני, יהיה ולא יחסר.

יעקב-מכור נקי: אני במקרה תמיד גזבר, ואני בקשר עם הקניין והקניין צריך להביא לי קבלה, ממש, לא כמו פעם, אנחנו מתקיימים בקיצור על הגרושים האלה של המסורת שבע ויש לי בקופה 170 שקל.

יעקב-מכור נקי: אלה הגרושים שפעם הייתי יכול לעשות בטיק ולאבד אותם במנת סם.

יעקב-מכור נקי: אני היום למדתי דרך NA לנהל את החיים שלי.

יעקב-מכור נקי: מאותה משכורת של נכות מביטוח לאומי, 2,470, ועכשיו התחלתי לשלם חשמל, מים וזה.

יעקב-מכור נקי: ..

יעקב-מכור נקי: אני רוצה לחיות בדרך NA.

יעקב-מכור נקי: NA זה לא סתם, יש לנו פה חברותא שיש לה כוח, יש חונכים, יש הכול.

יעקב-מכור נקי: כל אדם שזקוק לעזרה, ולא משנה גיל, גזע, זהות מינית, הכול, כשהוא מגיע לפה, הוא בא בברכה, אנחנו מגישים לו כוס קפה, כוס תה והכול, בשביל שימשיך.

יעקב-מכור נקי: לצערי הרב, אני אומר את זה עם כאב, הרבה הרבה הרבה חברים לא מוצאים את עצמם ב-NA והם מתרסקים.

יעקב-מכור נקי: לצערי.

יעקב-מכור נקי: אבל אין מה לעשות, המסר שלי פה הוא מסר פשוט.

יעקב-מכור נקי: המטרה שלי לא להציל ממקום של קרב או משהו כזה, אני יודע היום שיהיו כאלה שישתמשו בסמים ויהיו כאלה שימשיכו את הדור שלנו, גם להשתמש בסמים, אני לא נמצא שם, לא בסמים, לא בקומבינות.

יעקב-מכור נקי: אני רוצה לחיות מה שנותר לי לחיות, ואני לא צעיר, כל החיים שלי אני השתמשתי בסמים ומדר יודע בערך, אבל הכי חשוב לי היום זה להיות מסר ודוגמה.

יעקב-מכור נקי: ותודה לאל שיש לי את אלוהים, שאני מתפלל, ואם אני רואה ואני שומע שחבר נפל, נפל, אני לא בא כועס עליו, כמו בבית הסוהר, 'למה נפלת?!', אני שואל אותו, איך, למה, למה נפלת?

יעקב-מכור נקי: מה לא עשית?

יעקב-מכור נקי: הוא אומר לי 'לא באתי ל-NA'.

יעקב-מכור נקי: ויש לנו אמרה בספרות שלנו, אלה שממשיכים לבוא לפגישות שלנו באופן קבוע נשארים נקיים.

יעקב-מכור נקי: פה מכירים את החונך, פה מכירים חברים חדשים, פה מקשיבים, פה הכול, אין הפרעות, אין שום דבר.

יעקב-מכור נקי: כשדובר בא ומדבר על צעד מסוים, אתה רואה פה דממה, לך תבין איך מכורים פתאום.

יעקב-מכור נקי: .. שני מכורים ברחוב, השכנים כבר שומעים אותם ומזמינים להם משטרה.

יעקב-מכור נקי: פה צריך להקשיב.

יעקב-מכור נקי: להקשיב, כל הזמן להקשיב, כי זה מציל חיים.

יעקב-מכור נקי: אני התמודדתי עם בעיות רפואיות של גידול בריאה השמאלית, הייתי עושה כימותרפיה וחשבתי שזהו, והמשכתי.

יעקב-מכור נקי: פה התפללו חברים שאני אחלים, שאני אבריא, אפילו באומן חברים הלכו לשם והתפללו, רק שאני אחיה.

יעקב-מכור נקי: אנחנו מן סוג של חברותא, מלוכדים, אחד עוזר לשני להישאר נקיים, כמובן עם הניסיון של חברים בדרך.

יעקב-מכור נקי: זהו, תודה שהקשבתם.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: באמת שמענו דברים מאוד מרגשים, דברים שיוצאים בצורה הכי פשוטה אבל המסר כל כך חזק וכאשר דברים יוצאים מהלב הם גם מגיעים ללב.

טלב אלסאנע: וגם חשוב לגעת באדם, עם כל הדברים, הקשיים שהוא עבר ובכל זאת הוא התגבר והוא הגיע וגם יש לו את השאיפה, זה דבר ענק.

טלב אלסאנע: יישר כוח, בהצלחה.

יעקב-מכור נקי: חברים, אתם מוזמנים, כל סוף חודש יש פה פגישה פתוחה שכל אדם, וזה לא משנה, משטרה, הכול, יכול לבוא ולבקר אותנו פעם בחודש, רק שמישהו מכם יהיה איתנו בקשר, אני לא יודע אם אתם ביחד, שנזמין אותם לפה, כי יש דברים יותר מעניינים ממה שדיברנו.

טלב אלסאנע: מאה אחוז, תודה רבה.