ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 645, 2012-02-14 11:00

אילן גילאון: מאיזה בית ספר אתם?

אילן גילאון: רוטברג מרמת השרון, יפה.

אילן גילאון: באתם ליום הנכון – יום העוני הבין לאומי.

אילן גילאון: אבל לא קוראים לזה יום העוני הבין לאומי, אלא היום למיגור העוני הלאומי, אני חושב.

אילן גילאון: נכון?

דב חנין: היום למיגור הלאומי של העוני.

אילן גילאון: היום הבינלאומי למאבק בעוני.

אילן גילאון: אתם יודעים מדינה של הרבה יארצאיטים, ואנחנו מחכים ליארצאיט למשהו, ואחרי זה עוברים לסדר היום.

אילן גילאון: אבל היום אנחנו ננסה להיכנס לעובי הקורה ולהתמודד.

אילן גילאון: דיוננו מתחיל מזה הרבה מאד זמן אצל ישראלים מאד מיושנים, שהאמינו פעם שעבודה זה חלק מתפקידים שמדינה צריכה להיות אחראית לגבי אזרחיה, ולאט לאט אנחנו ירדנו מן הרעיון הנואל הזה, על פי עמדת כמה מקברניטי מדינתנו, ונכנסנו למשהו שנקרא תיווך העבודה.

אילן גילאון: פעם הייתה לשכת העבודה והיא טיפלה בעבודה.

אילן גילאון: אבא שלי תמיד היה אומר לי כדי שלא תהיה אבטלה, צריך שתהיה העבדה, וזה היה די פשוט.

אילן גילאון: הבינו את הדברים בצורה כזאת.

אילן גילאון: היו הולכים ללשכת העבודה כדי לקבל עבודה, ולאט לאט צמחו מתווכי עבודה למיניהם, שהם קיבלו גושפנקא וגיבוי חזק מאד מהגופים הממשלתיים בסופו של דבר.

אילן גילאון: והמקור הראשי כאחראי לעבודה, בעצם ירד, ירד.

אילן גילאון: אנחנו עוד מעט נקרא ממצאים של מחקר שד"ר גלעד נתן יקרא את הממצאים.

אילן גילאון: אני קיבלתי בשוק את העובדה שיוסי פרחי, מנכ"ל לשכת התעסוקה, שירות התעסוקה הולך לפרוש בעוד שבועיים.

אילן גילאון: בעיני יוסי, אתה יודע, אתה היית אחד מהתמונות היפות של מקראות ישראל שפעם למדנו בבית ספר.

אילן גילאון: איש במדינה שבא גם כדי לתת, ולא רק כדי לקחת, כפי שאנחנו רגילים בזמן האחרון.

אילן גילאון: מתוך אמונה ומלחמה, גם לצידך ולצד משרדתך ומאבק, ולצערנו הרב לא היה צריך להיות מאבק בתחום הזה, שבעבודה, בכל עבודה צריך לטפל גורם ראשי שהוא מדיני, שהוא אחראי באחריות מדינת ישראל, כי העבודה היא איננה נושא שאפשר להפריט אותו בכלל.

אילן גילאון: לו היה הדבר תלוי בי, יוסי, אני הייתי בכלל מלאים.

אילן גילאון: אני יודע שזה מסוכן להשתמש במילים כאלה, כשהכלב הפרט, ושלום לחבר הכנסת בן סימון, ברוך הבא.

אילן גילאון: אני את נושא תיווך העבודה הייתי מלאים לגמרי, עד אחרון העובדים.

אילן גילאון: ובוודאי לא נותן את זה לגורמים שהם גורמי רווח.

אילן גילאון: והנה היום אנחנו מאדירים גורמים שהם מתווכי עבודה.

אילן גילאון: התחיל הרב הזה בויסקונסין והוא נמשך שנתיים תמימות.

אילן גילאון: כאשר זרקו אותם מן הדלת הם באו מן החלון, וכאשר זרקו אותם מהחלון הם באו מהחרך של המרזב.

אילן גילאון: והנה הדבר הזה חוזר במהדורה נוספת, מהדלת האחורית.

אילן גילאון: זה נכנס בחזרה דרך מרכזי התעסוקה והדבר הזה הוא בסופו של דבר בלתי נסבל.

אילן גילאון: אני אמרתי לך, אני לא מוכן לאירוע, אני מבין שאתה עוזב אותנו.

אילן גילאון: אנחנו נמצאים בעטיו, הייתי אומר של כיבוש של מדינת ישראל בחזרה, כדי להעביר אותו לאחריות ולהחזיר אותו לאזרחיה החוקיים, הלו הם מרבית אזרחיה.

אילן גילאון: כי עבודה, ואני אומר לכם את הדבר הזה מבלי להיות כלכלן, קנייתו של מקום עבודה על ידי מדינת ישראל – היא בסופו של דבר, בחשבון הלאומי, זולה מקנייתו של מקום אבטלה, וזה צריך להיות ברור.

אילן גילאון: ומדינה אחראית מבינה את זה היטב, היטב.

אילן גילאון: כמה נתונים של הסקר שמכון המחקר שלנו ערך מאוששים את הנתונים האלה, איך אנחנו עומדים כנגד, או ממול ובהשוואה למדינות ה-OECD.

אילן גילאון: לפעמים אנחנו נמצאים בתוך ה-OECD כנזם זהב באף חזיר, זו פחות או יותר הדוגמא שאני יכול לחשוב עליה.

אילן גילאון: אבל אנחנו בתת תקצוב הולך ומתמשך לגבי הנושא של התעסוקה.

אילן גילאון: אם במדינות ה-OECD הממוצע הוא 0.4% מהתמ"ג, אצלנו זה בדיוק חצי מהאחוז הזה, בנושא של השמת עבודה.

אילן גילאון: השמות העבודה הפרטיות עולות, הממעיטים אומרים פי שבעה, המרבים אומרים פי שנים עשר יותר יקר, וזו כנראה עבודת יד, יוסי.

אילן גילאון: הם עושים תמיד גובלן, המשרדים הפרטיים.

אילן גילאון: בהשמה יש גם אומנות ובסופו של דבר מקום עבודה הוא מקום עבודה.

אילן גילאון: ואני רוצה לברך אותך.

אילן גילאון: לו הייתי יודע הייתי מכין לך ריבה מיוחדת לעניין הזה ומשקיע.

אילן גילאון: אתה איש ראוי ומיוחד במינו.

אילן גילאון: אני מקווה שתשרת אותנו ---

דב חנין: הריבה של חבר הכנסת גילאון מאד מומלצת אגב.

אילן גילאון: זו לא הריבה, זו ריבה.

אילן גילאון: זה הבדל גדול בין ריבה ו-ריבה.

אילן גילאון: אתה יודע, שבריבה שמים סוכר ובריבה שמים סוכר.

אילן גילאון: כן, אני הריבן הראשי.

אילן גילאון: ויוסי, שוב תודה.

אילן גילאון: אני מקווה שאתה ממשיך להיות איתנו בשירות המדינה.

יוסי פרחי: תודה רבה.

אילן גילאון: עכשיו גלעד נתן, בבקשה, רשות הדיבור לך, ד"ר גלעד נתן ממכון המחקר.

גלעד נתן: תודה רבה.

גלעד נתן: לפני הנתונים, גם אני נתליתי באילנות גבוהים, כי ה-OECD קבע ב-2010, בצורה די ברורה, ששירות התעסוקה בישראל סובל מתת תקצוב ותת תקנון.

גלעד נתן: אבל אחר כך, כשלמדתי את הנתונים האלה, יכולתי רק לראות שאכן כך הוא הדבר.

גלעד נתן: כי אם מ-95 ל-2010 יש עלייה של 54% בשיעור דורשי העבודה, המספר של פקידי ההשמה שאמורים לקבל אותם ולטפל בהם יורד באותו זמן, ויש שחיקה בתקציב הריאלי של השירות, אז כנראה שאכן יש עדיין תת תקצוב ותת תקנון.

גלעד נתן: למרות שהיה פיחות של 28% במספר פקידי ההשמה בלשכות, הירידה של ההשמה בפועל היא ירידה רק של 14%.

גלעד נתן: מספר התיקים לפקיד השמה הוא הגבוה ביותר במדינות ה-OECD ובהפרש ניכר.

גלעד נתן: אם ה-OECD סופר את כלל העובדים בארגון, 346 תיקים לעובד, כי למעשה אם סופרים רק פקידי השמה זה רק 520, אז באשר מדינות ה-OECD הגבוהה ביותר אחרינו היא יפן, עם 177 תיקים לעובד.

גלעד נתן: וכן, גם ההשקעה הממשלתית, כמו שאומר חבר הכנסת גילאון, נמוכה.

גלעד נתן: גם ההשקעה בשירות התעסוקה הממשלתי וגם ההשקעה בהכשרה המקצועית הממשלתית בישראל, הן נמוכות מאד ביחס לממוצע ה-OECD ולמדינות ה-OECD בכלל.

גלעד נתן: אם אני לא טועה, מקסיקו היא המדינה היחידה שההשקעה שלה בהכשרה מקצועית היא יותר נמוכה משלנו.

גלעד נתן: גם מבחינת נתוני ההשמה, כפי שעולה מהמסמך, כאשר אנחנו משווים אותם לנתוני השמה פרטיים, הם לא רעים יותר ואף טובים יותר, במיוחד בכל מה שקשור למקבלי הבטחת הכנסה.

גלעד נתן: זהו.

גלעד נתן: תודה רבה.

אילן גילאון: אוקי.

אילן גילאון: נדמה לי שיש עוד מדינה אחת, פינלנד, נכון?

אילן גילאון: ששם היחס הוא משהו ---

גלעד נתן: נורווגיה.

אילן גילאון: נורווגיה?

אילן גילאון: נו, והנה, זה כבר פתרון לעבודה, זה נותן עבודה לאנשים.

אילן גילאון: הם יכולים להיות פקידי השמה לעובדה, וזה מצוין.

אילן גילאון: אני אתן לחבר הכנסת דב חנין, כי הוא צריך ללכת לדיון אחר שנוגע לאותו עניין, לעוני, למיגור העוני.

דב חנין: תודה רבה אדוני יושב הראש.

דב חנין: כמוך אדוני יושב הראש, אני רוצה לפתוח בכמה מילות הערכה למר פרחי, מנכ"ל שירות התעסוקה.

דב חנין: גם אני מאד הצטערתי לשמוע על כך שאתה מסיים את עבודתך.

דב חנין: אני חושב שאתה היית דוגמא לראש מערכת ציבורית שידע לנהל אותה בתנאים קשים מאד, מורכבים מאד, בתבונה רבה, באחריות גדולה, גם באומץ לעיתים, תוך ויכוח עם גורמים שהיו צריכים לטעמי לגבות אותך, אך במקום לגבות, לפעמים נכנסו לעימות, כאילו שאתה פה רוצה לנגח ולא באמת מקדם שירות שהוא כל כך חיוני לחברה כולה.

דב חנין: אני חייב אדוני יושב הראש, לומר כמה מילות ביקורת בהקשר הזה, ואני אומר אותם רק על אחריותי, על שר התמ"ת.

דב חנין: אני חושב ששר התמ"ת היה צריך להתייצב על רגליו האחוריות, כדי להגן על שירות התעסוקה, ולעשות את הכל כדי שראש שרות התעסוקה יישאר בתפקידו.

דב חנין: אבל לצערי הגדול השר שמחון בחר להראות לנו פעם נוספת, איך במציאות נראית לא סוציאל, לא דמוקרטיה, וזו הייתה התוצאה המעשית.

דב חנין: לעניינו של הדיון הזה, אדוני יושב הראש, במהלך 20 השנים האחרונות, שירות התעסוקה עובר קיצוץ דרמטי ורצחני.

דב חנין: אנחנו מדברים על פיחות של יותר מ-50% בהשקעת המדינה בדורשי עבודה, באמצעות שרות התעסוקה.

דב חנין: הדבר הזה הוא מקומם והוא מרגיז, מכיוון שהמדיניות המוצהרת היא שהמדינה מעוניינת לעודד אנשים לעבוד.

דב חנין: המדינה מעוניינת שאנשים לא יחיו על קצבאות ועל תמיכה, אלא שישתכרו ויעבדו.

דב חנין: ושרות התעסוקה הוא המנגנון שבאמצעותו המדינה אמורה להבטיח ולסייע לאנשים בפועל להשיג מקומות עבודה.

דב חנין: אבל 20 שנים של דיאטה רצחנית, יכולים ללמד אותנו שמה שבעצם נעשה כאן הוא בדיוק ההיפך.

דב חנין: יש כאן לא רק צמצום דרמטי של התקציבים של שרות התעסוקה, אלא מדיניות שיטתית שנייר המחקר שד"ר נתן הביא בפנינו מלמד אותנו לגביו, מדיניות שיטתית של התעללות בשירות התעסוקה, באמצעות אותו מנגנון שבו בעצם לא מתקצבים מראש את ההוצאות של שירות התעסוקה בבסיס התקציב, אלא מתקצבים אותו מפעם לפעם במהלך השנה, ובאופן הזה בעצם מונעים משירות התעסוקה אפילו לנצל את התקציבים שפורמאלית עומדים לראשותו.

דב חנין: התוצאה של הדיאטה הרצחנית הזאת היא אותה תמונה עגומה, שבה נוכחנו כשעסקנו בתכנית ויסקונסין, עוד אחת מאותן רעות חולות שהכנסת למרבית השמחה והוועדה הזו, אדוני יושב הראש, היה לה תפקיד חשוב בבלימת הרעה החולה הזו.

דב חנין: אבל כשעסקנו בתכנית ויסקונסין, גילינו שלספקים פרטיים המדינה מוכנה לתקצב פי שבעה.

דב חנין: זאת אומרת פקיד ממוצע במערכות הפרטיות, אמור לטפל בפי שבעה פחות פונים, מאשר עובד של שירות התעסוקה ואחר כך עוד באים ומספרים לנו על התייעלות.

דב חנין: המטרה היא לא התייעלות.

דב חנין: המטרה היא להרוס את המערכות הציבוריות.

דב חנין: המטרה היא פשוט למגר את השירותים הציבוריים, ושירות התעסוקה הוא אחד החשובים בהם.

דב חנין: בהקשר הזה גם לא תוקצבו בצורה ראויה תכניות השמה, שמאפשרות לאנשים בפועל לרכוש את היכולות, כדי להתמודד בשוק עבודה שהוא משתנה ועובר תהפוכות ושינויים.

דב חנין: אדוני יושב הראש, החוק במדינת ישראל מחייב את אוצר המדינה לשאת בהוצאות שירות התעסוקה, כדי לספק שירות לכלל דורשי העבודה, אבל מה שקורה בפועל היום, זה שהחוק הזה איננו ממומש.

דב חנין: כי אם התקצוב החסר שאנחנו רואים אותו, זה התרגום של הוראות החוק, אז אין להוראות האלה שום משמעות ממשית.

דב חנין: אני רוצה אדוני יושב הראש, גם להצטרף למסקנה של עורכת הדין ניר ---

אילן גילאון: אתה תצטרך לסכם.

דב חנין: ואני מסכם בזה ---

אילן גילאון: אנחנו אמנם יודעים שאתה יכול לנאום 12 שעות ואף אחד לא אומר שלא דברי טעם, אבל ---

דב חנין: תודה אדוני יושב הראש.

דב חנין: אני רק רוצה לסכם בהצטרפות לדבריה של עורכת הדין ניר, נציגת האגודה לזכויות האזרח, שנמצאת איתנו בדיון, אני חושב שזו קביעה חשובה.

דב חנין: מה שקורה עם שירות התעסוקה הוא לא פחות מאשר פגיעה בזכויות יסוד של דורשי העבודה, וזו צריכה להיות נקודת המוצא שלנו.

דב חנין: לכן, כשאנחנו מדברים היום על היום למיגור העוני, זה אחד הנושאים המרכזיים, זה אחד הנושאים החשובים ביותר.

דב חנין: זה אחד הנושאים שבהם הכנסת צריכה לעשות מעשה.

דב חנין: אנחנו כולנו הפגנו בקיץ, רובנו הפגנו בקיץ בעד צדק חברתי.

דב חנין: הנה נקודה ראויה להתחיל ממנה.

דב חנין: אני שב ומתנצל שאני צריך לעזוב את הדיון, בגלל דיון אחר.

דב חנין: תודה.

אילן גילאון: תודה רבה.

אילן גילאון: אתה רואה, יוסי, כולנו חוששים מזה.

אילן גילאון: סוף סוף הכרנו את מנכ"ל רשות התעסוקה והרי כאן יש לכולנו עבודה זמנית, חשבנו ש-.

אילן גילאון: אבל אנחנו באמת מצטערים.

אילן גילאון: אפשר להזמין רשות דיבור, אתה בתור חתן החגיגה תחליט מתי אתה רוצה לדבר, ככה זה מקובל אצלנו.

אילן גילאון: אז אתה תחליט אם אתה רוצה לדבר בסוף הדברים.

אבישי ברוורמן: אילן, מכיוון שאני רואה שחלק מהאנשים פה הסתובבנו כבר, אז אני באתי פה להקשיב.

אבישי ברוורמן: כבר דיברתי מספיק, כי אני רואה שזה אותם אנשים שהיו גם באירועים הקודמים, אז ברשותך.

אילן גילאון: תשמע, זה הנושא של לובי העוני.

אבישי ברוורמן: לא, לא, אני רק אומר.

אבישי ברוורמן: אז אולי שיותר ידברו אנשים מהקהל ופחות חברי כנסת.

אבישי ברוורמן: אני בכל אופן מוותר.

אילן גילאון: בסדר.

אילן גילאון: אבישי, הסדר הוא כזה – מדבר בן אדם, חבר כנסת.

אילן גילאון: בן אדם, חבר כנסת.

דב חנין: אני אמרתי לחבר הכנסת ברוורמן, חבר הכנסת גילאון, חבר הכנסת בן סימון, שאנחנו מרגישים קצת כמו איזה שהוא קרקס נודד של חברי כנסת ---

אבישי ברוורמן: לא, אבל מכיוון שזה אותו הקהל, אז חבל שאנחנו נחזור.

אבישי ברוורמן: עדיף שאחרים, שלא דיברו ידברו.

דב חנין: לצערי הגדול זה מעגל קטן מדי של חברי כנסת.

אילן גילאון: תקשיבו ותענו.

אילן גילאון: כן, בבקשה, יוסי, אתה רוצה עכשיו לדבר?

אילן גילאון: כי חבל, אולי רוצים עוד להחמיא לך אני חושב.

אילן גילאון: נכון?

אילן גילאון: זה לא סותר, נכון.

אילן גילאון: אפשר גם אחר כך.

אילן גילאון: אתה גם רוצה להציג את המצגת שלך.

יוסי פרחי: כן, כן.

יוסי פרחי: טוב, אלף אדוני יושב הראש, אני רוצה לומר לך שאני נרגש מהדברים שאמרת ושאמר דב.

יוסי פרחי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת, לפני שאני אומר מספר דברים ברמה העניינית.

יוסי פרחי: להודות מקרב לב לכלל ועדת העבודה והרווחה.

יוסי פרחי: אני חושב שהוועדה הזו, על ראשיה השונים וחבריה השונים, היו במשך השנים, לפחות כשאני הייתי מנכ"ל שירות התעסוקה, משענת וכתף אמיתית לשירות התעסוקה, אל מול חוסר במשאבים ולפעמים בהערכה על עבודת שירות התעסוקה.

יוסי פרחי: מצאנו בועדת העבודה והרווחה משענת אמיתית, שבאה לידי ביטוי גם בהחלטות שונות שהיו לה.

יוסי פרחי: אז אני גם בשמי וגם בשם עובדי שירות התעסוקה, ובוודאי בשמם של אותם מובטלים שאנחנו מייצגים – רוצה להגיד לכם תודה רבה.

יוסי פרחי: אני אציג בדקות מספר מה זה שירות התעסוקה, ולאחר מכן, עוד שתיים-שלוש דקות על הבעיות המרכזיות.

יוסי פרחי: אבל לפני זה רק מילה אחת של הערכה גדולה מאד למחלקת המחקר של הכנסת, בראשות שירלי, שנמצאת פה איתנו.

יוסי פרחי: אני חושב שהכנסת בשנים האחרונות בהחלט זכתה למחלקת מחקר, שאתה לוקח היום נייר שלה, זה בהחלט בסיס אמיתי ומדויק לתמונת מצב ולניהול דיון.

דב חנין: אנחנו מצטרפים למחמאות האלה.

אילן גילאון: אתם לא עובדי קבלן, נכון?

שלמה מולה: גם לא עובדים אצל הלוביסטים.

יוסי פרחי: תעודת הזהות של השירות היא: בסיס התקציב של שירות התעסוקה הוא 136 מיליון.

יוסי פרחי: לקחתי פה מודל של 2010, רק כדי להציג מה זה שירות התעסוקה.

יוסי פרחי: אז בסיס התקציב היה 136 מיליון.

יוסי פרחי: לאחר ריצות אין סופיות במשך השנה עלינו ל-178 מיליון.

יוסי פרחי: זה כבר מראה בדיוק את הפער הבעייתי בתקצוב השירות.

יוסי פרחי: במשך שנה עוברים דרך שירות התעסוקה כחצי מיליון בעלי תעודות זהות שונות.

יוסי פרחי: אז ב-2010 היה המספר המדויק 468.

יוסי פרחי: השמות – שירות התעסוקה עושה כ-140,000 בשנה, כאשר זה בשני מסלולים עיקריים.

יוסי פרחי: מסלול אחד זה מסלול עצמי, ומסלול שני מסלול השמות לשכה.

יוסי פרחי: בשנה הזאת סיימו הכשרה מקצועית דרך שירות התעסוקה כ-6,000 איש.

יוסי פרחי: במשך כל יום נתון בשירות התעסוקה, מגיעים בין 25,000 ל-30,000 איש, כאשר מספר המופעים של אנשים שונים שמגיעים לשירות התעסוקה במשך שנה, הוא 6.5 מיליון מופעי התייצבות, שזה גוף ענק.

יוסי פרחי: אמר דבר מקודם, אם יש צדק חברתי הוא נמצא פה, גוף שיודע לקבל בקרבו כל יום 25,000 איש, ראוי להתייחסות מיוחדת, אם מישהו מדבר על צדק חברתי.

יוסי פרחי: פה קצת מספרים, לאורך ארבע השנים האחרונות, אז שירות התעסוקה טיפל ב-738,000 תעודות זהות שונות של מובטלים, מתוכן 268,000 הבטחת הכנסה, כאשר הבטחת הכנסה קלה – 158,000; הבטחת הכנסה קשה – זה האוכלוסייה שאנחנו יודעים עליה דרך ויסקונסין – 110,000; סך הכל בארבע השנים האחרונות טופלו בשירות התעסוקה 1,000,007 איש.

יוסי פרחי: וזה מספר דרמטי מאד לכל ארגון במדינת ישראל.

יוסי פרחי: כאשר שיעורי ההצלחה שלנו נמצאים פה, המספר הכחול מבטא את שנת 2008 והאדום מסכם את סך כל הפעילויות עד היום.

יוסי פרחי: אתם רואים את העלייה של שירות התעסוקה בכל המגזרים.

יוסי פרחי: וזה אומר למשל שאדם שהוא תובע הבטחת הכנסה קלה, כמעט כל אדם שני מצא עבודה דרך שירות התעסוקה.

יוסי פרחי: במובטלים רגילים יוצא כל אדם שלישי, ובסך הכל זו תוצאה טובה מאד ביחס גם לחברות כוח אדם פרטיות.

יוסי פרחי: כאן אנחנו רואים את הגידול בשיעורי ההשמות בשירות התעסוקה.

יוסי פרחי: אם ב-2007 דיברנו על 103,000 השמות, ב-2010-2011, בוודאי בשנת המשבר, אנחנו מדברים על סדר גודל של 140,000 השמות בשנה.

יוסי פרחי: זה גידול מאד מאד דרמטי בשיעור ההשמות בשירות התעסוקה ובשנים האחרונות.

יוסי פרחי: השקף הזה מבטא את היעילות של שירות התעסוקה במונחים של כסף ואנחנו יודעים, אם ניקח להשוואה שהעלות בויסקונסין למטופל הייתה כ-30,000 שקלים, אז בצד שמאל של הסקאלה, אנחנו רואים כמה עלות ההשמה בשירות התעסוקה, שהיא מסתובבת מסביב ל-2,500 שקלים, להכניס בן אדם לעבודה.

יוסי פרחי: אני במקום ממשלת ישראל, אני לא רוצה להגיד הייתי מלהים, אבל זו עסקת חבילה יוצא מן הכלל.

יוסי פרחי: לתת לשירות התעסוקה 2,500 שקלים ולקבל בן אדם בעבודה, זה עסקה יוצאת מן הכלל בכל מובן ובכל נתון, גם נתון בין לאומי.

יוסי פרחי: מה שרואים כאן זה דבר מדהים.

יוסי פרחי: שיעורי השינוי בתובעי הבטחת ההכנסה.

יוסי פרחי: הקו הזה מבטא את קו האפס, כל מה שיש מתחת לקו זה קו ירידה ,ושתי הגיבנות האלה זה 10,000 איש שקלטנו מויסקונסין.

יוסי פרחי: אחד זה ה-6,000 איש וה-4,000 איש, ולמרות שקלטנו 10,000 איש מויסקונסין, אנחנו רואים שיש שיעור בירידת תובעי הכנסה בשירות התעסוקה.

יוסי פרחי: כלומר שירות התעסוקה יש לו את הכלים, יש לו את הידע.

יוסי פרחי: אם היו נותנים לו את האמצעים – הוא היה יודע לטפל יוצא מן הכלל בנושא של הבטחת הכנסה.

יוסי פרחי: הנה, ראו את הפלא הגדול הזה.

יוסי פרחי: גם בוטל ויסקונסין, גם קלטנו את כל האוכלוסייה אלינו, וגם ירדנו בסך הכל הכללי של מקבלי הבטחת ההכנסה במדינת ישראל.

יוסי פרחי: כאן אנחנו רואים את גרף שיעור התפתחות ההשמות בשירות התעסוקה.

יוסי פרחי: רואים פה את הקו של הגידול שמתחיל מ-8,000 איש לחודש ב-2007, ומסתיים ב-11,000-12,000 איש ב-2011.

יוסי פרחי: זה שיעור הממוצע החודשי וזה תמונה מובהקת שסטטיסטית היא מאד מדויקת, כי היא מדברת פה על מיליון איש בתחום של הבדיקה הזאת.

יוסי פרחי: משתנה נוסף שמעיד על מה שקרה בשירות התעסוקה בשנים האחרונות זה התפתחות שכר העידוד.

יוסי פרחי: אנחנו משלמים שכר עידוד על כל השמה.

יוסי פרחי: כאשר משלמים לפי טיב ההשמה ומשכה, אז אם התחלנו ב-2007 ב-3.72 בשכר העידוד שמשלמים לעובדים, אנחנו נמצאים היום בממוצע של 16%.

יוסי פרחי: קפיצה של מ-3% ל-16% בשכר עידוד של העובדים, וזה פקטור שדי בוא כדי להצביע על התמורות העצומות שחלו בשירות בשנים האחרונות.

יוסי פרחי: הכלים תומכי השמה שאנחנו נותנים היום למובטל שמגיע אלינו וצריך לזכור שמובטל משלם כל החיים שלו ביטוח לאומי, ולפעמים משלם 30 ו-40 שנה.

יוסי פרחי: אין שום סיבה בעולם שכשהוא נמצא בזמן משבר שלא יבוא לבית ויקבל בו כלים.

יוסי פרחי: אז זה הכלים שפיתחנו לאחרונה.

יוסי פרחי: הכשרה מקצועית תמיד היה, שוברים להכשרה מקצועית זה דבר חדש מאד מצליח שנכנס בשירות.

יוסי פרחי: שיעורי ההשמה באנשים שנמצאים במסלול הזה מתקרבים ל-74%.

יוסי פרחי: ראיונות תעסוקתיים.

יוסי פרחי: סדנאות למציאת עבודה – כלי מאד מצליח.

יוסי פרחי: כאשר אנחנו יודעים שבסדנאות האלה יש שלושה סוגים – סדנה למציאת עבודה, סדנה לאימון קבוצתי, סדנה להשתלבות מחדש בשוק העבודה.

יוסי פרחי: לגבי הייעוץ, אנחנו נותנים היום ייעוץ תעסוקתי, ייעוץ פסיכולוגי תעסוקתי, מבחני אבחון.

יוסי פרחי: אני פרטתי את הדברים האלה, כי היום שירות התעסוקה זה לא עוד גוף שאתה בא לחתום.

יוסי פרחי: זה גוף שמובטל מגיע אליו ומתייחסים אליו כבית.

יוסי פרחי: אין לי את זה בשקף, אבל אני רוצה לומר לכם שבשנתיים האחרונות, בדו"ח של מבקר המדינה בשבתו כנציב פניות הציבור, שירות התעסוקה, מבחינת רמת הפניות בציבור והטיפול בהן, ממוקם מקום ראשון בשירות הציבורי, במיעוט התלונות לפניות ציבור.

יוסי פרחי: אז אם יש 6.5 מיליון מופעים בשנה, ונמצאו על ידי המיליון 6 תלונות מוצדקות במשך שנה, אז זה בהחלט מחמיא לעובדי שירות התעסוקה על האופן שבו הם מטפלים.

יוסי פרחי: ועכשיו ניגש לשתי הבעיות האקוטיות שלנו.

שלמה מולה: אתה יכול לחזור לגרף הקודם?

יוסי פרחי: כן, סליחה.

יוסי פרחי: דילגתי עליו.

יוסי פרחי: הגרף הזה מראה את מה שיש בחום או בכחול פה זה בסיס התקציב של שירות התעסוקה, כאשר אנחנו רואים את הירידה בבסיס התקציב לאורך השנים.

יוסי פרחי: אבל משכורות צריך לשלם לעובדי השירות וחשמל צריך לשלם ומים צריך לשלם.

יוסי פרחי: אז אתם רואים פה את הפער שבין בסיס התקציב לבין מה שאנחנו סוגרים את השנה.

יוסי פרחי: ובדרך כלל אתה מקבל את הכסף הזה אחרי ריצה ולא בזמן.

יוסי פרחי: תראו איזה פער עצום בין בסיס התקציב לבין איך סוגרים את השנה.

יוסי פרחי: נמצאת פה איתנו סיגלית ---

שלמה מולה: למה יש פער כזה עצום?

יוסי פרחי: כי בסיס התקציב של השירות הוא לא ריאלי, הוא לא סביר בכלל.

יוסי פרחי: כלומר זה בדיוק הדיון, זו בדיוק הזעקה שלנו.

יוסי פרחי: והנה נמצאת איתנו פה סיגלית, החשבת של האוצר, של השירות.

יוסי פרחי: היא אשת האוצר אמנם, אבל יש לה יד ורגל מאד משמעותיים בהשגה של הכסף הזה, וזה לא פשוט.

יוסי פרחי: בואו תראו היום את התקציב של שירות התעסוקה, שמסתכם ב-136 מיליון, ועברנו בו קיצוץ של הפלט, 2% והגענו ל-135 מיליון שקלים.

יוסי פרחי: אנחנו היום כבר במחצית פברואר ועוד לא נכנס שקל אחד לשירות התעסוקה, לכל אותם כלים תומכי השמה שדיברתי עליהם מקודם.

יוסי פרחי: ודי בשקף הזה, הוא שווה אלף מילים, כדי להראות עד כמה המצוקה קשה מאד בשירות התעסוקה.

יוסי פרחי: בסיס התקציב של שירות התעסוקה לא מאפשר אפילו תשלום משכורות לעובדים.

יוסי פרחי: הוא לא מספיק אפילו למים, לחשמל ולארנונה של שירות התעסוקה.

יוסי פרחי: אני כבר לא מדבר על הטבה כזו או אחרת שמגיעה לעובדים.

אילן גילאון: יוסי, אני רואה את הבעיה חוזרת שנה אחרי שנה והולכת ומחריפה כל הזמן.

אילן גילאון: למה זה לא נעצר באיזה שהוא זמן?

שלמה מולה: יוסי, אפשר לקבל תגובת ביניים מהחשבת של האוצר?

יוסי פרחי: לא, החשבת של האוצר לא נמצאת פה.

יוסי פרחי: נציגי האוצר לא, אני לא יודע אם הגיעו נציגי האוצר.

יוסי פרחי: כנראה שהדיון לא מספיק חשוב אולי, לא יודע.

יוסי פרחי: אבל זאת תמונת מצב.

יוסי פרחי: צריך לזכור, הבעיה היא לא בעיה של שירות התעסוקה.

יוסי פרחי: הבעיה היא של אותם 500,000 איש, שמתייצבים בשירות התעסוקה ומצפים ממדינת ישראל שתתגמל אותם על זה שהוא כל החיים שלו שילם ביטוח לאומי ושילם ביטוח כדי שביום משבר יהיה מישהו שייתן לו כתף.

שלמה מולה: יוסי, אבל זה סוג של אנומליה.

שלמה מולה: אני רוצה לדעת, הבעיה היא האם מראש אתה לא מתוקצב, אומרים לך תשמע, אתה תקבל כרגע X כסף, אז תדבר איתנו במהלך השנה.

יוסי פרחי: נכון מאד.

שלמה מולה: זו השיטה כאילו?

יוסי פרחי: זאת השיטה בדיוק.

יוסי פרחי: זאת בדיוק השיטה.

יוסי פרחי: הנה, אתה רואה את זה.

יוסי פרחי: זאת בדיוק השיטה.

יוסי פרחי: אתה מתוקצב על בערך 60% ממה שאתה צריך, ומכאן ואילך בוא נדבר, בוא תרוץ אחרינו במהלך השנה.

יוסי פרחי: ואני חוזר עוד פעם, בסיס התקציב לא ---

אילן גילאון: זאת אומרת יש כאן הנחה מראש שאתה פועל בתת תקצוב מההתחלה.

יוסי פרחי: בוודאי.

יוסי פרחי: בתת תקצוב של ---

שלמה מולה: ומישהו חושב שפלא פלאים יקרה ולא יהיו מובטלים כאילו?

שלמה מולה: אני רוצה להבין את ההנחה, שאתה בא ואומר, אתה מכין תקציב באוגוסט בדרך כלל כל שנה, אתה בא ואומר, מגיע דיון במהלך השלושה-ארבעה חודשים הקרובים ואז אתה מקיים דיון בדצמבר, התקציב עובר, נו אז מה?

שלמה מולה: אתה יודע שזה לא התקציב, מה?

שלמה מולה: מה?

יוסי פרחי: נכון מאד, ואני חושב שאת התשובה הזאת היה צריך לבוא היום לתת איש האוצר או מישהו מהתמ"ת וצר לי שהם לא נמצאים פה.

שלמה מולה: אדוני יושב הראש, אפשר לבקש שיתקיים דיון בוועדת הכספים על הסעיף הזה?

שלמה מולה: כי זה עניין תקציבי נטו.

אילן גילאון: אנחנו לא מנהלים את ועדת הכספים.

שלמה מולה: לא, אפשר לבקש לקיים דיון.

שלמה מולה: אני אבקש.

יוסי פרחי: אני רוצה ברשותכם לעבור לנקודה היותר כואבת, או הכי כואבת בעניין הזה.

יוסי פרחי: והיא הנגזרת של כוח אדם בשירות התעסוקה.

יוסי פרחי: אז אני אומר, היום בפועל חסרים כדי לאייש עמדות בתוך השירות, שיכלו לענות למובטלים וביחס של 1 ל-500, לא 300, לא 117 כמו המקרה הטרגי של ה-OECD ביפן.

יוסי פרחי: לא כמו נורווגיה שזה 1 ל-7.

יוסי פרחי: ביחס של 1 ל-500, חסר 51 עובדים.

יוסי פרחי: אני רוצה לתת לכם דוגמא בשקף הבא, משלוש לשכות במגזר הערבי.

יוסי פרחי: אנחנו מדברים היום, ממשלת ישראל מדברת ובצדק, וגם שר התמ"ת מדבר בצדק, שרוצים לתת היום אפליה מתקנת לערבים ולחרדים, ויותר מזה.

יוסי פרחי: המדינה מבינה היום שפוטנציאל כוח האדם שיש לה, להגדיל את שיעור ההשתתפות באוכלוסייה, הוא נמצא במגזר הערבי.

יוסי פרחי: אז בואו נראה כרגע כולנו ביחד מה הממשלה, דרך שירות התעסוקה, נותנת למגזר הערבי.

יוסי פרחי: אז אם ניקח את לשכת טייבה, יש שם כ-3,000 דורשי עבודה בממוצע יומי.

יוסי פרחי: מולם יש 2.85 עובדים במשרות והיחס בין דורש עבודה לפקיד הוא 1 ל-1,000.

יוסי פרחי: ואז תגידו לי איך פקיד אחד יכול לטפל ב-1,000 איש?

יוסי פרחי: איך הוא יכול להתייחס אליהם?

יוסי פרחי: איך הוא יכול בכלל לזכור עם מי הוא מדבר, איך הוא יכול לתת להם מענה?

יוסי פרחי: איך תפיסת הממשלה, שהיא תפיסה נכונה, באה לידי ביטוי בקצה?

יוסי פרחי: כלומר, אם אני לוקח בהקבלה לרמטכ"ל שנותן פקודה, בסוף מה המ"כ עושה בשטח או מה החייל מקבל – אז זה מה שהחייל מקבל, על כל 1,000 מובטלים – פקיד אחד.

יוסי פרחי: בואו ניקח את לשכת אום אל פאחם.

יוסי פרחי: 4,800 מובטלים כל יום.

יוסי פרחי: יש 4.3 משרות, אחד ל-1,016.

יוסי פרחי: לשכת רהט היא לשכה כואבת, בעייתית מאד, וכולנו יודעים שאם לא נטפל בבדואים היום – אנחנו מייצרים בעיה לאורך שנים, 1 ל-1,100.

יוסי פרחי: כלומר, אם אני אסכם את הדברים שלי, ואני רוצה לבוא ולומר האם יש ביטוי בשטח לכל החלטת ממשלה, בהתייחס לאוכלוסייה שנמצאת בשירות התעסוקה והיא האוכלוסייה העיקרית, והיא ההחלטה הבעייתית, אין שום קשר בין החלטת הממשלה שנותנת עדיפות למגזר הערבי, לבין התוצאות בשטח ורואים את זה לפנינו.

יוסי פרחי: ותודה רבה לכם.

אילן גילאון: תודה רבה לך יוסי.

אילן גילאון: חבר הכנסת בן סימון.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

דניאל בן-סימון: אני רוצה להתייחס לנקודה האחרונה.

דניאל בן-סימון: יש פה ראש הממשלה אתמול, מוקף בשרים, ודיבר על השאיפה לקדם את המגזר הערבי.

דניאל בן-סימון: דובר אמנם על אלימות בתוך המגזר, אבל קשרו את האלימות למצוקה התעסוקתית, המשפחתית, והעובדה שהם די מודרים מהחברה הישראלית.

דניאל בן-סימון: וכשרואים את הנתונים האלה, שאדם אחד לאלף, אפילו אם הוא יהיה סופרמן או באטמן, הוא לא יוכל לעמוד במשימה הזאת.

דניאל בן-סימון: זה באמת הנתונים שמציגים חרפה לעומת מה שהיה פה אתמול, לקדם את המגזר הזה כי הוא מקדם את כל החברה הישראלית.

דניאל בן-סימון: ולכן הנתונים מדברים בעד עצמם.

דניאל בן-סימון: אדוני יושב הראש, שמעתי אתמול את שר האוצר.

דניאל בן-סימון: אתה ישבת באולם והוא דיבר על תמונה ורודה ביותר של הכלכלה הישראלית.

דניאל בן-סימון: תמונה כמעט, הוא לא שתה כלום לפני זה עד כמה שהתרשמתי, והוא נתן את אחת התמונות הוורודות ביותר ביחס למדינות אחרות בעולם.

דניאל בן-סימון: ישראל היא אי של צמיחה שאין שני לה ---

אילן גילאון: חבר הכנסת בין סימון, רק אל תגיד שהוא אכל חצץ, כי זה לא.

דניאל בן-סימון: ולכן, אני אומר, אתה שמעת את הדברים.

דניאל בן-סימון: והוא דיבר בצורה רהוטה על המצב הזה.

דניאל בן-סימון: ואני חייב להגיד שבדבר אחד הוא צודק, יוסי פרחי, וזה ששיעור המובטלים בארץ הוא יחסית נמוך, ביחס נגיד לספרד - 20%.

דניאל בן-סימון: צרפת - 12%.

דניאל בן-סימון: יוון - 20%.

דניאל בן-סימון: אבל יחד עם זאת, שיעורי העוני פה הם יותר גדולים מאשר כמעט כל מקום אחר בעולם המערבי.

דניאל בן-סימון: כולם עובדים, אבל רובם עניים.

דניאל בן-סימון: מה שלא קיים במדינות אחרות, שיש בהן שיעור אבטלה של 20%, יש מנגנוני הגנה של המדינה, שמונעים מאדם להשפיל מבט ובעצם להיות חסר אונים.

דניאל בן-סימון: ואין לנו את מנגנוני ההגנה האלה.

דניאל בן-סימון: פעם קיבלו דמי אבטלה, לא יודע, אולי 12 חודשים.

דניאל בן-סימון: כמה היום מקבל אדם שפתאום מקבל הודעה על זה שהוא מסיים את עבודתו, כמה דמי אבטלה יש לו?

דניאל בן-סימון: כמה חודשים אדוני?

יוסי פרחי: זה תלוי בזכאות האישית.

יוסי פרחי: זה מתחיל מחודש עד שישה חודשים.

דניאל בן-סימון: עד שישה.

דניאל בן-סימון: נדמה לי שאנחנו אחד הנמוכים ביותר בעולם המערבי.

דניאל בן-סימון: האם זה נכון?

קריאות: כן.

דניאל בן-סימון: ולכן, לבוא ולהשוויץ כמו שר האוצר אתמול, בערבית רהוטה אגב, שאנחנו מהטובים בעולם, העולם מטלטל בסערה תעסוקתית וחברתית והעולם עולה באש, ואנחנו מקום שצריך להתברך בו.

דניאל בן-סימון: ומי שלא דתי – צריך להתפלל שהמצב יישאר.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, כשאנחנו רואים את הנתונים פה, צריך לומר את האמת.

דניאל בן-סימון: הנתונים מצוינים, אבל המצב על הפנים.

דניאל בן-סימון: יצא חרוז במקרה.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר שצריך לתאר את התמונה כמות שהיא.

דניאל בן-סימון: הנתונים מטעים לגבי אבטלה נמוכה, לגבי שיעור הצמיחה.

דניאל בן-סימון: אין צמיחה באירופה, אבל אין עוני כזה, עוני מרוד, 40% מהאוכלוסייה.

דניאל בן-סימון: ושליש מהילדים, כל ילד שלישי.

דניאל בן-סימון: ולכן, המצגות, יש להן נטייה מגונה להטעות.

דניאל בן-סימון: לא המצגת שלך, אלא המצגת של הממשלה.

דניאל בן-סימון: ואני אומר, אדוני יושב הראש, שאנחנו חיים בענן של סמים כזה, שאנחנו מתבשמים מנתונים יוצאי דופן.

דניאל בן-סימון: יחד עם זאת, החברה הישראלית, כפי שפורסם בדו"ח אתמול, מעמיקה את עוניים של האנשים, כפי ששום מדינה אחרת לא עושה את זה.

דניאל בן-סימון: והלוואי ונידרש לנושא הזה, יותר מאשר בין לבין ביום העוני פעם בשנה, אלא כמעט פעם בשבוע, כדי להזכיר לאנשים שכבודו של האדם, ואני מסיים אדוני, במיוחד האדם שעובד.

אילן גילאון: זה טוב, אתה בכיוון טוב.

דניאל בן-סימון: זה טוב שאני אסיים.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר כבוד האדם שהוא בבסיס של כל ייצור אנושי, אצלנו אני חושב שהוא נמצא במצב יותר גרוע מאשר המדינות שאין להן נתונים טובים.

דניאל בן-סימון: ולכן צריך דווקא בעניין הזה, גם מי שעובד ופורש אחרי 40 שנה ומוצא את עצמו לא מסוגל לחיות בכבוד, ולא מסוגל לפרנס את ילדיו, צריך להזעיק ולזעוק יום ולילה כדי לשפר את המצב הזה.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

אילן גילאון: תודה רבה.

אילן גילאון: אני חושב שחבר הכנסת בן סימון אמר את השאלה המרכזית שבה אנחנו עוסקים כל חיינו, אז זאת הדיסציפלינה.

אילן גילאון: כלומר, יש כאן מדיניות שלעזאזל האזרחים – העיקר הצמיחה – וזאת לא הבעיה.

אילן גילאון: המדינה צריכה לשרת את אזרחיה וכלכלה צריכה לשרת את אזרחיה, אחרת אין לזה שום משמעות.

אילן גילאון: ולכן, במקומות אחרים באמת הצמיחה היא נמוכה יותר, אבל האזרחים מאושרים יותר.

אילן גילאון: אז אני אגיד לכם - לעזאזל היעילות הזאת וההפרטה הזאת, ובמקום שלא מבינים שכבודו של אדם ועבודתו והאושר היחסי שלו הוא הדבר שעומד במרכז, ומי שחושב שמדינה היא עסק – אני מזמין אותו שימכור אותה, אין יותר האחים עופר, לבני הדודים עופר, במחיר שהושקע בה.

אילן גילאון: אם הוא יקנה את זה, סימן שהם צודקים.

אילן גילאון: אבל הוא לא יקנה את זה בחיים במחירה הזה.

אילן גילאון: ככה גירית אותי פשוט.

דניאל בן-סימון: אה, סליחה.

אילן גילאון: בדברים של הפרטיס אסיאליס פרונסה (צרפתית).

אילן גילאון: גברת אגבריה, בבקשה.

כולתום אגבריה: טלי קודם ואחר כך אני.

טלי ניר: הי, בוקר טוב, טלי ניר מהאגודה לזכויות האזרח.

טלי ניר: טוב, אנחנו ראינו את הנתונים ואנחנו חושבים שהדברים, זאת אומרת רק להוסיף על הדברים שנאמרו, כי אנחנו מסכימים עם הדברים שנאמרו גם על ידי חברי הכנסת וגם על ידי מר פרחי.

טלי ניר: אנחנו חושבים שהדברים מגיעים לכדי הפרה של החוק, מכיוון שיש לנו בישראל את חוק שירות התעסוקה שמחייב את אוצר המדינה לתקצב את שירות המדינה, וברגע שהוא מתוקצב ברמה שהוא מתוקצב היום, היא כל כך נמוכה, שהיא בעצם מאיינת את האפשרות של השירות לתת את השירות שהוא נדרש לתת לדורשי העבודה.

טלי ניר: ולכן אנחנו חושבים שחשוב להביא לכאן, לוועדה הזו, גם את האנשים מהתמ"ת ומהאוצר, בשביל שייתנו דין וחשבון.

טלי ניר: אנחנו חושבים שגם צריך להסתכל על זה במבט יותר רחב.

טלי ניר: זאת אומרת לא רק על שירות התעסוקה, אלא על כל מה שהמדינה עושה ומה שהממשלה, איפה היא משקיעה.

טלי ניר: כולל בתמ"ת, הרי היום פיצלו את זה לכל מיני מקומות, ולראות את הסך הכל הכולל, האם באמת משקיעים בדורשי העבודה, במובטלים, בכל התחום הזה, כי אנחנו חושבים שלא, שהסך הכל הוא עוגה מאד מאד קטנה.

טלי ניר: וכשמדברים על אבטלה, חבר הכנסת בן סימון הזכיר את זה שאנחנו במצב טוב.

טלי ניר: אבל אנחנו לא במצב כל כך טוב, כי כשמודדים את שיעור המועסקים במשק, מה הוא כוח העבודה, אז מתוך האוכלוסייה הבוגרת מדוברת על משהו כמו פחות מ-60%, שזה בערך 10% פחות ממה שקורה במדינות המפותחות.

טלי ניר: ולכן המדידה של האבטלה כפי שהיא מתבצעת, היא הרי מתבצעת לגבי ארבעת השבועות האחרונים של מי שחיפש בפועל התעסוקה, ולכן היא לא משקפת את מה שקורה בפועל.

טלי ניר: ולכן אני חושבת שזו זריית חוק בעיניים, הנתונים האלה.

אילן גילאון: לא רק זה, שגם ההעסקה מאד חלקית נחשבת כביכול להעסקה, וזאת הבעיה.

טלי ניר: גם זה, וגם כשהשכר הוא מאד נמוך.

אילן גילאון: יוצא בסופו של דבר שאנשים שעובדים עניים.

טלי ניר: נכון.

טלי ניר: והדברים האלה פוגעים בזכויות יסוד, בזכות לאופק תעסוקתי, בזכות לעבודה, בזכות לקיום בכבוד.

טלי ניר: הדברים האלה הם מאד חמורים בעינינו, ואנחנו חושבים שביום הזה, כשמציינים פה את יום העוני הבין לאומי, זה חשוב מאד ואנחנו מודים לוועדה שהיא מעלה את הדברים האלה על סדר היום.

טלי ניר: אנחנו מקווים שזה יהיה גם לאורך השנה, כי בדיוק לאנשים שחיים בעוני, זו החכה שנדרשת בשביל לצאת מהמעגל הזה.

טלי ניר: תודה, ואני חושבת שהחברים שלנו מהשטח יכולים לתת את התמונה.

טלי ניר: זאת אומר גם עמותת לסינגור קהילתי ורבנים לזכויות אדם, רואים את זה ביום יום ויכולים לתת את הצד של השטח.

אילן גילאון: ברור.

אילן גילאון: יוסי פרחי אמר פה דבר מאד נכון.

אילן גילאון: הקשר בין רווחה לעבודה.

אילן גילאון: לצערנו הרב בקונספציה יש פה בעיה מאותו יום שהופרדו המשרדים הללו.

אילן גילאון: אנחנו וועדת העבודה והרווחה, המשרדים הם לא אותם משרדים.

אילן גילאון: יש עבודה בצד אחד ורווחה בצד אחר, וזו כנראה טעות קונספטואלית כזאת.

אילן גילאון: גברת אגבריה, בבקשה.

וילמה מאור: כולתום לא דוברת עברית, עאישה תסייע בתרגום.

עאישה סידאוי: אני אסייע.

כולתום אגבריה: (מדברת בערבית)

עאישה סידאוי: (מתרגמת) אני כולתום אגבריה, אני פעם בשבוע נרשמת בלשכת התעסוקה בערערה כבר 9 שנים.

עאישה סידאוי: אף פעם לא הפנו אותי לעבודה או להכשרה או לשום דבר.

עאישה סידאוי: זהו.

אילן גילאון: תשע שנים.

אילן גילאון: טוב, לשום דבר, בשום תחום?

אילן גילאון: את עובדת במשהו?

אילן גילאון: את בעלת מקצוע?

כולתום אגבריה: (מדברת בערבית)

עאישה סידאוי: היא הייתה גם באג'נס 5 שנים, ואף פעם לא הפנו אותה.

עאישה סידאוי: היא חושבת שבגלל שיש לה ילדה שיש לה צרכים מיוחדים.

עאישה סידאוי: אני לא יודעת כמה זה נכון, אבל היא אומרת גם 5 שנים באג'נס, אף פעם לא הפנו אותה לשום דבר, הכשרות שטחיות ביותר.

אילן גילאון: תשכילי אותנו מה זה אג'נס?

יוסי פרחי: אג'נס זה ויסקונסין.

עאישה סידאוי: אג'נס זו החברה המפעילה של תכנית ויסקונסין באזור שלה.

אילן גילאון: אוקי, תודה רבה.

אילן גילאון: מי רוצה עוד?

עידית לב: אני רק אגיד שבאג'נס כולתום השתתפה, סליחה, אני אציג את עצמי.

עידית לב: הרב עידית לב מרבנים למען זכויות אדם.

עידית לב: כולתום השתתפה בקורס לעברית וכולתום מאד רוצה לעבוד והיא חושבת, ואני יכולה להגיד את זה משיחות שאני מכירה, שחוסר ידיעת השפה העברית הוא מכשול מאד גדול ועד היום לא נמצא לזה פתרון או סיוע.

עידית לב: בתוך קבוצת הפעולה שלנו הן מנסות ליצור קבוצת לימוד של היהודיות.

אילן גילאון: אני מבין, תודה.

אילן גילאון: כן, בבקשה.

מעין סימון: מעין, עובדת סוציאלית בעיריית ירושלים, עובדת בעבר עם קשישים, היום עם משפחות בעוני והדרה מזה שלוש שנים.

מעין סימון: ואני מרגישה שאני נמצאת בדיוק בצומת הזה, בין ישראל הפורמאלית, הרשמית, לבין ישראל האחרת, השקופה.

מעין סימון: והחיבור הזה והמצגת הזאת הייתה כל כך משמעותית וחשובה.

מעין סימון: ואם חבר הכנסת מולה לא היה מעלה את הבקשה לדיון בוועדת הכספים, בדיוק דיברנו שזה כל כך הכרחי, הנתק הזה הוא בעוכרינו.

מעין סימון: ואני מצטערת אישית שלא הבאנו גם עוד אנשים מתוך השטח להשמיע במיוחד ביום המאבק הבין לאומי בעוני, את הסיפורים האישיים שלהם והנתק המלאכותי שעושים בין הסקטור האישי והמיקרו למקרו.

מעין סימון: וראינו את זה במצגת שהצגת כל כך באופן בוטה וברור, שהנתק המלאכותי הזה הוא מייצר את מרבית האזרחים שלנו כאזרחים שקופים, שלא מקבלים מעלה.

מעין סימון: הנה, שמענו פה אמירה מאד על השולחן מה שנקרא, מהשטח, והשאלה היא האם ואיך אפשר לשבור את המעגל הזה, של הדיונים התיאורטיים.

מעין סימון: הנה, אפילו הכלכלן היחיד שבכנסת, כי הוא הלך לדיון חשוב, אני לא באה אליו בטענות, חבר הכנסת ברוורמן.

מעין סימון: שהוא כן ---

אילן גילאון: זה נושא רציני מדי בכדי לתת אותו לכלכלנים, את יודעת.

מעין סימון: בק' או בכ' אתה אומר.

מעין סימון: אבל אני באמת מצרה על כך שבדיון כזה, אין איזה שהוא כלי לכנסת לחייב שיהיו בו את האנשים האלה, שזה המנדט שלהם.

מעין סימון: והנתק הזה הוא גם לאזרחים, ואגב הוא גם לאנשי המקצוע בשירות הציבורי.

מעין סימון: המצגת הזאת לא יכלה להראות את זה יותר טוב.

אילן גילאון: כן, את מאד צודקת בתחושתך.

יוסי פרחי: אגב, מה שהגברת אמרה וחיזקה, הסוגיה של לימודי עברית במגזר הערבי, היא כלי תומך השמה מן המעלה הראשונה וזה בדיוק אחד הדברים.

יוסי פרחי: צריך פה הרבה מאד השקעה בקורסי עברית, ובשביל שהיא בכלל תוכל להתחיל הבסיס שלה הוא ללמוד עברית.

אילן גילאון: כן, בהחלט.

אילן גילאון: רק שזה נושא לא לוועדות, זה נושא לממשלות, כי גם ועדת הכספים בסופו של דבר תערוך דיון מלומד.

אילן גילאון: בסופו של דבר אנחנו עוסקים במי מקבל, מי נותן ומה תחום האחריות.

אילן גילאון: איך אנחנו מגדירים את המיקום של האחד, ואיך את האחריות של הכלל.

אילן גילאון: זה כל הנושא הפוליטי שאנחנו עוסקים בו כל הזמן.

אילן גילאון: לכן, לצערי הרב, בסופו של דבר, כל הנושאים האלה מוכרעים באולם שפה, מאחורי, בצד המזרחי, יש בו כפתורים כאלה, ואלה הכפתורים.

אילן גילאון: עבודה זו חובה של מדינה שצריכה לתת אותה לאזרחיה, נקודה, סוף פסוק.

אילן גילאון: לא יכול להיות שבן אדם מחפש עבודה והוא רוצה לעבוד והוא לא יכול.

אילן גילאון: לא יכול להיות שבפרי גליל בן אדם רוצה להיות מאושר מזה שיש לו 4,000 שקלים בחודש, והוא לא בטוח שיהיה לו את המקום הזה.

אילן גילאון: אז אם ככה, אין אחריות לזה.

אילן גילאון: אני אתן לך זכות דיבור ואחרי זה אני אתן לחבר הכנסת שלמה מולה.

מעין סימון: עוד שני נתונים.

מעין סימון: עיריית ירושלים עשתה כנס תעסוקה לדעתי עם השירות, למגזר החרדי, גם כן, שתמיד באים אליו בטענות.

מעין סימון: מתוך 600 הצעות עבודה הגיעו 4,000 גברים חרדים ו-2,000 נשים חרדיות.

מעין סימון: גם את הפיקציה הזאת צריך איך שהוא לנתק אותה מהמציאות.

מעין סימון: גם במגזר הערבי וגם במגזר החרדי רוצים לעבוד, בהמשך לדבריך.

מעין סימון: והדבר האחרון שאני רוצה להגיד, נתון מעניין פה שבאמת צריך לחבר בין המיקרו למקרו.

מעין סימון: אחוז ההשמות הגבוה במדינת ישראל, בעוד שיש רק 16% שמקבלים את מענק ההשמה, מראה עד כמה התחלואה של חברות כוח אדם נוגעת בכל מקום ומקום שמסתכלים על זה.

אילן גילאון: תודה רבה.

אילן גילאון: הנה, תחלואת כוח אדם.

אילן גילאון: חבר הכנסת מולה.

שלמה מולה: תודה רבה אדוני.

שלמה מולה: קודם כל אני רוצה לברך את כל המשתתפים, היוזמים.

שלמה מולה: אני חושב שביום הזה, שאנחנו מקדישים יום למלחמה בעוני, זה דבר חשוב.

שלמה מולה: אני יודע שעד לפני 3 שנים, גם בכנסת היו כאלה שחשבו שבכלל אין עוני בישראל ולכן אין צורך לקיים את היום הזה, כאשר האומות המאוחדות החליטו לקיים יום שכזה, כי הם אומרים שיש עוני.

שלמה מולה: ואנחנו ראינו אתמול דווקא ממקום אחר, מה-OECD, ושמו לנו עוד פעם את מצבנו העגום, צריך לשים את הדברים על השולחן.

שלמה מולה: מכאן אני בעצם מתסכל על יוסי, ואני אומר לך קודם כל שהמצגת מאד מרשימה וכל הכבוד לך ולכל העושים במלאכה יום יום.

שלמה מולה: אני מאד מופתע משיטת התקצוב של האגף שלך.

שלמה מולה: זאת אומרת מה שאומרים אוקי.

שלמה מולה: אתה, דורשים ממך בצורה מקצועית תכנית שנתית, שאתה בחלקה אני מניח עוסק בפיתוח תכניות, בפיתוח שיטת ההשמות, שהן בדרך כלל, אם אתה רוצה להיות אדם רציני, או אגף רציני, הם צריכים לאפשר לך לפחות לתכנן שנה.

שלמה מולה: מה שאומרים לך זה שיטת הסלאמי.

שלמה מולה: עוד קצת ואז תבוא אלינו, תעמוד על יד הדלת, תבקש, ואז ברצותינו להיענות לך בחיוב – נענה.

שלמה מולה: ברצותינו לא – אז אנחנו נדחה אותך.

שלמה מולה: ואז השיטה הזאת שבכלל אין שיטת תכנון במדינת ישראל, זה דבר מחריד.

שלמה מולה: ראינו אולי את הדוגמא הבולטת ביותר עכשיו בשיטת התקצוב של האגף זה.

שלמה מולה: דווקא ברור שיהיו מובטלים, ברור שהמפעלים יסגרו.

שלמה מולה: דווקא כשיש משבר כלכלי ברור שיהיו כאלה, ואחר כך יבואו ויגידו – שירות התעסוקה לא עושה את עבודתו.

יוסי פרחי: נכון.

שלמה מולה: אני אומר לך אדוני יושב הראש שזה פשוט ביזיון.

שלמה מולה: אין מילה אחרת.

שלמה מולה: עכשיו, אנחנו יודעים שפקידי האוצר שולטים בנו לכל אורך חיינו, אבל פקידי האוצר ---

אילן גילאון: לא, לא, אל תטעה.

שלמה מולה: רק רגע, שנייה, שנייה.

שלמה מולה: אבל לפקידי האוצר יש ממונה, קוראים לו שר האוצר.

שלמה מולה: מבחינתי הם לא הכתובת.

שלמה מולה: אם שר האוצר יבוא ויגיד רבותי אני רוצה לעשות, הלאה.

שלמה מולה: שיטת הפלט הזאת, שגם כשמקצצים קיצוצים באופן, אתה יודע, אנחנו כל הזמן טוענים, בסוף גם הקיצוצים האלה נופלים דווקא על אותן האוכלוסיות החלשות, שזה לא נופל בדיוק.

שלמה מולה: אז אני חושב שזה גם בקיצוצים, בקיצוצי הפלט שאנחנו עושים.

שלמה מולה: הנה, לא רק שגם אם היו אומרים, אתה יודע, אנחנו נקצץ לך ממה שאנחנו ניתן לך בעתיד, יכולתי להבין, גם מקצצים לו ממה שנתנו לו בבסיס התקציב.

שלמה מולה: האמת היא אני לא יודע.

שלמה מולה: אני חושב שזה, אני אומר לך, אם יש משהו שתפס אותי זה העניין הזה.

שלמה מולה: אני חושב שצריך לקיים על זה דיון בוועדת כספים וכמו שהאוצר וכל מנהלי האגפים של האוצר מגיעים לבקש, להתחנן שאנחנו, אז שם בעצם האפשרות היחידה שלנו להשפיע.

אילן גילאון: איפה, בוועדת הכספים?

שלמה מולה: בוועדת הכספים.

שלמה מולה: זאת אומרת אם אנחנו לא יכולים לבוא ולהגיד רבותי, השיטה הזאת של שיטת ה-תעמוד על יד הדלת ---

אילן גילאון: אתה יודע, חבר הכנסת שלמה מולה, יש פתגם – שונא ועדות יחיה.

אילן גילאון: יש כזה פתגם במקורות.

שלמה מולה: כן.

שלמה מולה: עכשיו, אני בכל זאת חושב שיכול להיות שזה רק המקום של לפחות מבחינה תקצובית.

שלמה מולה: עכשיו, אני אגיד לך יוסי, תשמע, בסוף השנה דיברו איתנו שיש כמעט 2 מיליארד שקלים עודף תקציב.

שלמה מולה: אז על פי שיטת התקציב של התקציב הדו שנתי, למשל עודפי התקציב היו אמורים להגיד בסוף שנה, כדאי לנתב אותם למקומות הנכונים, לתקציב שנת 2012.

שלמה מולה: לא ראיתי את הסעיף הזה של סעיף התעסוקה.

שלמה מולה: אם היו רוצים לעשות תקצוב חכם, היו לוקחים מהתקציב הזה של ה-2 מיליארד שקלים שקיימים, רואים את אחוז ההשמות שיש, ואז היו נותנים לך.

שלמה מולה: אז אומרים לך תשמע, עכשיו תעשה לנו ביצוע פעולות בשנת 2012.

שלמה מולה: עכשיו, אני אומר לך כל הכבוד למה שאתם עושים, עם כמעט 50% מהתקציב השנתי שמגיע לכם.

שלמה מולה: עכשיו, דבר אחרון, מה שכן חסר לי, יוסי, במצגת שלך, הפילוח של תתי קבוצות.

שלמה מולה: למה אני מתכוון?

שלמה מולה: הרי בתכניות ההשמה שלך יש כל מיני מגזרים.

שלמה מולה: יש קבוצות שמחייבים איזו שהיא פעילות מנקודה ..., במשרד שלך אתה עושה.

שלמה מולה: אבל אנחנו לא יודעים נניח אם אני לוקח את העולים מאתיופיה, או החרדים, או אוכלוסיות אחרות.

שלמה מולה: ונניח קבוצות שמגיעות אליך למשל לשירות התעסוקה מהייטק, ומה רמת תקופת הטיפול אצלך, וכמה זמן לוקח להם לצאת מהמעגל הזה.

שלמה מולה: זאת אומרת הניתוחים האלה מבחינה מקצועית, ואני בטוח שיש, אם תהיה לנו הזדמנות לקיים דיון נוסף, יכול להיות שהנתונים האלה יאפשרו לנו למקד גם את הדיון על מהות הדיון התקציבי.

יוסי פרחי: אני אעביר לך את זה באופן אישי.

אילן גילאון: תודה רבה.

אילן גילאון: הגברת קצב, אחרי זה חבר הכנסת גנאים ואז אני מסכם.

הגברת קצב: שלום לכולם, אני אישה עם ארבעה ילדים.

הגברת קצב: אני עבדתי במשק בית.

הגברת קצב: אני גרושה.

הגברת קצב: אני עבדתי במשק בית, עבדתי עם קשישים, עבדתי בהרבה עבודות קשות, פיזיות.

הגברת קצב: היום אני במצב כזה שאני לא יכולה בכלל, כאילו אני לא יכולה לצאת לעבודה, אבל אני מבקשת ממנו שייתן לי עבודה מתאימה.

הגברת קצב: והיום כבר שנה שלמה שאני חותמת בלשכת העבודה.

הגברת קצב: רופא תעסוקתי הוציא אותי מהעבודה שאני עבדתי.

הגברת קצב: עבדתי במשק בית לקשישים, ובזמן העבודה הלכתי לרופא תעסוקתי והוא הוציא אותי, הוא לא נתן לי לעבוד עבודות פיזיות.

הגברת קצב: יש לי ארבעה ילדים ואני ---

אילן גילאון: יכול להיות שאת צריכה לעבור ועדה של ביטוח לאומי?

הגברת קצב: אני עברתי.

הגברת קצב: אני עבדתי בעבודה.

הגברת קצב: שש שנים עבדתי במשק בית ברעננה, כפר סבא, הוד השרון, רמת השרון.

הגברת קצב: בתים מאד גדולים עבדתי שש שנים.

הגברת קצב: אחרי זה הלכתי לעבוד עם קשישים.

הגברת קצב: גם עבדתי איזה 3-4 שנים, אבל רופא תעסוקתי בנתניה, לא אפשר לי לצאת לעבודה, לעבודות פיזיות, ואז אני עזבתי את העבודה לגמרי.

הגברת קצב: עכשיו אני רק הולכת ללשכה, לפי הבדיקות שלי ---

אילן גילאון: ויש לך איזו שהיא הכשרה למשהו?

אילן גילאון: למדת משהו?

הגברת קצב: יש לי נכות של 10%.

אילן גילאון: 10 זה לא ---

וילמה מאור: למדת משהו?

הגברת קצב: לא למדתי מקצוע גבוה.

אילן גילאון: לא, לא, גבוה, הכשרה.

הגברת קצב: היה לי תפירה, ספרות.

הגברת קצב: כאילו בבית ספר תחכמוני, אלישבע, שם למדתי.

הגברת קצב: אני במצב קשה כלכלי.

הגברת קצב: תראה, באמת, אני אם אני מצלמת את המקרר שלי עכשיו ושולחת את זה לירושלים, לבית המשפט העליון גם אני אשלח.

הגברת קצב: המצב שלי.

אילן גילאון: אני מקווה שאת תמצאי עבודה.

הגברת קצב: והילדים שלי עכשיו ככה, מה אני אעשה?

הגברת קצב: גם קשה.

הגברת קצב: יש לי ילד אחד, סליחה, אני אגיד לכם, יש לי ילד אחד שאני התגרשתי, שני ילדים קטנים לקחו אותו, אני לקחתי שני ילדים קטנים.

הגברת קצב: העובדת הסוציאלית פירקה לי את הילדים קודם כל, 4 ילדים.

הגברת קצב: 2 ילדים קטנים איתי, במקלט לנשים מוכות שנה, אני עם שני ילדים קטנים.

הגברת קצב: והגדולים היו עם אבא שלהם, אבל הגדולה עכשיו בסדר, הסתדרה, התחתנה.

הגברת קצב: אבל הילד הזה שהיה עם אבא, הוא התדרדר.

הגברת קצב: זה מאד כואב.

אילן גילאון: בזה אנחנו דנים בדיון אחר.

הגברת קצב: אני בוכה כל יום וכל לילה.

אילן גילאון: אני מבין מאד את מה שאת אומרת.

הגברת קצב: זה לא נוח לי ולא טוב לי, סליחה.

אילן גילאון: לא, אנחנו מסכימים איתך.

הגברת קצב: (בוכה) אני רוצה לשלוח לבית המשפט העליון את המכתב.

הגברת קצב: לשלוח להם.

אילן גילאון: תודה רבה.

אילן גילאון: חבר הכנסת גנאים.

אילן גילאון: קשה לעבור.

מסעוד גנאים: כן.

מסעוד גנאים: תודה אדוני יושב הראש.

מסעוד גנאים: באמת לראות את המצוקה ואת הסבל ואתה רואה עד כמה במדינה הולכים הפוך.

מסעוד גנאים: מי שזקוק – מקצצים לו, מי שלא זקוק – נותנים לו.

מסעוד גנאים: ועד כמה מטעים אותנו.

מסעוד גנאים: שר האוצר מביא לך את הנתונים שהאבטלה יורדת ---

קריאה: אתמול.

מסעוד גנאים: וזה אתמול, נכון, אתמול הוא חגג שהאבטלה יורדת, ויש לך אנשים שבאמת אין להם מושיע ואין להם עוזר ואני חושב, אנחנו פה כחברי כנסת, כנציגי ציבור, פעם מישהי אמרה שהייתה לה איזו שהיא מצוקה, שאתם במקום הגבוה, הגדול הזה צריכים לעזור לנו.

מסעוד גנאים: אמרתי לה שאנחנו לא נהיה גדולים והמקום הזה לא יהיה גדול, אם הוא לא יעזור לחלשים.

מסעוד גנאים: כי בזה אנחנו נבחנים.

מסעוד גנאים: בזה באמת מדינה נבחנת, כמה היא עוזרת לאנשים כאלה.

מסעוד גנאים: אז אני מקווה שהקול הזה יישמע.

מסעוד גנאים: לא קולנו כפוליטיקאים, אם יש חשדות שיש לנו אינטרסים אישיים או משהו כזה, אבל לפחות קולם האותנטי, האמיתי של האנשים שהם סובלים ונאנקים תחת הסבל והעוני וכל הבעיות שיש להם.

מסעוד גנאים: בקשר לשירות התעסוקה, אני חושב שלפי הנתונים אנשים רוצים לעבוד.

מסעוד גנאים: אנשים לא רוצים להיות, לא רוצים רק דמי אבטלה, לא רוצים רק לקבל, הם רוצים לתת, רוצים לעבוד.

מסעוד גנאים: אבל המדינה, ועכשיו אני מדבר באופן כללי, לא ספציפי, שהמדינה תיתן להם איפה לעבוד ותיתן להם גם עבודה מתאימה.

מסעוד גנאים: אני יודע מה קורה בחברה הערבית, ביישובים הערביים.

מסעוד גנאים: שם אחוז העוני הוא הגבוה ביותר.

מסעוד גנאים: ופה המקום להגיד, ובמיוחד היום, ציון יום העוני בכנסת, שהעוני זה לא גזירה משמיים, שזה לא חאלס, אנחנו נולדנו עם עוני וצריך לקבל את זה.

מסעוד גנאים: עוני זה מדיניות.

מסעוד גנאים: זה מה שאתה עושה.

מסעוד גנאים: אז אם הוא עניין של מדיניות ואם אנחנו הולכים לפי הפתגם הסיני שאומר במובן שאל תיתן לי לאכול את הדג, אלא תלמד אותי איך לדוג.

מסעוד גנאים: אז אתה צריך ללמד את האנשים ולהכשיר אותם כדי שיעבדו.

מסעוד גנאים: הם רוצים לעבוד.

מסעוד גנאים: גם תיתן להם את העבודה המתאימה להם, שהוא יוכל לעבוד.

מסעוד גנאים: אבל רק יש לי שאלה בסוף, הייתה איזו שביתה לפני כחודש בכמה לשכות תעסוקה, ואני יודע לפחות מהעיר שלי, סכנין, שיש שם איזה פרויקט של עיר מקדמת תעסוקה, או הכוון תעסוקתי של התמ"ת.

מסעוד גנאים: האם זה נוגד את המטרות של שירות התעסוקה, או זה תקציב בא במקום זה, זה רק להבהרה, אם אפשר.

אילן גילאון: כן, טוב.

אילן גילאון: אתה רוצה לענות על זה?

יוסי פרחי: כן, הנושא של עיר מקדמת תעסוקה אני חושב שהוא צריך להיות ביחד עם שירות התעסוקה.

יוסי פרחי: צריך לעשות איגום משאבים וללכת למה שבכל העולם הולכים, ל-One Stop Center, זאת אומרת שאדם נכנס לבית אחד והוא מקבל את כל השירותים הממשלתיים ממקום אחד ומבית אחד.

יוסי פרחי: והלוואי והקול הזה יישמע גם אצל כל מקבלי ההחלטות.

אילן גילאון: כן, בבקשה, דקה.

רותי יהושע: שלום, שמי רותי יהושע ואני לא גאה בזה שאני חיה בעוני, אבל אני גאה בזה שאני יכולה לשבת פה מולכם ולומר את הכאב ואת האכזבות שלי ושל הילדים שלי.

רותי יהושע: יש לי שתי בנות, אחת בת 21 ואחת בת 23, שתיהן כרגע במיטה, בלא מעשה .

רותי יהושע: כל יום הן בלשכת תעסוקה, באות, מחתימות וחוזרות הביתה.

רותי יהושע: אם הן מקבלות דפים בקשר לעבודות, הן חוזרות חזרה ללשכת התעסוקה, מפני שאת אותה עבודה מקבלים עוד 20 בחורות צעירות.

רותי יהושע: מאד כואב ומאד מאכזב אותי וזה ממש כישלון וחוסר ועלבון וחוסר אונים, שילדה בת 21, שסיימה שירות לאומי ---

אילן גילאון: אני לא מבין, היא ניגשת ואז שולחים אותה לעבודה ואז מסתבר לה שעוד 20 בנות קיבלו את אותו מקום ולא ----

רותי יהושע: נכון, את אותו דף.

רותי יהושע: שתי הבנות שלי, חבל שאין לי את הדפים פה, קיבלו את אותה תעסוקה, את אותו דף, את אותו מקום.

רותי יהושע: הן לא הלכו רק ללשכת התעסוקה, הן הלכו גם לכוח אדם.

רותי יהושע: הן הולכות וחוזרות, הולכות וחוזרות.

רותי יהושע: עד כדי כך שהבת שלי אמרה לי – אמא מה יש בי?

רותי יהושע: מה זה, מה יש בי, מה לא בסדר בי?

רותי יהושע: שנה וחצי הבנות שלי לא עובדות.

רותי יהושע: בעלי בבית לא עובד מפאת גילו.

רותי יהושע: כל החיים שלו הוא עבד בהרבה הרבה עבודות שלא התאימו לו.

רותי יהושע: הוא יצא מאוכזב, הוא מאוכזב, זה כישלון.

רותי יהושע: זה מאד עצוב, זה מאד מאד מקום של ביזיון פנימי לכבודו של האדם, שהוא מגיע ללשכת תעסוקה, מחתימים אותו באצבע, הוא מגיע מעבר לפקידה שהיא מקבלת את ההכנסה שלה, והבת שלי מקבלת מכתבים הביתה לשלם ביטוח לאומי וכל הדברים.

אילן גילאון: כל עבודה שנתנו לבת שלך היא הלכה לבצע?

רותי יהושע: בבקשה, יש לי כאן קורות חיים שהם כבר במחשב.

אילן גילאון: לא, אני שואל.

אילן גילאון: כשהפנו אותה לעבודות – היא הלכה לעבודה שהפנו אותה?

רותי יהושע: בטח שהיא הלכה.

רותי יהושע: היא הלכה, עבדה בויצ"ו.

אילן גילאון: יש לה רצון לעבוד?

רותי יהושע: מה?

אילן גילאון: זאת אומרת היא הייתה מעוניינת לעבוד ואז אמרו לה שהמקום תפוס?

רותי יהושע: ברור, ברור.

רותי יהושע: נכון, המקום תפוס ועד שהביאו אותה לאיזה שהוא מקום עבודה, שלא מתאים לקורות החיים שלה ולמעמד שלה, היא הלכה כן לעבוד.

רותי יהושע: אבל אמא, מה אני אעבוד עם ילד שהוא לא ברגש, לא ---

אילן גילאון: אני לא רוצה להיכנס יותר מדי לפרטים.

רותי יהושע: אוקי, תודה רבה לכם.

אילן גילאון: בסדר גמור.

אילן גילאון: חברה, אנחנו מתקרבים לסיום.

אילן גילאון: אלה בהחלט דברים מרגשים ואנחנו צריכים תמיד לזכור, אנחנו קובעי המדיניות אגב, ולא הפקידים, שאנחנו לעולם מספיק חלשים צריכים להיות כי אנחנו באים מן המקום הזה.

אילן גילאון: והמובטל של היום זה יכול להיות כל אחד ואחד מאיתנו.

אילן גילאון: והתפקיד של מדינה לספק תעסוקה לאזרחיה, וזה מתחיל בזה.

אילן גילאון: הייתי מוכן לומר שאפילו תעסוקה חשובה אפילו יותר מקורת גג, כי תעסוקה יכולה להביא לקורת גג.

אילן גילאון: קורת גג לא תמיד יכולה להביא לתעסוקה.

דניאל בן-סימון: יפה.

אילן גילאון: עצמאות וכבוד אלה הם הדברים המרכזיים שמדינה צריכה לספק אותם בלי כחל ושרק.

אילן גילאון: בלי כחל ושרק ואסור לוותר על הדבר הזה.

אילן גילאון: אבל ההחלטות האלה הן בסופו של דבר החלטות פוליטיות.

אילן גילאון: אני יכול לזכור תקופות ולא ללכת ל-OECD ולא לנורווגיה, ואפילו לא לפינלנד, אלא למדינת ישראל בשנותיה הקשות.

אילן גילאון: שנות ה-60, אמצע שנות ה-60, תחילת שנות ה-60.

אילן גילאון: היו מה שנקרא עבודות יזומות.

אילן גילאון: מדינת ישראל הבינה שלתת לאזרחים שלה עבודה זה צריך שצריך ויש להמציא אותו.

אילן גילאון: אז הלכו ופיתחו תשתיות והיום יש תודה לאל הרבה מאד תחומים שאפשר לפתח עבודות בתוכם.

אילן גילאון: אנחנו במהפכה גדולה של נגישות ושל סייעות ושל הכוונות ושל קאוצ'ינג ושל כל מה שאתם רוצים, מקצועות מודרניים, ואפשר לתת לכל אדם שרוצה לעבוד – עבודה.

אילן גילאון: את הדברים האלה צריך לרכז.

אילן גילאון: צריך להפסיק את תיווך העבודה במדינת ישראל.

אילן גילאון: זה הדבר המרכזי.

אילן גילאון: יותר כסף הולך לתיווך העבודה מאשר לעבודה עצמה, וזה דבר פסול, החל בויסקונסין וכלה בכל החבורות האלה של הסרסרות כוח אדם שקיימות.

אילן גילאון: עד לעובדים הזרים אני רוצה להגיע.

אילן גילאון: ואני, בעקבות הדברים שנאמרו כאן, אקרא את הודעת הסיכום של הוועדה, ואנחנו נלך מפה כדי להמשיך ולא כדי לציין V ביארצייט של יום העוני הבין לאומי כמו שקוראים לו, שזה צריך להיות יום המאבק בעוני הלאומי.

מר רוזנפלד: זה השם.

מר רוזנפלד: כך זה נקרא .

מר רוזנפלד: המאבק בעוני, זה השם.

אילן גילאון: המאבק בעוני.

אילן גילאון: לא, לא, אני בכוונה אני שמעתי את הטעות שנהוגה כאן.

מר רוזנפלד: אולי בשנה הבאה יהיה פה שר האוצר וידברו בנוכחותו?

מר רוזנפלד: אולי אתה יכול להזמין אותו לשנה הבאה?

אילן גילאון: תשמע, אני לא יכול להזמין אותו.

אילן גילאון: אם אני אהיה שר האוצר אני מבטיח לך שאגיע.

מסעוד גנאים: אולי עד שנה הבאה יהיה לנו שר לענייני עוני.

דניאל בן-סימון: פרופסור רוזנפלד, בשנה הבאה יהיה שר אוצר אחר, אני יכול להבטיח לך.

דניאל בן-סימון: קח את זה כהבטחה שלי.

אילן גילאון: אתה רואה, אני הרבה יותר צנוע ממנו, אני לא.

אילן גילאון: שירות התעסוקה הוא כלי משמעותי ---

שלמה מולה: דני, אתה יכול לספר לי משהו שאני לא יודע?

דניאל בן-סימון: לא, אני לא יכול פה בפורום הזה.

דניאל בן-סימון: זה אחד לאחד.

אילן גילאון: אתה גם לא אמור לדעת.

אילן גילאון: הוא יודע דברים שאתה לא אמור לדעת.

דניאל בן-סימון: נכון, נכון.

אילן גילאון: אבל גם הוא לא יודע, גם אני לא יודע.

אילן גילאון: אף אחד בעצם לא יודע.

אילן גילאון: וגם ראש הממשלה לא יודע.

מסעוד גנאים: הוא יודע הכל, נכון?

מסעוד גנאים: ראש הממשלה.

דניאל בן-סימון: יש זמן?

דניאל בן-סימון: אפשר לדבר על זה?

אילן גילאון: אי אפשר.

אילן גילאון: אני קורא את הסיכום ואתה תספר לנו אחרי זה מידע פנימי: שירות התעסוקה הוא כלי משמעותי, מקצועי וחשוב להשמת דורשי עבודה, הן בשוק העבודה והן במסגרות ההכשרה המקצועית המתאימות.

אילן גילאון: הפגיעה ארוכת השנים בתקציבו ובמצבת כוח האדם שלו, מונעת מהשירות את האפשרות לעבוד באופן יעיל.

אילן גילאון: פגיעה זו הוכרה גם בידי ארגון ה-OECD והגיע הזמן שממשלת ישראל תתקן את המצב המעוות.

אילן גילאון: הפער בין התקציב המקורי של שירות התעסוקה לבין התקציב על שינויו, משמעותו כי הוצאות קבועות וידועות מראש אינן מתוקצבות בבסיס התקציב, וגורם לפגיעה ביכולת שירות התעסוקה לתת את השירותים לדורשי העבודה בצורה מיטבית.

אילן גילאון: יש מקום שמשרד התמ"ת, שירות התעסוקה ומשרד האוצר, יערכו בחינה משותפת של צרכי שירות התעסוקה ותקציביו.

אילן גילאון: מן הראוי שגורמים אלה יגבשו יחדיו תכנית הכוללת את יעדיו של שירות זה, צרכיו התקציביים וכן את היקף כוח האדם הדרוש לו, וזאת במטרה לשפר את שירות דורשי העבודה.

אילן גילאון: הוועדה מודה למנכ"ל רשות התעסוקה היוצא, מר יוסי פרחי, על פועלו ועל שירותו המצוין למדינת ישראל, ומאחלת לו הצלחה בהמשך דרכו.

יוסי פרחי: תודה רבה.

אילן גילאון: תודה רבה.