ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 497, 2012-02-06 11:00

אמנון כהן: בוקר טוב.

אמנון כהן: חברת חשמל, אתם גם פה?

עידית בנאורי: כן, יש לנו מה להגיד בכל מקום.

אמנון כהן: רק תוזילו את החשמל.

עידית בנאורי: אם זה היה תלוי בנו.

אמנון כהן: כן, רשות החשמל.

אמנון כהן: אנחנו פותחים את הדיון של ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא תקנות רישוי עסקים (הוראות כלליות)(תיקון), התשע"ב, זה יהיה 2012.

אמנון כהן: אנחנו מברכים על המוגמר, זה חוק שעבר שנה שעברה, נכון?

גרנר: לפני שנתיים, אוקטובר 2010.

אמנון כהן: אוקטובר 2010, והייתם צריכים מיד ועד מרץ 2010 להביא תקנות כדי שהחוק ייכנס ויתחיל לעבוד, אבל אנחנו מבינים שאתם לא עומדים בחוק.

אמנון כהן: כתוב בחוק: תוך מספר חודשים, חצי שנה, יהיו תקנות.

גרנר: או המוקדם יותר, אני מבקש לדייק.

גלעד ארדן: לא, התקנת התקנות האלה צריכות לבוא לאישור הוועדה תוך חצי שנה.

אמנון כהן: תוך חצי שנה.

אמנון כהן: העניין הוא שנושא רישוי עסקים במדינה – ואני הייתי גם בשלטון המקומי תקופה לא פשוטה, סגן ראש עיר וחלק מהזמן הייתי אחראי גם על רישוי עסקים וראיתי את הטרטור שעוברים האזרחים.

אמנון כהן: לפעמים כדי לפתוח משהו פעוט וקטן צריך ללכת לארבעה-חמישה גופים, לטרטר, לקבל את האישורים וזה לא פשוט בכלל.

אמנון כהן: כתוצאה מכך שהאזרחים מתייאשים בדרך, אנחנו כמדינה דאגנו ודחפנו אותם שעסקים שעבדו ללא רישוי עסקים, חלקם עסקים שפוגעים בבריאות האדם, עסקים שלא היו להם דברים בטיחותיים.

אמנון כהן: אבל בגלל הבירוקרטיה, בגלל הריצות, בגלל שזה לא היה מעוגן במקום אחד, המצב הביא את זה לידי כך.

אמנון כהן: קודם כל, אני מברך על כך שמשרד הפנים הביא את החוק שחוקק כאן ואושר, ועכשיו מביאים את התקנות.

אמנון כהן: אני מבין את המורכבות שבתקנות ובתיאומים בין משרדי הממשלה, הרי כל אחד רוצה להגיד את ה"אני מאמין" שלו ועומד על עמדותיו, לכן דברים מתארכים.

אמנון כהן: אני מברך על המוגמר.

אמנון כהן: אני גם משבח את העבודה של המחלקה המשפטית של הוועדה, שלאחר כל התיאומים שעשו בממשלה הרי גם בוועדה יש מה להגיד.

אמנון כהן: אז גם בוועדה היו תיאומים ואני הנחתי את הצוות לעשות את זה כמה שיותר מהר.

אמנון כהן: למרות שיש לנו הרבה מאוד נושאים על שולחן הוועדה את הנושא הזה מאוד רציתי לסיים – קודם כל להתחיל ואז ונראה איך נסיים.

אמנון כהן: אני מברך שסוף סוף זה הגיע לשולחן הדיונים.

אמנון כהן: אנחנו מבינים שבגדול זה הולך להסדיר את כל נושא רישוי העסקים במדינת ישראל.

אמנון כהן: התהליך יהיה יותר מזורז ופחות בירוקרטי מהבחינה שהאזרח יידע מראש שאם הוא פותח עסק א', הוא נכנס לאתר האינטרנט, מגיש את הבקשה.

אמנון כהן: כבר משם הוא יודע מה הוא צריך למלא, איזה אישורים הוא צריך ומביא את הכול לעירייה, לאגף רישוי עסקים.

אמנון כהן: כך מתחיל תהליך מזורז, כמובן במידה והוא מילא את הטפסים והבקשה כראוי.

אמנון כהן: אני חושב זו בשורה לעם ישראל.

אמנון כהן: משרד הפנים, ידידי אשר שעמד על המדוכה, תגיד לנו ברמת המאקרו קודם כל ולאחר מכן ניכנס להיבטים הפנימיים.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

גרנר: בוקר טוב.

גרנר: ראשית, אני חושב שמגיעה תודה לוועדה הבין-משרדית לרישוי עסקים עם כל נציגי משרדי הממשלה.

גרנר: הם ישבו ימים כלילות, העלו תקנות מורכבות המממשות את מה שהחוק אמר בגדול לגבי מספר תיקונים שדיברנו בחוק; אל"ף, מפרט אחיד.

גרנר: דבר שני, נושא היתר מזורז וקנסות בתחום זה.

גרנר: דבר שלישי, הקמת אתר אינטרנט של ממשל זמין, מפרט אחיד ברשות המקומית.

גרנר: מדברים על ועדת השגה שצריך להקים הן ברשויות המקומיות והן במשרדי הממשלה, ועמדות עיון הן במשרדי הממשלה והן ברשויות המקומיות.

גרנר: מדובר פה על מהפכה גדולה שאנחנו התחלנו אותה.

גרנר: כמובן שיש הרבה קשיים, הרבה התנגדויות וכמובן שהדברים האלו גם הועברו לידיעת הארגונים הכלכליים.

גרנר: את חלקם הם קיבלו ולגבי חלקם יש להם הסתייגויות שבטח יעלו פה ויציגו.

גרנר: ישבנו כמובן עם כל משרדי הממשלה בעבודת מטה, עם רשויות מקומיות, כל אחד העיר את הערותיו, גם משרדי הממשלה.

גרנר: כמובן שהדבר דורש עוד עבודה רבה מהסיבה הפשוטה שאנחנו צריכים עכשיו להיכנס לתחום המפרט האחיד, שנמצא כרגע במצב של בוקה ומבולקה.

גרנר: אנחנו צריכים לסדר את כל הדברים האלה ולשפר דברים נוספים.

אמנון כהן: כמה זמן ייקח המפרט האחיד?

אמנון כהן: זה הוא הלב של החוק והתקנות.

גרנר: המפרט האחיד הוא תהליך.

גרנר: קודם כל, שלב א' זה מה שיש, מעלים וחלק מהמפרטים האחידים כבר נכתבו.

גרנר: חלק ממשרדי הממשלה לא כתבו, למשל, משרד החקלאות שעדיין לא סיים את הנושא הזה.

גרנר: למשרד להגנת הסביבה יש מפרטים אחידים אך הוא עדיין לא פרסם.

גרנר: במשרדים אחרים אנחנו צריכים לעשות גם סדר, לפעמים יש סתירות.

אמנון כהן: אם יש סתירה , מה קורה?

גרנר: יש לנו רפרט, שלמעשה גייסו אותו בימים אלה לממשל זמין, איש מקצוע, הוא יושב מול החקיקה, מנתח את הדברים ורואה אם יש תקלות, סתירות או תוספות.

גרנר: כמובן שאנחנו נעבוד על הדברים האלה, נשפר ונסדר.

גרנר: זהו, אני אשמח שנתחיל להיכנס לתקנות עצמן, לתיקונים ונעבור אחד לאחד, סעיף-סעיף, כפי שאתם רוצים.

אמנון כהן: יש מישהו שמתנגד לתקנות?

ישראלה מני: אני.

אמנון כהן: מי גברתי?

ישראלה מני: אני מאיגוד לשכות המסחר ואנחנו כרגע מייצגים גם את קובי בר-לב ואת כל המגזר העסקי.

אמנון כהן: הבנתי שתיאמו אתכם, הכול היה בתיאום מרבי.

ישראלה מני: לגבי מה היה תיאום מרבי?

אמנון כהן: תיאום מרבי לגבי גיבוש - - -

ישראלה מני: אנחנו כמגזר העסקי פה עכשיו, גם בוועדה הקודמת עם היושב-ראש הקודם הצגנו.

גרנר: מי אתה?

חשאי עינב: חברת חשמל.

גרנר: חברת חשמל?

גרנר: אני עדיין חושב שאתם נמצאים במגזר העסקי, לא?

גרנר: אתם לא משהו נפרד במדינת ישראל, כמדומני.

ישראלה מני: הם מגזר עסקי?

גרנר: אני לא יודע מה הם.

גרנר: תלוי איך אתה מסתכל.

ישראלה מני: הם מגזר ציבורי.

קריאה: אם הם מגזר ציבורי אז יש להם משרד ממשלתי שמייצג אותם.

גרנר: נכון.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, רק הבהרה לגבי ההערה שלו.

אריה ביבי: אם אתה מכין חוק - - -

אמנון כהן: זה לא חוק, אלו תקנות.

אריה ביבי: תקנות.

אריה ביבי: ואתה לא שואל את המעורבים, זה לא - - -

אמנון כהן: שואל.

גרנר: אגב, אני לא מסכים למה שהוא אמר מכיוון שאם תשאל את הגברת - - -

ישראלה מני: רגע, אשר, תן לי.

אריה ביבי: רק רגע, הוא מנהל את הישיבה, אם אתה רוצה לנהל את הישיבה צריך - - -

גרנר: צודק.

אמנון כהן: אשר בסדר.

אמנון כהן: בבקשה, גברתי.

ישראלה מני: אני רוצה להחזיר אותנו שנה-שנה וחצי אחורה.

ישראלה מני: בכל הדיונים – והיתה שקיפות מלאה בין הצוות הבין-משרדי לבינינו – עמדה אבן נגף מאוד מרכזית שקוראים לה "מפרטים אחידים".

ישראלה מני: לכולם ברור שהרפורמה הזאת, וגם עוד קובי, שהיה פה ב-2005, הבין שללא מפרטים אחידים – אין רפורמה.

ישראלה מני: צריך להבין שלפני כחצי שנה התקיימה ישיבה במשרד האוצר, בזמנו עוד עם חיים שני כמנכ"ל משרד האוצר, שבה למעשה נוכחנו לדעת שאנחנו רחוקים מהמפרטים האחידים מרחק של שנים.

ישראלה מני: זה לא עניין של חודשים.

ישראלה מני: כי מה שקורה כרגע, אפילו אם כל המשרדים יעבירו את כל המפרטים שלהם, צריך לעשות סוג של טיוב בין המשרדים ולהבין איפה יש חילוקי דעות בין המשרדים.

ישראלה מני: אדוני היושב-ראש, ברגע שימצאו את ההבדלים בין המשרדים, צריך לעשות דיונים בין המשרדים כדי להחליט מה מוציאים החוצה.

ישראלה מני: כלומר, אנחנו במרחק של שנים מהמפרטים האחידים.

ישראלה מני: זאת אומרת, שאנחנו הולכים פה לרפורמה שחלקה הרב תכביד על המשק – גם תכביד על המגזר הציבורי דרך אגב, גם על המשרדים אבל גם תכביד עם המשרד העסקי – מבלי שיש לנו את הדבר הבסיסי שלשמו הוקמה הרפורמה הזאת שזה המפרטים האחידים.

ישראלה מני: אז השאלה היא כרגע, אנחנו נתקדם בתקנות, נמשיך בצו רישוי עסקים שגם הועבר אלינו, אבל בפועל, המהות לא - - -

אמנון כהן: על הנקודה הזו התלבטתי עם הייעוץ המשפטי שלי בחדר, ישבתי ואמרתי: אנחנו נתקין ונאשר תקנות אבל אם אין מפרט אחיד ויבוא המשרד להגנת הסביבה על פי בחינה שלו – סתם אני הולך על משהו היפותטי – ויגיד: עובי הקיר של העסק צריך להיות 20 סנטים.

אמנון כהן: יבוא הכיבוי אש ויגיד: תשמע, מבחינה בטיחותית צריך 30 סנטים.

אמנון כהן: יבוא משרד הבריאות ויגיד: לא, 10 מספיק העיקר בריאות הציבור.

אמנון כהן: אז מי יכריע?

אמנון כהן: מי יכריע?

אמנון כהן: אני שואל: מי יכריע?

ישראלה מני: בדיוק.

ישראלה מני: אז חזרנו לבלגן.

ישראלה מני: חזרנו לבלגן הקודם רק עם יותר - - -

אמנון כהן: אני התלבטתי עם עצמי ולכן אמרתי: בוא נשים על השולחן, נתלבט ביחד ואז יגיד לנו אשר איפה עומד נושא המפרט האחיד ומי הרפרנט הזה של ממשל זמין ומה סמכויותיו.

אמנון כהן: אם כל אחד מתחפר בעמדתו שהעובי שהוא קבע הוא האחיד והוא הכי חשוב, מי יחתוך?

אמנון כהן: ראש הממשלה?

אמנון כהן: אני אומר את זה כי היה לי פה דיון בנושא תכנון ובנייה ואמרו שבנושא מסוים מטפל שר הפנים, אחר כך אמרו משרד המשפטים, ואם יהיה ויכוח ביניהם?

אמנון כהן: ראש הממשלה.

אמנון כהן: אז אם אנחנו ניתן את ההיררכיה ונדע בסוף – או תגיד לי: אמנון, תתחיל להתקדם בתקנות, לדיון הבא אני כבר מביא לך את המפרט האחיד ולכן נביא הכול ביחד.

אמנון כהן: אנחנו צריכים שזה סוף סוף יצא לדרך, כי איפה זה יתקע?

אמנון כהן: בסוף יבוא אזרח ולא יידע מה לעשות, למה?

אמנון כהן: כי ההוא יגיד לו: אני רוצה עובי כזה וההוא יגיד לו: אני רוצה עובי כזה.

אמנון כהן: מה לעשות?

אמנון כהן: לא הגענו להבנה אבל בואו נתקדם.

אמנון כהן: אני מצדיק את מה שאת אומרת.

אמנון כהן: אשר, בטח שתענה אבל בסוף.

אמנון כהן: אנחנו עדיין ברמת המאקרו, עוד לא נכנסו לתקנות.

אמנון כהן: חברת החשמל, בבקשה.

עידית בנאורי: בנושא של תקנות רישוי עסקים וחוק רישוי עסקים יש לנו הרבה מה לומר מכיוון שאנחנו מרובי עסקים.

עידית בנאורי: אנחנו גם עסקים גדולים, לצורך העניין, תחנות כוח, ואנחנו גם עסקים קטנטנים, כמו בית מנוחה או איזשהו מחסן או חניון.

עידית בנאורי: למרות שהיינו בקשר עם אשר גרנר, ואנחנו ביקשנו להיות מעורבים בכל התהליך, אנחנו לא עורבנו והופתענו לגלות שהיום יש דיון והחומר אפילו לא הופץ.

עידית בנאורי: כלומר, הנושא של השקיפות פה - - -

אמנון כהן: לא הופץ למי?

אמנון כהן: זה מופץ באינטרנט.

עידית בנאורי: לא הופץ לכל מי שעלול – לא נקרא לזה "להיפגע" – אבל להיות מושפע מהחקיקה הזו.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, אתה תיתן לחבר הכנסת היחידי פה, חוץ ממך, לדבר?

אמנון כהן: כל הזמן, תוך כדי אפילו, מתי שתרצה.

אריה ביבי: לא, ניתן לה לסיים, אחר כך.

עידית בנאורי: יש כאן תיקון של סעיף שבעצם מכניס אותנו לתוך העניין, גם בהיבטים של תחנות הכוח, של קצובת תוקף רישיונות עוסק – שבכלל לא נתנה לנו הבמה – למרות שאנחנו כבר ניסינו לעשות את זה בתהליך - - -

אמנון כהן: איפה בתקנות?

עידית בנאורי: בתקנה מספר 20.

עידית בנאורי: התקנות האלה מפנות לצו משנת 2012, שרק אתמול ראינו אותו ויש כאן לדעתנו - - -

אמנון כהן: המדינה עובדת.

עידית בנאורי: המדינה עובדת וזה נהדר.

עידית בנאורי: אנחנו רוצים שיקלו עלינו בכל הנושא של הרישוי, העבודה מול הרשויות ושהדברים יעשו בצורה זורמת וקלה, אנחנו רוצים.

אמנון כהן: אנחנו נגיע לסעיפים הספציפיים ותגידי.

עידית בנאורי: אבל אנחנו חייבים לומר שאנחנו חושבים שנעשה כאן מהלך שהוא לא שקוף ולא מוסדר - - -

אמנון כהן: אבל אנחנו יושבים בוועדה עכשיו, הכול שקוף.

עידית בנאורי: כשלא ניתנה לי בכלל ההזדמנות לשבת לקרוא וללמוד את - - -

אמנון כהן: עכשיו את פה.

אמנון כהן: גם אני עכשיו קיבלתי, קורא ולומד.

אמנון כהן: הכול בסדר.

אמנון כהן: אנחנו נתקדם ונראה ונשתדל לבוא להבנות עד כמה שאפשר.

אמנון כהן: למעשה, התקנות בוועדה – אני לא יכול לדעת אם זה הגיע לכל בעל עסק – אבל התקנות הופצו לכל דכפין.

אמנון כהן: כל מי שרצה.

עידית בנאורי: אבל הצו לא.

אמנון כהן: הצו לא אצלי, הצו זה לא אולי.

אמנון כהן: זה משרד ממשלתי.

עידית בנאורי: נכון אבל התקנות האלה שולחות לצו שעוד לא אושר, מישהו דן בו?

עידית בנאורי: אני לא יודעת.

אמנון כהן: הממשלה סוברנית גם לקבל החלטות בדיוניה שלה, במחלקה שלה, במחלקה המקצועית.

אמנון כהן: הם מחליטים איזה סוג החלטות יבואו בצו, איזה בתקנות ואיזה בחוזר מנכ"ל.

אמנון כהן: אנחנו כרגע דנים בסוג של החלטות שהן תקנות שאנחנו צריכים לאשר.

אמנון כהן: בעקבות החוק שעבר כאן בוועדה צריך להתקין תקנות.

אמנון כהן: אבל אנחנו נשמע את ההערה הספציפית הנקודתית כשנגיע אליה וניתן את דעתנו.

אמנון כהן: אנחנו רוצים שהתקנות יאושרו בצורה כזו שהן יתנו מענה מידי.

אמנון כהן: אתה צריך לעבוד כבר עכשיו לדיון הבא, שיהיה קרוב מאוד, שבוע הבא, להביא את המפרט האחיד.

גרנר: אפשר?

אמנון כהן: תכף, חבר הכנסת ביבי יושב כאן, הוא היה גם ראש עיר ממונה שמכיר את הדברים מקרוב והוא ייתן את חלקו ותרומתו.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

אריה ביבי: עד שנגיע לשבוע הבא יש כמה דברים ששייכים לשבוע.

אריה ביבי: סך הכול, מה אנחנו רוצים לעשות?

אריה ביבי: אנחנו רוצים לעשות תקנות על מנת שיקלו.

אריה ביבי: אני למדתי קצת, הייתי בכוחות הביטחון ולמדתי: ככל שאתה מביא דברים יותר פשוטים, יותר מובנים – זה מה שאנחנו צריכים.

אריה ביבי: לכן, אדוני, במטותא ממך, תשב עם חברת חשמל.

אריה ביבי: למרות שהיא גוף יותר קטן ממכולת, שב אתם.

אריה ביבי: נכון שאתה יושב רק עם הגדולים אבל גם חברת חשמל, שהיא קטנה מאוד, שב אתם ואם יש עוד גוף כזה - - -

אמנון כהן: לא, היא התכוונה עסקים קטנים בהיבט המסחרי.

אריה ביבי: אני חושב, אני יודע, אני מבין, תאמין לי.

אריה ביבי: אני יודע שאתה יושב רק עם הגדולים, בסדר.

אריה ביבי: אבל יש גם גופים בתוך אלה, כמו חברת חשמל וגופים אחרים שהם גדולים.

אריה ביבי: שב גם עם אלה וגם עם אלה על מנת להבין את הבעיות שהן ספציפיות לאותן חברות, חברות גדולות ואסור לנו לזלזל בהן.

אמנון כהן: מי יישב עם בעל הקיוסק?

אריה ביבי: כשאנחנו באים וקובעים בתוך התקנות – סתם דוגמה אני נותן את חברת חשמל, כי אני מדבר גם על חברות אחרות.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, אנחנו אומרים להם: תשמעו, מהיום תתחילו כל 10 שנים, לא ניתן לכם רישיון, לצמיתות מה שהיה, ניתן לכם כל 10 שנים.

אריה ביבי: אני רוצה להגיד לך שיש ויה דולורוזה שחברה עוברת.

אריה ביבי: ויזה דולורוזה שאתה צריך ללכת לאחראים על הגנת הסביבה ואתה צריך ללכת למשרד התחבורה ולמשטרה ולהוא ולהוא, שזה לבד לוקח שבע שנים, שש שנים, יש מקומות ארבע שנים.

אריה ביבי: אם אני טועה תתקנו אותי אני פשוט זוכר את זה מהזיכרון.

אמנון כהן: שמה?

אריה ביבי: למשל, אתה נותן לחברת חשמל 10 שנים.

אריה ביבי: פעם זה היה לצמיתות, עכשיו אתה מגביל אותם ל-10 שנים ואתה אומר:

אריה ביבי: כל 10 שנים תחדשו רישיון, כמו רישיון נהיגה.

אמנון כהן: למה לא?

אריה ביבי: אני אגיד לך למה לא.

גרנר: אבל זה המחוקק קבע.

גרנר: אתה קבעת את זה.

אריה ביבי: חבר'ה, דקה.

אריה ביבי: דרה תסבול אותי.

גרנר: אני מנסה להבין, אני לא רציתי לשנות.

אריה ביבי: תאמין לי, כשאתה תדבר אני אשב בשקט.

גרנר: לא, אתה אומר משהו שאתה ישבת כאן וקבעת.

גרנר: אתה קבעת יחד עם היושב-ראש הקודם.

אריה ביבי: בסדר, לכן אני אומר - - -

אמנון כהן: אתה רוצה לשנות את השנים?

אמנון כהן: שזה יהיה לכל החיים, לצמיתות?

אריה ביבי: לא רוצה לשנות.

אריה ביבי: אם אפשר היה לעשות לצמיתות זה היה מצוין, אבל אני רוצה - - -

אמנון כהן: אנחנו רוצים להפריט את חברת החשמל.

מיכל צברי דוד: זה החוק, זו הכנסת אישרה.

אריה ביבי: דקה, אדוני היושב-ראש, תרד לסוף דעתי.

אריה ביבי: אתה לא יורד לסוף דעתי ואתה יורה.

אמנון כהן: לא יריתי כלום.

אמנון כהן: התחמושת אצלי עדיין.

אריה ביבי: תשמע, אני אומר שאם הם ישבו אתם זה יכול לפתור לנו את הרבה בעיות בדרך.

אריה ביבי: אני לא נגד המחוקק, אני אומר:

אריה ביבי: המחוקק קבע 10 שנים - - -

אמנון כהן: אתה המחוקק.

אריה ביבי: אני אומר:

אריה ביבי: המחוקק קבע 10 שנים, כן?

אריה ביבי: בואו נבדוק איך ב-10 שנים אנחנו גם לא נשים להם קרשים בדרך.

אריה ביבי: זאת אומרת שלא יהיה מצב שרישיון אחד – רישיון ממשרד הבריאות לדוגמה, ייקח שלוש שנים, רישיון מהמשטרה שנתיים, רישיון מפה ארבע שנים, ואתה מגיע ל-10 נשים כשצריך להיות לך רישיון נקי.

אריה ביבי: וכל פעם חידשת את הרישיון ואתה צריך עוד הפעם.

אמנון כהן: 15 שנים.

אריה ביבי: יש 15 ויש גם 10, תלוי בגודל.

אמנון כהן: כן, אז אני אומר זה תנאי סביר.

אמנון כהן: מה עושים עסקים בעיר שכל שנה צריכים להביא רישיון?

אמנון כהן: מסכן האזרח, כל שנה צריך להביא.

אריה ביבי: אתה יודע מה?

אריה ביבי: בשביל זה אנחנו פה.

אריה ביבי: בשביל זה אנחנו צריכים לעשות רפורמה.

אריה ביבי: הרפורמה צריכה להטיב עם האזרח הפשוט או עם זה שיש לו עסק שאנחנו לא נטרטר אותו.

אריה ביבי: לא לבוא ולהגיד – סליחה, במטותא ממך – שחברת חשמל זה גוף כזה "קיוסק", לא נדבר אתו.

אריה ביבי: אני כן הייתי מדבר אתם, אלא אם אתה אומר - - -

אמנון כהן: בסדר, חבר הכנסת ביבי, הבינו.

אמנון כהן: אבל לגבי חברת החשמל, יש לי בדיוק מכתב על השולחן שאתם מטרטרים את האזרחים.

אמנון כהן: יש לי פה מכתב.

עידית בנאורי: אנחנו מטרטרים את האזרחים?

אמנון כהן: כן, רוצים להתחבר לחשמל, העבירו בקשה, שילמו את כל האגרות – במקרה כשהוא אמר חברת חשמל הוא הזכיר לי אז אמרתי: תביא את הפניה אלי אני בדיוק אמסור לכם שתטפלו בזה.

אמנון כהן: אזרח מסכן פנה אלי שחצי שנה הוא רוצה להתחבר לחשמל, היום-מחר, היום-מחר, חצי שנה.

אמנון כהן: לכן צריך לחדש להם רישיון כל חודש.

אמנון כהן: כמו שהם מטרטרים את האזרחים, כל חודש יבואו ויקבלו.

אמנון כהן: אשר, תענה ברמת המאקרו.

גרנר: ברשותכם, חבר הכנסת אריה ביבי והיושב-ראש, אני רוצה להסביר.

גרנר: ראשית, חברת חשמל כפופה לשר מסוים ואנחנו עובדים גם מול משרדי הממשלה.

גרנר: אז אל"ף, החומר - - -

אריה ביבי: אז אם אתה אומר ככה אז לא הבנת את מה שאמרתי.

גרנר: דקה, אני אסביר הכול, ברשותך.

אמנון כהן: קודם כל הוא אומר את העובדה, שהם כפופים לשר, מיניסטר.

גרנר: אני יושב גם עם ארגונים.

גרנר: לצורך העניין, אני טוען שהתקנות כן עברו אליהם, אבל עזוב, זה לא העניין.

גרנר: הנקודה היא במקרה הנוכחי חידוש רישיון וחשוב לומר שהוא שונה מאשר קבלת רישיון.

גרנר: אני פשוט אומר את זה לפורום.

גרנר: מה זה אומר?

גרנר: בקבלת רישיון זה באמת ויה דולורוזה עד שאתה מוציא ומקבל את הרישיון.

גרנר: בחידוש זה שונה.

גרנר: כך זה כתוב מהבחינה הזו.

גרנר: למה המחוקק החליט לקבוע תקופות קצרות יותר מצמיתות?

גרנר: מהסיבה הפשוטה, הוא קיבל רישיון לצמיתות, לעומת זאת כשנכנסו לתוך מפעל מצאנו שפשוט התחלפו הבעלים, התחלף המפעל הזה וזה בכלל לא אותו מפעל.

גרנר: לכן, יש פה איזשהו היגיון שהמחוקק קבע שהוא רוצה לקבוע זמנים ולא לתת יותר היתרי רישיון לצמיתות.

גרנר: אגב, הוא גזר את זה גם מהעולם, גם בעולם אין יותר רישיונות לצמיתות, נכון, תומר?

תומר רוזנר: נכון מאוד.

גרנר: אני מזכיר לך את הדברים.

גרנר: אני כרגע מייצג את המחוקק.

גרנר: אף על פי, אגב, שמשרד הפנים ומשרדי הממשלה התנגדו לביטול הצמיתות.

גרנר: אני אומר פה בקול רם: התנגדו.

אריה ביבי: אני לא דיברתי על זה.

אריה ביבי: אם אני הובנתי ככה אז אתה חי בסרט אחד ממה שאני.

גרנר: בסדר.

גרנר: אני רוצה עכשיו לתקן עוד משהו.

גרנר: נראה לי משהו לא תקין.

גרנר: מפרט אחיד היום – יש מפרט אחיד.

גרנר: התקנות היום של משרד הבריאות ושל המשרדים האחרים זה מפרט אחיד, צריך רק לסדר אותן.

גרנר: לכן אני לא רואה את זה כמו שציינה ישראלה מני.

אמנון כהן: אני רואה את זה ככה.

אמנון כהן: אשר, אני חיכיתי הרבה זמן לתקנות האלה, התקשרתי כל הזמן ומנהלת הוועדה הוציאה אינספור מכתבים למנכ"ל ולשר וביררה איפה עומדות התקנות.

אמנון כהן: הנושא חשוב, אבל אנחנו רוצים שזה יהיה מושלם.

אמנון כהן: כל עוד המפרט האחיד החדש לא יהיה מושלם, התיאום בין המשרדים, התקנות לא יוכלו להיכנס והטרטור ימשיך.

גרנר: ההפך, אם לא נעשה את התקנות אנחנו לא נוכל להתקדם.

גרנר: יש לתקנות חשיבות רבה בשביל לקדם את התהליך.

אמנון כהן: תוך כמה זמן המפרט האחיד יהיה בתקנות?

גרנר: אנחנו נסביר.

גרנר: אם ניכנס לתוך המערכת בצורה מסודרת נוכל להסביר את זה ואיך זה עובד, מפני שאי אפשר לקפוץ לפני.

גרנר: אני אומר: בואו נראה לכם איך אנחנו עושים את זה ואיך אנחנו בונים את זה בשביל להביא את כולם לקו האחרון.

אמנון כהן: פריימריז במרצ מחר, לא היום.

אמנון כהן: פרופסור ברוורמן, מה נשמע?

אבישי ברוורמן: כל עוד שאני רואה אותך – אני אמרתי: כל עם ישראל שרואה כהן כזה יושב - - -

אריה ביבי: אבל תראה, יש פריימריז ואני רגוע.

אמנון כהן: לא אצלך, יבוא יומך גם.

אמנון כהן: אני אעזור לך.

אריה ביבי: היתרון שלכם הוא שיש לכם מספרי ברזל.

אמנון כהן: אין שום דבר ברזל.

אריה ביבי: כמו בצבא.

אריה ביבי: אני זוכר כשהייתי בצניחות היה אחד בסדר, שניים בסדר - - -

אמנון כהן: השלישי, איפה?

גרנר: השלישי נפל.

אמנון כהן: השלישי לא הגיע.

אמנון כהן: טוב, אנחנו מתחילים לקרוא את התקנות, בבקשה, ותוך כדי ניכנס להסברים.

אמנון כהן: מי מתחיל לקרוא תקנות רישוי עסקים (הוראות כלליות)(תיקון) התשע"ב-2012?

מיכל צברי דוד: "בתוקף סמכותי לפי סעיפים 6א1(ג) ו-(ו), 6ב, 7א(ב), 7ג1(ב) ו-(ג)(3), 7ג2(א) ו-(ג), 7ג5(ג) ו-(ד), 13, 38ב ו-39 לחוק רישוי עסקים".

אמנון כהן: מה סעיפים?

מיכל צברי דוד: אני אקרא את כותרת ההסכמה ואחר כך אסביר.

אמנון כהן: בבקשה.

מיכל צברי דוד: "לאחר התייעצות עם שר הביטחון לפי סעיף 29יא לחוק עם השר להגנת הסביבה, השר לביטחון הפנים, שר התעשייה המסחר והתעסוקה, שר החקלאות ופיתוח הכפר, ושר הבריאות לפי סעיף 7ג1(ב) לחוק, באישור שר האוצר לפי סעיף 7ג5(ד) לחוק ולפי סעיף 39ב לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה-1985, ובאישור וועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה:"

אמנון כהן: כמה שרים הוא עבר?

מיכל צברי דוד: זו בדיוק הסיבה למה הבאנו את זה לפה אחרי שנה.

גרנר: ואני עוד צריך להיפגש עם בעל הקיוסק גם.

מיכל צברי דוד: קודם כל, אנחנו מבקשים להתקין את התקנות האלה מכוח חוק רישוי עסקים, כאשר ההפניה כאן היא להמון המון סעיפים קטנים בחוק רישוי עסקים, מאחר וכל סעיף עוסק בנושא אחר.

מיכל צברי דוד: יש את הסעיף הכללי של חוק רישוי עסקים שמדבר על סמכות שר הפנים להתקין תקנות.

מיכל צברי דוד: יש פה הפניה לסעיפים שמדברים על סמכות שר הפנים לאור תיקון 27 שעבר בכנסת שנה שעברה לקבוע את המפרטים האחידים, לקבוע את ההוראות, לקבוע את מסלולים עכשיו של ההיתר המזורז, לקבוע את כל אגרות ההשגה ואת הוועדות.

מיכל צברי דוד: לכן באנו ומאוד דייקנו בסעיף ההסמכה הזה וציינו את הסעיפים המפורשים בתיקון 27 שהסמיכו אותנו להתקין את התקנות האלה.

מיכל צברי דוד: זו הסיבה.

מיכל צברי דוד: אחר כך אנחנו רואים את הרשימה המאוד ארוכה של השרים שהתייעצנו אתם, כולל שר הביטחון וכולל שר האוצר, בשביל לקבל את האישורים שלהם.

אמנון כהן: למה צריך ביטחון ברישוי עסקים?

גרנר: סעיף 29, מפעלים ביטחוניים.

מיכל צברי דוד: בגלל שיש את התקנות האלה בנוגע למפעלים ביטחוניים, אז גם בשביל שלא ייווצר חלילה מצב שיבואו ויגידו לנו שלא קיימנו היוועצות הלכנו גם לשר הביטחון.

מיכל צברי דוד: באמת עברנו את כולם.

מיכל צברי דוד: זו אחת הסיבות שאין ספק, לקח לנו שנה להגיע עם התקנות לכאן.

מיכל צברי דוד: בסופו של דבר אנחנו מבקשים את אישור הוועדה כי ללא אישור כזה אין תקנות.

תומר רוזנר: אני מבקש רק להעיר שעל שולחן הוועדה הונחו מכתבי אישור וההתייעצות עם כל אחד מהשרים שמצוין כאן.

תומר רוזנר: עם חברי הוועדה מעוניינים, בהנהלת הוועדה מצוי עותק של כל אחד מהמכתבים, לרבות מכתב שר האוצר שהגיע הבוקר.

גרנר: הבוקר.

אמנון כהן: טוב ששמתי את זה על סדר יומה של הוועדה, אם לא זה לא היה מגיע.

אמנון כהן: בבקשה, תיקון תקנה 1.

מיכל צברי דוד: הייעוץ המשפטי, תגידו לי אם לעצור.

אמנון כהן: פה אני רוצה.

אמנון כהן: תתחילי להסביר לנו מה יהיה, זאת אומרת מה הן "הוראות לצד המפרט האחיד"?

מיכל צברי דוד: קודם כל, על פי תיקון 27 לחוק אנחנו נדרשים להתקין לכל סוגי העסקים מפרט אחיד, נותני האישור יצטרכו לבוא ולומר אלו תנאים הם דורשים מכל עסק.

מיכל צברי דוד: הוראות לצד המפרט האחיד הן לדוגמה מסמכים נוספים שצריך לבוא ולהוסיף, או למשל חקיקה.

אמנון כהן: אנחנו צריכים להגיע למצב שהאזרח קיבל א המפרט לגבי עסק שהוא רוצה לפתוח, אם זה מזנון, אם זה קיוסק, אם זה מכולת, לא חשוב מה.

אמנון כהן: אומרים לו: אם אתה רוצה לפתוח מכולת, להלן פירוט הדברים שאתה צריך להכין.

אמנון כהן: אבל אחרי זה, לא יבוא כל פקיד דהוא ויגיד: עכשיו תביא לי כך ועכשיו תביא לי כך.

גרנר: זה מעוגן בחוק.

אמנון כהן: פעם אחת?

גרנר: כן.

מיכל צברי דוד: כן.

אמנון כהן: טופס אחד, פעם אחת, אני יודע מההתחלה ועד הסוף מה אני צריך להביא ונגמר הסיפור.

אמנון כהן: אין פרשנויות.

גרנר: כן.

אמנון כהן: אני רואה את זה היום בתכנון ובנייה גם.

אמנון כהן: גם ברפורמה שיש בתכנון ובבניה יהיה שאם אזרח רוצה לפתוח מרפסת, יהיה ברור לו מה הוא צריך למלא ולבדוק, אבל אחרי זה אין יותר דרישות.

אמנון כהן: למה?

אמנון כהן: לייעוץ המשפטי יש מה להגיד, לבודק התוכניות יש מה להגיד, למהנדס יש מה להגיד, לכולם.

אמנון כהן: תגיד פעם אחת ואל תטרטר את האזרח כל פעם.

מיכל צברי דוד: נכון.

מיכל צברי דוד: ולכן, אדוני, קבענו בחוק עצמו – שזה החוק שעבר – בסעיף 7(ג)(2), אחד, נותן האישור יצטרך לקבוע את התנאים מצד אחד, כמו: תשים שני כיורים, כיור אחד, מרחקים ודברים כאלה.

מיכל צברי דוד: בנוסף, הוא יצטרך לקבוע גם את כל המסמכים שהוא רוצה, מסמכי בקשה, מסמכים לפי - - - אחר.

אמנון כהן: זה המפרט האחיד, למעשה?

אמנון כהן: אתם עוד צריכים להכין את זה?

גרנר: חלק ישנו, חלק מהתקנות ישנן היום.

גרנר: אנחנו צריכים להשלים, לבדוק אם אין סתירות וכל הדברים האלה, אבל חלק ישנו.

אמנון כהן: אבל אם יש סתירה בין משרד כזה למשרד כזה, כמו שאמרתי כדוגמה לגבי קיר: הוא אמר 20 סנטים זה מספיק, השני אמר שחייבים 30 סנטים, מי יכריע?

אמנון כהן: זה יכול לתקוע את העסק, לתקוע את כל המדינה.

אמנון כהן: זו רק דוגמה, יכול להיות כל נושא מהותי אחר.

אריה ביבי: הכוונה האם יש לכם מפתח אחיד שאומר מ- עד, כך וכך צריך לעשות, מ-עד, כך וכך צריך לעשות, יש מפתח כזה?

אריה ביבי: זה מה שהיושב-ראש מנסה להגיד בשפה שלו.

גרנר: התשובה שלי היא שכל משרד ממשלתי, מבחינת האחריות שלו, צריך לקבוע את המפתח שלו, מפני שהסמכות היא של המשרד - - -

אמנון כהן: אני מבין אבל יש סתירה, יש סתירה בין משרד הגנת הסביבה לבין משרד הבריאות.

אריה ביבי: אתם צריכים להוציא מפתח שיחייב את כולם.

אריה ביבי: זאת אומרת שהאדם מקבל את זה, נניח אם אני פותח מכולת – אם אני לא מבין נכון אז תעיר לי - - -

גרנר: כן, התשובה היא כן.

אריה ביבי: האדם מקבל את זה, הוא יודע שבשביל לפתוח מכולת הוא צריך ללכת לאשר, ללכת לשמחה ולהוא ולהוא - -

אמנון כהן: לא צריך ללכת לאף מקום, הוא ממלא טפסים באינטרנט.

אריה ביבי: - - ואז הוא יודע שעם זה הוא סיים.

אריה ביבי: הוא בא אליכם לאחר כל החתימות האלה, הוא אומר: תיקח, יש לי מכולת.

גרנר: התשובה היא כן.

מיכל צברי דוד: זו משמעות המפרט האחיד, זו המשמעות.

מיכל צברי דוד: זה מה שהיום אנחנו מנסים לקבוע.

גרנר: זו המשמעות.

גרנר: מה שאמרת כרגע, זו המשמעות.

אמנון כהן: לא אמרת מי מטפל כשיש מחלוקת.

אריה ביבי: בדיוק, אתה צודק.

אמנון כהן: זה מה שיתקע בסוף את הכול.

מיכל צברי דוד: אני אקפוץ קדימה.

אמנון כהן: רק תסבירי, לא צריך לקפוץ קדימה.

אמנון כהן: רק תגידי לי האם יש מנגנון כשיש מחלוקת בין שני משרדים או בין שני גופים, בין כיבוי אש לבין עירייה או בין משרד כזה או אחר, יש גוף שהוא – עד שיצא עשן – תוך שבוע מקבל החלטה?

אמנון כהן: תוך יומיים מקבל החלטה?

אמנון כהן: יש דבר כזה?

מיכל צברי דוד: אני אסביר.

אמנון כהן: את לא צריכה להסביר.

אמנון כהן: יש מנגנון?

מיכל צברי דוד: רגע, אני אסביר.

אמנון כהן: אני לא רוצה שתסבירי לי.

אמנון כהן: יש מנגנון?

אמנון כהן: כן או לא?

מיכל צברי דוד: יש מנגנון.

גרנר: יש.

ליאורה עופרי: יש מנגנון, יש מנגנון השגה.

מיכל צברי דוד: אני מנסה להסביר את המנגנון.

אמנון כהן: לא השגה, החלטה.

אמנון כהן: לא השגה.

אמנון כהן: להשיג, כולנו משיגים כל פעם, כל אחד מביא הערות ובסוף מישהו צריך להחליט.

גרנר: לשאלה שלך, חוץ מוועדת השגה, להערות שאתה מעלה יש גם נוהל מסודר כאשר יש סתירה בין לבין.

גרנר: יש קודם כל התדיינות בין משרדים.

אמנון כהן: כמה זמן זה יימשך, שנתיים?

אריה ביבי: זאת הבעיה.

גרנר: יש התדיינות בין משרדים, כאשר השיטה מדברת על כך שגם היום בכל דבר מגיעים עד רמת מנכ"ל כשיש ויכוח בין משרד למשרד.

אמנון כהן: כתוב בתקנות מי הגוף שהוא בר-סמכא בסוף?

אריה ביבי: אתם תוחמים את זה בזמן, או יש הדיינות ואז אתם אומרים לו: נגמור להתדיין ונבוא אליך?

אמנון כהן: אשר, באיזה סעיף מופיע שאם יש מחלוקת באים להכרעתו של מנכ"ל?

אריה ביבי: וכמה זמן זה ייקח?

אמנון כהן: קודם כל אם יש הכרעה כזו.

מיכל צברי דוד: קודם כל, אני רוצה פשוט להסביר את התהליך מאחר ואנחנו מבינים לאור ההערות שיש כאן אי בהירות מה נכנס לפני מה.

מיכל צברי דוד: מה שאנחנו רוצים לבוא ולומר הוא שהמטרה של התקנות האלה היא שמרגע שהן יפורסמו, תוך מספר חודשים – על המועדים אנחנו יכולים לדבר, אנחנו בהתחלה חשבנו תוך 30 יום מפרסום, אחר כך אמרנו, בעקבות דיוני הוועדה, אולי תוך שלושה חודשים.

מיכל צברי דוד: הכוונה היא שתוך, נניח, שלושה חודשים, משרדי הממשלה יצטרכו להעלות טיוטה, קודם כל טיוטה, של מפרט אחיד, כל אחד עם התנאים שהוא בא ומבקש, להעלות אותם לפורטל של ממשל זמין, לאינטרנט וזה יהיה פתוח להערות של הציבור.

מיכל צברי דוד: אז, במשך 45 ימים, הציבור, שזה כל מי שימצא לנכון, כולל משרדי הממשלה האחרים, כולם - - -

גרנר: וגם חברת חשמל.

אריה ביבי: אתה מתעקש להתעסק שלי, אה?

מיכל צברי דוד: זו חובה של משרדי הממשלה האחרים.

מיכל צברי דוד: כמו שהיום מתנהל לגבי תזכירים של הממשלה – שזה עולה לאינטרנט וכל הציבור רשאי ומשרד הממשלה מחויבים להתייחס להערות.

אמנון כהן: הלאה, התקדמנו.

מיכל צברי דוד: 45 יום, מקבלים את ההערות ואז יש - - -

אמנון כהן: שלושה חודשים, 45 יום, מה אחר כך?

אמנון כהן: עוד 120 יום?

מיכל צברי דוד: ואז יש למשרדי הממשלה 120 יום לדון באותן הערות שהם קיבלו.

אמנון כהן: ואחר כך?

מיכל צברי דוד: 120 יום.

מיכל צברי דוד: בעצם, באותם מועדים, כאשר משרדי הממשלה קיבלו הערות שבהן הם רואים שיש אי התאמה עם משרדי הממשלה האחרים לצורך העניין, הם צריכים, אחד, לבוא בדין ודברים עם משרדי הממשלה ולראות כיצד מיישבים את המחלוקות האלה.

מיכל צברי דוד: כמו שיש לך, עם כל הכבוד, בתזכירי חוק שבאים ומתדיינים עם משרדי הממשלה.

אמנון כהן: כמה תזכירי חוק – אם את רוצה אני אראה לך – ש-10 שנים לא מגיעים להסכמות?

אמנון כהן: אם את רוצה אני אראה לך עכשיו ארבע-חמש, עם מספר פ'.

אמנון כהן: הכול אני אגיד לך.

אמנון כהן: תעני לי תשובה: ישבתם, לא הגעתם להסכמות – מי מכריע?

אמנון כהן: את זה אני רוצה לדעת.

גרנר: יש נוהל במשרדי ממשלה.

מיכל צברי דוד: יש נהלים בין משרדי הממשלה.

אמנון כהן: איפה כתוב?

מיכל צברי דוד: יש נהלי עבודה בין משרדי הממשלה, כאשר ישנה איזושהי מחלוקת בין משרדי הממשלה באים ומוצאים את הפיתרון.

מיכל צברי דוד: זה יכול להיות שפונים לקבל את עמדת היועץ המשפטי לממשלה, או לפני כן – זה הרבה פעמים לפני כן – מתברר בין רמת המנכ"לים של משרדי הממשלה.

מיכל צברי דוד: אני יכולה לבוא ולומר לך מהניסיון שכן היו לנו דוגמאות של מקרים של מחלוקות בין שני משרדי ממשלה, הרבה פעמים זה הגיע להכרעות אצל היועץ המשפטי של הממשלה.

אמנון כהן: זה לא משפטי פה, מה קרה?

אמנון כהן: היועץ המשפטי עמוס, יש לו מלא תיקים.

מיכל צברי דוד: גם.

מיכל צברי דוד: אני יכולה לומר לך שבעניינים האלה - - -

גרנר: אתה לא יכול להמציא - - -

אמנון כהן: מנכ"ל אמרת.

אמנון כהן: מנכ"ל משרד לא יכול?

גרנר: זה הנוהל.

גרנר: מנכ"ל ומנכ"ל זה עדיין אומר שהעבודה של משרדי ממשלה - - -

אמנון כהן: ראש הממשלה.

גרנר: עזוב, אתה אמרת ראש הממשלה, אני לא אומר את זה.

גרנר: אבל זו שיטת העבודה.

גרנר: אגב, יכול להיות שזה יגיע גם להחלטות ועדות שרים.

אמנון כהן: שניה, אשר.

אמנון כהן: אנחנו נדבר כמה שאתה רוצה, אתה תגיד: ייעוץ משפטי, אני אגיד: מנכ"ל, שר, ראש הממשלה, לא משנה.

אמנון כהן: זה חייב לבוא לידי ביטוי בתקנות האלה, אני חייב להסדיר את המנגנון הזה פה.

אמנון כהן: אם אני מסדיר אותו פה אני רגוע.

אמנון כהן: אני אדע, כפי שהיא אמרה: שלושה חודשים, או חודש – נחליט, עוד 120 יום?

אמנון כהן: 120 יום.

גרנר: מה מציע כבוד היושב-ראש?

אמנון כהן: לא, אני אתך.

אמנון כהן: אני נותן לך להחליט, אם לא אני אכריע.

אמנון כהן: אני אגיד: ראש הממשלה, מה אכפת לי?

אמנון כהן: אבל אני אומר שצריך לזרז את העניין, לא הייעוץ המשפטי לממשלה.

אמנון כהן: אני חושב שבגלל שזה רישוי עסקים, מי שאחראי על הנושא הזה זה משרד הפנים.

אמנון כהן: אני חושב שמנכ"ל משרד הפנים ירים טלפון לעמיתיו במשרדים האחרים ותוך פרק זמן שאנחנו נקבע בחוק, אנחנו נגיד: יש לו פרק זמן והוא חייב להכריע.

גרנר: אני מתנגד מהסיבה הפשוטה: בתוך תהליך רישוי עסקים משרד הפנים לא - - -

אמנון כהן: יש פה 80 משרדים, לא יצא לו שם אף אחד.

גרנר: לצורך העניין, בתוך תהליך רישוי עסקים, משרד הפנים הוא לא חלק מנותני האישור ולכן הוא גם לא יכול להתערב בהיבט המקצועי כשיש ויכוח.

אמנון כהן: אשר, אני בטוח.

אמנון כהן: אני אמרתי את מה שאני ראיתי ובאתי עם זה, אבל אם תגיד שהשר להגנת הסביבה יותר מוכשר, ניתן לו.

אמנון כהן: אבל אחד, אחד שיכריע.

גרנר: תן לי להסביר.

גרנר: אי אפשר אחד מהסיבה הפשוטה, כשאתה שם את משרד הבריאות ואת המשרד להגנת הסביבה, כל אחד מקצוען - - -

אמנון כהן: התקנות לא יעברו.

אמנון כהן: אם לא יהיה לי מישהו שיכריע במחלוקת, לא יהיו תקנות.

אמנון כהן: מראש אני אומר.

גרנר: אז מי שמצביע יגיד לממשלה מה לעשות, זה נוהל עבודה.

אמנון כהן: מי?

גרנר: הממשלה.

אמנון כהן: תביא לי מי, מי בממשלה.

גרנר: הממשלה, זו ממשלה.

אמנון כהן: אני צריך לוח זמנים, מועד ומי מכריע.

אמנון כהן: אני אומר שכרגע אנחנו מתקדמים, אבל אם לא תביא את זה התקנות לא יאושרו פשוט.

גרנר: רשמתי לעצמי.

אמנון כהן: אני לא אאשר סתם תקנות, שזה שוב יהיה עוד 30 יום, עוד 45 יום, עוד 90 יום, אחרי זה עוד ויכוח ולעולם הוויכוח לא נגמר.

אמנון כהן: נתתי נושא אחד לוועדה הבין-משרדית שלכם, נושא אחד שפנה אלי אזרח לגביו, ישבתי ב-80 דיונים ואין שום פתרון.

אמנון כהן: למה?

אמנון כהן: זה אומר: זה אצלי, ההוא אומר: זה לא אצלי, זה אומר: זה כן אצלי, זה לא אצלי.

אמנון כהן: לא זז.

אמנון כהן: אם אין גוף מכריע זה לא יהיה.

אמנון כהן: לא יהיה.

אמנון כהן: זה א'-ב' שלנו, מהניסיון הקטן שלנו בכנסת.

אריה ביבי: המטרה שלכם היא שיהיו יותר עסקים, נכון?

גרנר: מאוד, כן.

אריה ביבי: יופי, אז אם אתה לא קוצב זמן ולא עושה מפתח כמו שצריך – מה שאמר היושב-ראש בדיוק, מה שאנחנו צריכים פה.

אריה ביבי: כי אחרת, מה עשינו?

אריה ביבי: אנחנו מפילים הרבה אנשים בין הכיסאות וזאת הבעיה.

אריה ביבי: זאת הבעיה.

אמנון כהן: הופך אותו לעבריין כי הוא כבר התייאש מכם.

אריה ביבי: אם אתה לא תתחם את המשרדים בלוח זמנים ולא תיתן בורר באמצע, לא עשינו כלום.

אמנון כהן: אוקיי.

אמנון כהן: סעיף (2), תסבירי לנו לגבי היתר מזורז.

מיכל צברי דוד: היתר מזורז הוא בעצם שאנחנו נקבע בצו רשימה של סוגי עסקים שבהם מצאנו – לאחר בדיקה עם משרדי הממשלה – שהסיכון הבטיחותי שם הוא סיכון נמוך יותר ולכן אפשר לבוא ולתת למבקש הרישיון היתר מזורז, כאשר הוא באמת בא ומתחייב ומציג אישורים שהוא עומד בתנאים מסוימים, שהם התנאים שנקבעים במפרט האחיד.

מיכל צברי דוד: העסקים האלה הם אך ורק עסקים שיש לגביהם מפרט אחיד גם.

מיכל צברי דוד: אז באמת אנחנו קבענו בתקנות את כל מה שנקרא בהמשך, את כל המנגנון: איך הוא מגיש את הבקשה, אילו מסמכים, תוך כמה זמן צריך לענות לו, אם לא עונים לו נותנים לו היתר לשנה, אם שוב לא עונים לו הוא יכול לקבל היתר לשנתיים.

אמנון כהן: אחרי שיש לכם את המפרט האחיד, הוא כבר מילא את הטפסים, הגיש את זה לרישוי העסקים של העירייה, נותן תצהיר שהוא עומד בכל התנאים ומקבל את ההיתר המזורז?

גרנר: כן, בתוך 28 שנים הוא צריך לקבל את ההיתר המזורז לשנה שלמה.

אריה ביבי: זה כמו היתר זמני?

גרנר: בהיתר זמני צריך לקבל אישור של נותני האישור.

אמנון כהן: עד שנה ואז תוך שנה הוא ממשיך להסדיר את הדברים?

גרנר: לא, במשך השנה אמורים משרדי הממשלה כולל הרשות לבוא לבקר אותו ולבדוק אותו.

גרנר: אם הכול בסדר אז מנפיקים לו קבוע, אם למשל לא הגיעו משרדי הממשלה, יש ענישה כנגד משרדי הממשלה.

גרנר: הוא נותן הצהרה שוב ואז הוא מקבל עוד שנה היתר מזורז.

אמנון כהן: מה זה "קבוע"?

אמנון כהן: כמה זמן זה "קבוע"?

גרנר: קבוע תלוי לפי סוג העסק.

גרנר: אם זה ל-10 שנים אז הוא יקבל אחרי זה קבוע ל-10 שנים, אם זה ל-5 שנים אז הוא יקבל 5 שנים, או ל-15 שנה.

גרנר: תלוי.

אמנון כהן: אוקיי, סעיף (3).

תומר רוזנר: אני מבקש להעיר כאן

תומר רוזנר: שלמרות שהצו שבו נקבעים סוגי העסקים שיקבלו את ההיתר המזורז הוא בצו שאינו לאישור הוועדה, אני חושב שראוי וכדאי שהוועדה תדע על איזה עסקים מדובר.

תומר רוזנר: לכן אני סבור שראוי שיניחו את זה לידיעת הוועדה.

גרנר: אין בעיה, אנחנו נראה לכם.

תומר רוזנר: לא לנו.

אמנון כהן: תכתוב.

גרנר: נראה לכם, לכם זה הוועדה, מה לעשות?

תומר רוזנר: תעביר את - - -

גרנר: כשנרשום את זה בצורה מסודרת אנחנו נעביר.

אמנון כהן: בסדר.

אמנון כהן: סעיף (3), רישיון תקופתי.

גרנר: רישיון תקופתי מופיע היום חקיקה.

אמנון כהן: לא, תסבירי, אני מבקש.

מיכל צברי דוד: רישיון תקופתי זה מה שהיום קבוע לשנה, שלוש שנים וחמש שנים, כאשר אנחנו באנו להקל על בעלי העסקים והוספנו תקופה נוספת שהיא 10 שנים, תקופה מאוד מאוד ארוכה.

מיכל צברי דוד: בנוסף, זה לפי המחוקק שהיום אי אפשר יותר לתת רישיונות לצמיתות וניתן יהיה לתת ל-15 שנה מקסימום.

מיכל צברי דוד: לכן בצו – שכבר בסוף הדיון אני אעביר אותו לחברי הוועדה – אנחנו בהחלט קבענו רשימה ארוכה של עסקים שחלקם מקבלים לשנה, לשלוש, לחמש, לעשר ולחמש-עשרה.

מיכל צברי דוד: 15 שנה זה לאותם עסקים שאנחנו סבורים שהסיכון בהם הוא פחות ומאחר, שוב, שהחוק קובע שאי אפשר לתת כבר רישיון לצמיתות הם עוברים ל-15.

מיכל צברי דוד: אין ספק שאחרי שעשינו בחינה מאוד ארוכה ישנה רשימה – ואני גם אוכל להציג נתונים מספריים – ישנם עסקים שבאמת היה להם רישיון תקופתי והחלטנו להאריך להם את תוקף הרישיון.

מיכל צברי דוד: זאת אומרת, פה מדובר בהקלה עם בעלי עסקים.

מיכל צברי דוד: ישנם עסקים שהיו לצמיתות בעבר וכיום הם יעברו לתקופות קצובות, אין ספק שהרבה מהעסקים האלה הם עסקים הקשורים במנהל הגז.

גרנר: למשל תחנת דלק, זה היה לצמיתות.

גרנר: אתה חושב שזה נכון לתת לתחנת דלק רישיון לצמיתות?

גרנר: לא.

גרנר: בגלל זה הורדנו לחמש שנים.

אריה ביבי: אבל בחידוש אתם הקלתם?

גרנר: החידוש זו אחת הנקודות – אגב, האחריות לחידוש היא לא על בעל העסק היא דווקא על הרשות המקומית, היא זו שצריכה.

גרנר: גם כתוב בחקיקה שאם הרשות המקומית התרשלה ולא טיפלה בחידוש, יש לו באופן אוטומט היתר זמני לשנה.

גרנר: זאת אומרת, נתנו גם זכויות לצורך העניין.

מיכל צברי דוד: בנוסף, מצאנו שיש עסקים שאין מקום לשנות את התוקף שלהם ולכן הרישיון התקופתי שלהם נותר ללא שינוי.

מיכל צברי דוד: אנחנו נציג כיצד רואים בצו כל מיני מגמות, חלקן, אין ספק, מיטיבות עם בעלי העסקים, אנחנו באים ומאריכים להם את תוקף הרישיון, וחלקן, אין ספק, מטיבות מבחינתנו עם הציבור בזה שכבר אין צמיתות, עוברים לתקופות קצובות לאור הסיכונים שנתגלו במהלך השנים באותם עסקים, שזו גם הסיבה שהכנסת בעצמה אישרה לבטל את הצמיתות.

מיכל צברי דוד: בנוסף, אנחנו איחדנו הרבה מפרטי הרישוי גם לטובת בעלי העסקים.

מיכל צברי דוד: לדוגמה, אם היה אז איזשהו מפעל עץ היית צריך לקבל רישיון גם על האחסנה, גם על העיבוד וגם על הייצור, וכל פעם לשלם אגרה נפרדת לפי פריט אחר, לעבור את כל המסכת הזאת, איחדנו הרבה מהפריטים.

מיכל צברי דוד: לבעל העסק זה הרבה יותר טוב.

אמנון כהן: בוודאי.

אמנון כהן: יפה מאוד.

אמנון כהן: על זה אנחנו מברכים.

עידית בנאורי: מתי אפשר להעיר הערות על הצעד הזה?

מיכל צברי דוד: קודם כל, שיהיה ברור, הצו הזה עבר לכל משרדי הממשלה, כולם, משרד האנרגיה, משרד התשתיות, עבר לארגונים.

אריה ביבי: הוא מופיע באינטרנט?

מיכל צברי דוד: לא, אבל אין לנו בעיה גם להפיץ אותו באינטרנט.

אריה ביבי: אז תפיצו באינטרנט.

מיכל צברי דוד: הוא גם עבר לארגונים הכלכליים כי אני יודעת שאנחנו גם קיבלנו הערות של הארגונים הכלכליים ושל הסוכנות לעסקים קטנים.

מיכל צברי דוד: קיבלנו את ההערות.

קובי בר לב: אדוני, יש לי בקשה: האם אפשר לעלות את טיוטת הצו לאתר האינטרנט של הוועדה או של משרד הפנים?

אמנון כהן: משרד הפנים, אנחנו לא עובדים שם.

אמנון כהן: משרד הפנים, תעלו את זה לאתר שלכם?

קובי בר לב: העיקר שיהיה נגיש.

מיכל צברי דוד: אין לנו בעיה להעלות את טיוטת הצו לאתר של משרד הפנים.

אמנון כהן: אין בעיה אז תרשמו לכם, אחרי הדיון תעלו כדי שתהיו מוכנים לדיון הבא אם יש לכם עוד הערות.

עידית בנאורי: להעביר הערות לנושא הזה?

אמנון כהן: בוודאי, הנה הייעוץ המשפטי של הוועדה, בשמחה.

אמנון כהן: סעיף (4), בבקשה.

מיכל צברי דוד: סעיף (4), תנאי נותן אישור.

אמנון כהן: אנחנו נותנים שירות לחברת החשמל, חברת החשמל תיתן שירות טוב לאזרחים גם.

עידית בנאורי: יש לך אור פה, זה כבר שירות.

אריה ביבי: אני לא יודע, ליושב-ראש יש איזה שכן שיש לו בעיה עם חברת חשמל ומאז הוא - - -

אמנון כהן: לא שכן דווקא, אזרח שפנה במקרה.

אמנון כהן: לא ידעתי שהם יהיו פה היום וזה פשוט הגיע אתמול.

אמנון כהן: כיוונו לדעת גדולים.

אמנון כהן: בבקשה.

אריה ביבי: לי למשל אין בעיה, לתנור בבית יש לי נפט, אני לא צריך את חברת חשמל לתנור.

אמנון כהן: הוא עושה ריח, לא?

אריה ביבי: לא

עידית בנאורי: אתה משלם יותר.

גרנר: אתה בטח משלם 7.33.

אריה ביבי: 7.50, אם לא אכפת לך.

אריה ביבי: הנפט הוא יותר יקר.

גרנר: אז סידרו אותך.

אמנון כהן: בבקשה, סעיף (4).

מיכל צברי דוד: תנאי נותני אישור – התנאים שקבע נותן האישור הם בעצם התנאים שקבעו משרדי הממשלה בהתאם לסעיף 7 לחוק, שאותו סעיף 7 לחוק מדבר על כל המפרטים האחידים, שמעכשיו נותן אישור לא יוכל לשנות את התנאים שלו מתי שמתחשק לו אלא הוא מוגבל בזמנים.

אמנון כהן: ואיך הטכניקה?

אמנון כהן: למשל, אחרי 10 שנים יש מצב שצריך לשנות תנאים מסוימים, מה הדרך?

אמנון כהן: ממי הוא צריך לקבל אישור?

מיכל צברי דוד: התקנות האלה מסבירות איך מפרסמים את המפרט האחיד הראשון, איך מקבלים את הערות הציבור, איך אם וכאשר נותן אישור רוצה לשנות את המפרט האחיד, שוב הוא יצטרך לפרסם הצעה לציבור ויצטרך לקבל הערות ולדון בהן.

אמנון כהן: העיקר צריך להיות בנוי כך שלא יהיה מצב שברגע שהאזרח צריך לחדש את הרישיון, רק אז יגידו לו להביא אישורים.

אמנון כהן: אלא קודם כל נותנים לו ואומרים לו: משנה הבאה תדע שיש פה נהלים חדשים.

גרנר: 3 שנים.

אמנון כהן: 3 שנים, יפה.

גרנר: אתה רואה, חשבנו על האזרח, הבנו את הנושא.

אריה ביבי: עליתם על דעת חכמים.

גרנר: כן.

אמנון כהן: הלאה, תקנה 2.

מיכל צברי דוד: זה בעצם יותר שינוי טכני.

מיכל צברי דוד: המטרה היא שאם בעבר היתה לנו חותמת הבנק כי אנשים נהגו לבוא ולחתום בבנק, פה בעצם אנחנו רוצים ללכת לקראת חידוש, לקראת תשלום באינטרנט, אז אנחנו אומרים שיהיה מספיק להביא את אישור על תשלום האגרה.

גרנר: לעשות את זה דרך מערכת מקוונת, שלא צריך להטריד את האזרח.

אמנון כהן: אוקיי, הלאה, תתקדמי.

מיכל צברי דוד: אני כבר אומרת שלגבי תקנה (4), משרד הפנים מבקש להעיר הערה.

מיכל צברי דוד: לעניין זה אני פשוט אבקש לומר שאנחנו מבקשים שלא לאשר נכון לעכשיו את הנוסח הזה, מאחר ואנחנו עדיין רוצים לקיים דיון עם משרד המשפטים ולהוסיף גם את האישור לגבי תוכניות בניה.

גרנר: אפרופו, נימוק, אדוני היושב-ראש.

גרנר: זה הנימוק שאתה תמיד ציינת, זו נקודה מאוד חשובה.

אמנון כהן: בסדר.

אמנון כהן: אני רוצה לשאול כאן

אמנון כהן: האם זאת אומרתש בכל מקרה, מכול גוף שהוא, הוא צריך לקבל את הנימוק למה לא נותנים לו את האישור?

תומר רוזנר: לא, רק מהרשות המקומית.

מיכל צברי דוד: קודם כל, לא.

מיכל צברי דוד: הוא מגיש את הבקשה לרשות הרישוי.

גרנר: זה עוד לא מגיע בכלל לנותני אישור, הכול נמצא ברשות המקומית.

אמנון כהן: אוקיי.

אמנון כהן: אם למשל יש עסק שטעון אישור של המשטרה, אני רוצה לשאול אתכם - - -

גרנר: שניה, ברשותך.

גרנר: זה עדיין לא מגיע למשטרה, אני מדבר כרגע על היתר מזורז.

גרנר: הסיבה היא פשוטה מפני שאם יש לו את כל המפרטים האחידים הוא יודע מה נדרש.

גרנר: נגיד מספרה לצורך העניין, הוא יודע מה משרד הבריאות דורש, מה הכיבוי דורש ואת זה הוא מביא ובודק את זה גם בהיבט של תכנון ובניה ואם אותה מספרה עומדת בכל הדרישות, כולל המסמכים הנדרשים, אז הוא מנפיק לו.

גרנר: אחרי ההצהרה הוא מנפיק לו.

גרנר: זה עדיין לא הגיע לשום משרד ממשלתי.

גרנר: אחרי שהוא מנפיק את ההיתר המזורז אז הוא שולח את זה לנותני האישור.

גרנר: זו הפרוצדורה.

גרנר: אז הוא יכול לבוא, בהמשך, להגיד: אני מסרב.

גרנר: משרדי ממשלה יכולים לסרב גם אם הוא לא עומד בדרישות החוק.

אמנון כהן: נגיד והמשרד להגנת הסביבה עשה בדיקה, הפקח שלו בא, רואה שהוא לא עמד באמות המידה על פי מה שנדרש שם והוא כתב שהוא עומד.

גרנר: אז יש פה שלבים.

אמנון כהן: הוא יכול לבטל?

אמנון כהן: זה זמני, אתה אומר.

גרנר: אני אסביר.

גרנר: אל"ף, כן, הוא יכול לבטל.

גרנר: אבל יש לנו גם אפשרות נוספת, אנחנו נותנים גם קנס.

גרנר: הכנסנו את קנס.

אמנון כהן: אם הוא שיקר "תן לו בראש".

אמנון כהן: אין בעיה.

גרנר: בדיוק, זו בדיוק הנקודה.

גרנר: הוא יקבל קנס, הוא יתקן ואז מבחינתנו זו גם אפשרות לפני שאתה מבטל לו את הרישיון.

גרנר: זאת אומרת, איזשהו תהליך להיתר המזורז.

גרנר: זה מה שנקרא "רישוי עצמי", יותר אמונה באותו אחד שעושה את מה שנדרש ממנו.

אריה ביבי: כמה פעמים אתה נותן לו קנס על אותו דבר?

גרנר: מבחינת החוק אתה יכול לתת לו בכל פעם.

אריה ביבי: אז זה לא טוב ואני אגיד לך גם למה.

אריה ביבי: יש אנשים שמעדיפים לקבל את הקנס כל שנה או כל פעם שהם מחדשים כי זה יותר משתלם להם, כי אותו דבר שהוא צריך לעשות אצלנו עולה לו, נניח, 20,000 שקל, והקנס הוא 250.

אריה ביבי: אז הוא יעדיף לשלם את הקנס, אלא אם תגביל אותו, אחרי פעמיים שהוא מקבל קנס, שלוש פעמים, אז - - -

גרנר: הקנס לא מבטל את העבירה, אפשר להעמיד אותו במקביל לדין.

מיכל צברי דוד: בואו נעשה סדר, התקנות עכשיו לא עוסקות בקנסות.

מיכל צברי דוד: על פי תיקון 27 ניתנה גם סמכות לשר הפנים ולשר המשפטים לקבוע בצו עבירות קנס.

מיכל צברי דוד: נכון, אנחנו גם הכנו צו עבירות קנס והוא קיבל אישור מקדים של משרד המשפטים.

מיכל צברי דוד: אנחנו, נכון לעכשיו, לא מביאים אותו לוועדה מאחר ואנחנו נביא אותו אך ורק אחרי שנאשר את התקנות, שיפורסם צו רישוי עסקים, ואז נביא את הצו הזה לוועדה.

מיכל צברי דוד: זה לא עכשיו.

תומר רוזנר: לא, ביחד.

תומר רוזנר: כל הכבוד.

תומר רוזנר: צו הקנסות, כמו שאמר אשר ובצדק, זה חלק אינטגראלי מכל המהלך.

אריה ביבי: זו עסקת חבילה.

תומר רוזנר: זו עסקת חבילה ולכן אתם צריכים להביא את זה ביחד.

גרנר: בסדר, אנחנו נעמוד בדברים.

אמנון כהן: אני רק רוצה לשאול שאלה.

אמנון כהן: זאת אומרת שבהליך המהיר האזרח מילא את הטופס, קיבל את ההיתר המזורז ואז בא גוף ממשלתי כזה או אחר, בוחן שהוא לא עמד באחד הפרמטרים שלו, מודיע לאותה רשות הרישוי באותו מקום: תשמע, בעסק מספר כזה וכזה במקום כזה וכזה, אנחנו מגלים שיש בעיה מבחינתנו ואז באה ההתראה.

גרנר: זה מופיע פה.

גרנר: אנחנו נתקדם ומופיע הסבר בדיוק על אותו נוהל שאתה אומר.

אמנון כהן: רציתי לשאול משהו בנוגע למשטרת ישראל.

אמנון כהן: היה איזה עסק באחת הערים, דווקא קיוסק, עמד בכל הפרמטרים למעט אישור של המשטרה.

גרנר: לא צריך אישור משטרה.

אמנון כהן: אני מדבר איך זה יהיה היום.

אמנון כהן: גם היום, יבוא ויגיד: יש לי מידע מודיעיני - - -

גרנר: גם היום קיוסק לא צריך.

אלחנן משי: גם היום לא צריך אישור משטרה.

תומר רוזנר: הוא מדבר על בעל עסק, יש טענות מודיעיניות לגבי בעל העסק.

תמר ליברטי: לא רשום שזה קיוסק, בהנחה שמדובר בעסק שהוא טעון אישור משטרה.

אמנון כהן: נגיד, כן.

אמנון כהן: אז אני אומר שבא אזרח ואומר לרישוי עסקים: תנו לי את הרישיון.

אריה ביבי: אני פותח חברת אבטחה.

גרנר: לא צריך אישור.

אמנון כהן: לאן הלכת?

אמנון כהן: אבטחה?

אמנון כהן: תן לי לסיים נושא אחד.

אריה ביבי: לא, אני עוזר לך.

אמנון כהן: אני בקיוסק עדיין.

אמנון כהן: הבן-אדם רוצה לפתוח עסק, קיוסק, בא לרישוי עסקים, עמד בכל התנאים והביא את כל האישורים תקינים למעט אישור משטרה, המשטרה אומרת שיש לה מידע מודיעיני לגבי אחד מעובדי הקיוסק ולא נותנים לו רישיון, הוא לא יכול לעבוד.

אמנון כהן: הבן-אדם לא יכול לעבוד ולא נותנים לו גם נימוק.

אמנון כהן: דיברתי עם אשר אז אשר אומר:

אמנון כהן: הוא יכול לתבוע בבית משפט אבל הם לא כותבים שום דבר, לא נותנים נימוק.

עופר יצחק: חלק תנאי הרישוי של משטרת ישראל, זה חלק מהמפרט האחיד לצורך העניין, עוסק בנושא של הרישום הפלילי והמידע המודיעיני לגבי בעל העסק, ולעיתים, בעסקים מסוימים שאנחנו חושבים שזה נדרש, גם על ידי המועסקים בעסק.

עופר יצחק: למשל, במקום שבו אנחנו חושבים שיש גישה לעובד למקומות שאנחנו חושבים שאם יש לו גישה צריך לדעת מי האיש הזה, אז אנחנו מתנים את התנאי הזה גם כן.

עופר יצחק: לגבי הפרשנות: לגבי הרישום הפלילי – אין בעיה, לגבי המידע המודיעיני – אנחנו בדרך כלל נותנים תשובה כשהתשובה היא בעצם פרפראזה.

עופר יצחק: אנחנו לא חושפים מידע, אנחנו לא יכולים.

עופר יצחק: הדרך היחידה לחשיפה מלאה של החומר במידת הצורך היא בבית משפט.

אמנון כהן: נגיד והוא רוצה ללכת לבית משפט, אין לו נימוק על מה לא נותנים את האישור.

עופר יצחק: הנימוק שאנחנו נותנים הוא בדרך כלל, כמו שאמרתי, פרפראזה.

עופר יצחק: אם מדובר במידע מודיעיני אנחנו נותנים פרפראזה על המידע המודיעיני.

עופר יצחק: זה הנימוק שאנחנו נותנים.

תמר ליברטי: מעורבות בסוג כזה.

עופר יצחק: חשיפה ומעורבות.

עופר יצחק: מעורבות של האדם.

אריה ביבי: אתה מבין?

אריה ביבי: הבנת מה היתרון של המשטרה?

אריה ביבי: לערפל דברים.

אמנון כהן: אבל הוא לא קיבל רישיון עסק.

גרנר: החנות ירקות בהרצליה, תיתן דוגמאות לדברים האלה.

עופר יצחק: יש דוגמאות היום לדבר הזה.

עופר יצחק: למשל, עסק של אחסון מתכות שהיה בחיפה והעסק הזה - - -

אמנון כהן: אני מדבר על קיוסק קטן, אתה הולך לי על הפשע של המתכות וכל מיני גניבות.

אריה ביבי: לא, הוא מוכר סמים, למשל.

אלחנן משי: נכון, יש קיוסקים שהן תחנות סמים.

קריאות: נכון, פיצוציות.

מיכל צברי דוד: אדוני, אני יכולה להפנות את הוועדה לפסיקה ארוכה רק לעניין מכירת סמי פיצוציות.

מיכל צברי דוד: באמת.

אמנון כהן: לא, שם, במקום הזה לא היה.

מיכל צברי דוד: אני לא יודעת מה היה באותו מקום.

גרנר: אתה חותם?

אמנון כהן: כן.

אריה ביבי: אצל החבר שלו היה משהו אחר.

אמנון כהן: אני שואל ברמה העקרונית האם המשטרה צריכה לתת נימוק כמו שאמרת, אבל לא כותבים כלום, שום דבר.

עופר יצחק: אנחנו נותנים נימוקים.

עופר יצחק: כמו שאמרתי, לגבי המידע המודיעיני זה פרפראזה.

אמנון כהן: לפחות להגיד את זה למנהל רישוי עסקים של אותה עיר.

אמנון כהן: להגיד: שמע, חביבי, הבחור הזה או העסק הזה, יש לנו חשש סביר.

אמנון כהן: כותב לו מספר 2.

עופר יצחק: אנחנו כותבים את זה.

גרנר: הוא מועבר.

אמנון כהן: הוא מועבר?

אמנון כהן: אוקיי.

אמנון כהן: פשוט היתה לי תלונה אז רציתי לבדוק.

אמנון כהן: אמרו לי שלא נתנו תשובה ואין לו רישיון עסק.

אלחנן משי: שאלת מי פוגש את בעלי הקיוסק בוועדה, אני הוא זה שפוגש.

אמנון כהן: גם אנחנו פוגשים אותם, קונים סיגרים מדי פעם, אני לא מעשן אבל - - -

אלחנן משי: לא, בתהליך הרישוי.

אלחנן משי: מה שאשר התייחס, לעניין של דיני תכנון ובניה, מאחר והיתר מזורז מיועד כמו שאמרת לעסקים קטנים, לאנשים שרוצים להקל עליהם, הדרישות פה הן מקסימליות.

אלחנן משי: הוא בעצם צריך להיות מהנדס ומומחה לתב"ע ולכן יש מחשבה לנסות לבחון עוד הפעם אם אפשר להקל בזה.

תומר רוזנר: הם רוצים להחמיר, הם לא רוצים להקל, רק לידיעתך.

אלחנן משי: מי?

תומר רוזנר: משרד הפנים.

אלחנן משי: לא, לא, הוא רוצה להקל.

תומר רוזנר: אז אני אומר, לידיעתך, הבקשה של משרד הפנים היא מתוך כוונה להחמיר ולא להקל.

אלחנן משי: אוקיי, אז אני אומר, הרעיון המקורי של הרפורמה היה שהיתר מזורז יקל על העסקים הקטנים, שלא יצטרכו לשכור מומחה בעלויות גדולות שיוציא את התב"ע ויביא חוות דעת.

אלחנן משי: לכן ביקשו לבדוק עוד הפעם אם אפשר להקל קצת בדרישה הזו, כי רשות רישוי ממילא בודקת את זה והיא יכולה לבדוק את זה היום מהר מאוד.

אלחנן משי: לכן יש מקום לבדוק, כדי שזה לא יהיה מכשלה גבוהה מדי שהעסקים הקטנים פשוט יעזבו.

תומר רוזנר: מה אתה מציע?

אלחנן משי: כפי שאמרו, אנחנו רוצים לבחון את זה עוד הפעם, את החלק של המסמכים שמצורפים לבקשה להיתר מזורז.

אלחנן משי: בעל העסק ידחה ויגיד: כל כך הרבה בדיקות?

אלחנן משי: עזוב, אני אגיש בקשה לעירייה, היא תבדוק את זה לבד ותוך 30 יום - - -

גרנר: יכול להיות שהחבר'ה של תכנון ובנייה ינסו, כמו שאתה אומר, להכביד ואז באמת זה יקל.

תומר רוזנר: אני חושב שמה שאומר מר משי הוא נכון מאוד.

תומר רוזנר: יש לנו ניסיון מר בנושא הזה, עם הניסיון ליצור רישוי עצמי בתכנון ובנייה, שכאשר הטילו נטל כל כך כבד על מגיש הבקשה אמרו מגישי הבקשה: עזבו אותנו, לא רוצים, שהוועדה המקומית תבדוק בעצמה, אנחנו לא רוצים לבדוק, לא רוצים לקחת על עצמנו אחריות.

אלחנן משי: כן, לזה הכוונה.

תומר רוזנר: בהצעה המקורית של משרד הפנים אכן היתה הכבדה יתרה בנושא הזה, הצלחנו לשכנע אותם להקל ועכשיו, כנראה, יש מחשבה שנייה בעניין הזה.

אמנון כהן: אוקיי, יש הערות נוספות עד סעיף 3ג?

אמנון כהן: תמשיכי לקרוא, בבקשה.

קובי בר לב: כן, אדוני.

קובי בר לב: יש משהו מהותי אז הייתי רוצה להעיר.

אמנון כהן: בבקשה, באיזה סעיף?

קובי בר לב: סעיף 3א(4), במסגרת האישורים והמסמכים.

אמנון כהן: אמרו שעדיין יש הערה של משרד הפנים, הם רוצים להביא ניסוח אחר.

אמנון כהן: מה יש לך להגיד?

קובי בר לב: אז אולי כדאי שבמסגרת הבדיקה מול משרד המשפטים גם הנושא הזה שאני רוצה להעיר עליו יילקח בחשבון.

קובי בר לב: תראו, קשה מאוד למצוא עסק או בכלל מבנה במדינת ישראל שמבחינת דיני תכנון ובנייה – אני לא מדבר רק על עסקים, גם בתים פרטיים – הוא מושלם מהתחלה ועד הסוף.

קובי בר לב: נטל גדול יותר הוא לבקש מאיש מקצוע לאשר את העמידה בהוראות תכנון ובנייה.

אלחנן משי: על זה דובר, בדיוק על זה דובר.

תומר רוזנר: הוא מצטרף להערה.

קובי בר לב: כן, אני מצטרף להערה, אני רוצה לחדד.

גרנר: אבל הוא מרחיב את זה.

גרנר: אני אפרש אותו, הוא אומר שלמעשה לא תמצא היום שום קיוסק שאין לו איזושהי חריגה מסוימת, אז אפשר – יש זוטי דברים, הבנייה הישנה, את הדברים האלה – אפשר להכניס לתוך מערכת שיקולים, לוותר, להקל בעניין הזה.

קובי בר לב: אני לא יודע אם להקל זו המילה אבל אני מבקש שגם הנושא הזה יילקח בחשבון בתקנות, כיוון שיכול להיות באמת עסק – ובעיקר אני מתייחס לעסקים הקטנים כי הם אלה שיגישו את ההיתרים המזורזים – שלמטבח שלו אין היתר לבנייה - - -

תומר רוזנר: אז הוא לא יוכל לקבל את ההיתר.

אלחנן משי: הוא לא יכול לקבל את ההיתר המזורז.

מיכל צברי דוד: הוא לא יוכל לקבל.

מיכל צברי דוד: היתר מזורז לא יבוא ויכשיר עבריינים לפי חוק תכנון ובנייה, עם כל הכבוד.

קובי בר לב: אני לא מבקש שהוא יכשיר עבריינים, אבל יש הנחיה של היועץ המשפטי לממשלה שמתייחסת לסוגיות שבהן - - -

אלחנן משי: זו בקשה רגילה, זו באמת בקשה רגילה.

קובי בר לב: כן, לזה בדיוק אני מכוון וזה צריך לבוא לידי ביטוי איכשהו בתקנות.

מיכל צברי דוד: סליחה, אני שמה את זה על השולחן.

מיכל צברי דוד: מי שאין לו היתרי בנייה, שזה הדבר המינימלי, שלא יגיש בקשה במסגרת היתר מזורז, שיגיש את הבקשה במסגרת ההיתר הרגיל ושם הוא יצטרך להיבחן על סמך כל הפרמטרים.

אלחנן משי: כן, זה מקובל.

קובי בר לב: תשימו את הדברים על השולחן.

קובי בר לב: אתם רוצים להחמיר על המצב הנוכחי?

גרנר: לא, לא.

מיכל צברי דוד: אני מחמירה על המצב הנוכחי - - -

תומר רוזנר: לא, לא, את לא מחמירה על המצב הנוכחי כי אין מסלול של היתר מזורז היום.

תומר רוזנר: המסלול של היתר מזורז הוא מסלול נוסף, חדש שבא להקל עם בעלי עסקים שהם שומרי חוק.

קובי בר לב: באיזה אופן זה בא להקל עם בעלי עסקים?

תומר רוזנר: אם יש לנו מישהו המקיים את עסקו במקום שהוא בעל היתר בניה כדין, הוא יכול לפנות במסלול ירוק ולקבל היתר מזורז.

תומר רוזנר: אם הוא פועל במקום שאין לו היתר בניה, יש בהחלט מקום ולגיטימיות שהעירייה או רשות הרישוי, לצורך העניין הזה, תבוא ותאמר:

תומר רוזנר: אנחנו לא רוצים שאדם שפועל במקום שאין לו היתר בניה ילך במסלול המזורז ויקבל היתר מזורז בלי שבדקו אותו בכלל.

תומר רוזנר: במקרה כזה פתוחה בפניו הדרך, כפי שהיא פתוחה בפניו, היום, להגיש בקשה רגילה.

אמנון כהן: תמשיכי, בבקשה, הלאה.

אמנון כהן: אנחנו מבינים כאן שיש פה מפרט אחיד ולאחר מכן יש עסקים שלגביהם צריך אישור נוסף, למשל אישור של איגוד הכבאות או של המשרד להגנת הסביבה.

אמנון כהן: אז זו תוספת, כן?

אמנון כהן: תסביר לי איך זה יהיה.

גרנר: לא, לא, זה חלק מההליך היום.

גרנר: לא עשינו שינוי, לקחנו את מה שקיים היום.

גרנר: גם היום, כיבוי אש, היות ואנחנו מסתכלים עליו ברמה מוניציפאלית - - -

אריה ביבי: לפי העניין.

גרנר: לא, אין לפי העניין.

גרנר: כל עסק במדינת ישראל חייב לקבל אישור של כיבוי אש, אין לפי העניין.

גרנר: רק אולי משאיות וזה שמקבל לא בפנים, אבל כל עסק, למשל בניין, או כל דבר צריך אישור כזה.

אמנון כהן: זאת אומרת שזה יהיה אחיד, הכול בפנים, כולל כיבוי אש, כולל איכות הסביבה.

גרנר: התשובה היא כן.

גרנר: לגבי יחידה סביבתית, כמובן שיש גם הסמכה של המשרד להגנת הסביבה ליחידות סביבתיות בתחומים מסוימים.

גרנר: יש דברים נוספים שהרשות גם רוצה לבדוק בעצמה, למשל ביוב.

אלחנן משי: ביוב, מים, אשפה.

גרנר: כן.

אמנון כהן: יש הערות לסעיפים האלה?

קובי בר לב: כן.

אמנון כהן: על כך סעיף יש לך הערה?

קובי בר לב: מותר לי הערה אחת לכל סעיף, לא?

אמנון כהן: מותר לך.

אמנון כהן: בשביל זה אתה יושב פה, תצדיק את לחמך.

אמנון כהן: מי גברתי שיושבת בסוף?

אמנון כהן: הרמת את היד, רצית לדבר.

גילי צימנד: מהמשרד להגנת הסביבה.

אמנון כהן: מה, לא תיאמו אתכם?

ליאורה עופרי: תיאמו, אני רק רוצה להבהיר את הנקודה שאשר אמר.

אמנון כהן: בבקשה, תבהירו.

גילי צימנד: לגבי ההערה שנאמרה פה, אשר, אמרת שזה מתוקף סמכותם כנותני אישור והסעיף הזה לא מתייחס להסמכה כנותני אישור.

גרנר: נכון, אמרתי שגם.

גילי צימנד: רק לדייק.

גילי צימנד: הכובע שלהם כרשות מוניציפאלית.

גרנר: כן, נכון.

אמנון כהן: אז?

תומר רוזנר: אין להם סמכות לבטל את הרישיון.

אמנון כהן: הבנתי.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

קובי בר לב: על זה בדיוק ההערה שלי.

קובי בר לב: יש נותני אישור שחוק רישוי עסקים מגדיר אותם, ופה, מה שמציעים הוא להקנות סמכות - - -

תומר רוזנר: לא, אין סמכות.

תומר רוזנר: חד-משמעית.

קריאות: לא, לא.

קובי בר לב: אבל תנו לי לסיים.

תומר רוזנר: חד-משמעית.

תומר רוזנר: בטיוטת התקנות אכן היתה כוונה לכלול, בעקבות הערה שלנו הדבר הזה הושמט, אין סמכות.

גרנר: תיקנו את זה.

אמנון כהן: שלטון מקומי בלבד, רישוי עסקים לא.

גלעד ארדן: הוא כן קשור אבל הוא לא גורם נוסף.

מיכל צברי דוד: התייעצות.

קובי בר לב: הוא לא יהווה נותן אישור?

גרנר: לא.

קובי בר לב: בסדר, אבל עדיין נותן האישור יוכל להעביר אליו את הבקשה לרישיון והוא יוכל להעיר את הערותיו.

גלעד ארדן: הוא יכול להעביר כמה שהוא רוצה.

גרנר: כן, להתייעץ.

אלחנן משי: לא נותן האישור, רשות הרישוי.

קובי בר לב: אני רוצה לשאול מתוקף מה בא איגוד ערים לאיכות סביבה, או איגוד ערים לכבאות, ולא גורמים אחרים לדוגמה.

תומר רוזנר: הוא מייעץ לרשות.

אלחנן משי: הוא מייעץ.

אמנון כהן: לא הבנתי מה הבעיה.

קובי בר לב: תראו, איגוד ערים לאיכות סביבה, כל ההערות שיהיו לו – ואת זה אני אומר מתוקף ההיכרות שלי עם הגוף הזה – הן הערות בתחום של איכות הסביבה, אלה הערות שהמשרד להגנת הסביבה יכול לתת מתוקף היותו נותן אישור.

קובי בר לב: אני לא רואה את הסיבה לבוא לתת לאיגוד ערים לאיכות סביבה או לאיגוד ערים לכבאות פתח פה, דווקא בהיבט של היתרים מזורזים, ולאפשר לשנות.

אמנון כהן: לתת משנה תוקף.

קובי בר לב: אנחנו רוצים לייעל את התהליך, למה לסבך אותו?

אמנון כהן: למה באמת הכנסתם את זה?

קריאה: זה קיים, זה לא מסבך.

גילי צימנד: זה היועץ המקצועי של הרשות המקומית, זה חלק מהרשות המקומית.

אלחנן משי: היועץ המקצועי, בטח.

גרנר: היועץ המקצועי של הרשות המקומית.

גרנר: מותר לרשות להתייעץ עם היועצים המקומיים, גם עם הביוב, גם עם רשות המים.

אמנון כהן: למה לא כתבת אותם פה?

מיכל צברי דוד: גם אם אתה לא תכתוב, יתרה מזאת, זו החובה.

אמנון כהן: למה לא כתבת "רשות המים" למשל?

גרנר: אמרנו "גורמים נוספים, כגון".

מיכל צברי דוד: "כגון".

אמנון כהן: אז תכתוב "גורמים נוספים" וזהו, בלי "כגון".

אלחנן משי: לפי העניין, אולי אין מים במקום הזה.

מיכל צברי דוד: אדוני, זה גם מוגדר היום בתקנות הקיימות, זה לא משהו חדש.

אמנון כהן: אשר, אם נכתוב "בדיקה של גורמים נוספים של נותני אישור"?

אמנון כהן: או שאת "נותני אישור" גם הורדנו?

אריה ביבי: לא, אני מציע "בדיקה של גורמים נוספים לפי העניין".

אריה ביבי: אדוני, לפי העניין.

אריה ביבי: אם אתה מוסיף "לפי העניין" אתה סוגר את הבעיה הזאת.

קריאות: אין בעיה, זה לא משנה.

ליאורה עופרי: זה יעבור באופן אוטומטי.

אמנון כהן: בסדר, סגרנו?

גרנר: אבל זה אותו נוסח של היום.

מיכל צברי דוד: זה אותו נוסח של היום.

תומר רוזנר: אני אבוא לעזרת משרד הפנים בהקשר הזה.

אמנון כהן: לא חייב?

תומר רוזנר: אני אנסה.

גרנר: רק בגללי הוא בא לעזרתנו.

תומר רוזנר: כן, זה פשוט בגלל אשר.

תומר רוזנר: הנוסח, כפי שהם הציעו כאן, הוא נוסח קיים לגבי רישיונות והיתר זמני.

תומר רוזנר: מבקשים להתיר את אותו מנגנון גם לגבי היתר מזורז.

אמנון כהן: נו, אז מה אם הוא קיים?

אמנון כהן: יש הרבה חוקים מנדטוריים, תמיד אומרים: תיצמד לחוק מנדטורי, אבל אני מדינה עכשיו, מספיק.

תומר רוזנר: ההצמדות לנוסח היא כדי למנוע ויכוחים פרשניים מיותרים אחר כך, בבוא השאלה למה פה כתבו ככה ופה כתבו ככה.

תומר רוזנר: כדי למנוע את הוויכוח הזה, אומרים את אותו נוסח שאין בו שום בעיה.

אמנון כהן: אז תביא את הנוסח ההוא ונמחק שם גם.

תומר רוזנר: זה אפשר.

אריה ביבי: מה רע בזה אם אפשר "לפי העניין"?

אמנון כהן: "לפי העניין", זה מה שאני רוצה, בלי שמות ספציפיים.

אמנון כהן: "לפי העניין" זה פותר את הבעיה, אם הוא צריך רשות המים, גם שם נתקן.

ליאורה עופרי: אפשר לפי העניין אבל לאור ההערה של תומר צריך לתקן גם במקום השני.

תומר רוזנר: זה מה שיושב-ראש הוועדה אמר.

אמנון כהן: נתקן גם שם.

אמנון כהן: הרי אנחנו עומדים לשירות

אמנון כהן: כם תמיד, כל הזמן, המשרד להגנת הסביבה, שלטון מקומי.

אריה ביבי: אם מחר יהיה עסק חדש שיש בו איזה אלמנט שלא חשבת עליו?

אריה ביבי: אז אם אתה כותב "לפי העניין" סגרת אותו.

מיכל צברי דוד: אוקיי, "לפי העניין".

מיכל צברי דוד: אז נכתוב: "בדיקה של גורמים נוספים על נותני האישור לפי העניין" ונמחק את: "כגון, איגוד ערים לכבאות"?

תומר רוזנר: כן, שם בדיוק.

אמנון כהן: כן, כן.

תומר רוזנר: בשני התקנות אותו דבר.

אמנון כהן: עד סעיף 4 קראנו, נכון?

אמנון כהן: יש הערות נוספות עד סעיף 4?

אמנון כהן: בבקשה, גברתי, תמשיכי.

מיכל צברי דוד: כעת מדובר על מתן רישיון לבעל היתר מזורז בהיעדר החלטת רשות הרישוי בבקשה:

אמנון כהן: לא הבנתי כמה זמן, מה קורה אחרי שנתיים?

תומר רוזנר: אתה מקבל אישור קבוע.

אמנון כהן: שהכול בסדר, משרדי הממשלה בדקו, היו להם הערות ועכשיו הכול בסדר והוא מקבל רישיון קבוע.

אמנון כהן: ?

אמנון כהן: קבוע זה שלוש שנים או חמש שנים?

גרנר: תלוי.

אמנון כהן: תלוי מה סוג העסק, לפי הצו.

מיכל צברי דוד: תלוי באותו אחד, או שלוש, או חמש, או עשר או חמש עשרה.

אמנון כהן: ליאורה, מה את רוצה עכשיו?

ליאורה עופרי: אני רוצה רגע להעיר פה.

ליאורה עופרי: לא יכול להיות מצב שחלפו שנתיים מיום מתן ההיתר המזורז כי החוק הראשי בתיקון אומר שהיתר מזורז הוא לשנה.

גלעד ארדן: שנה ועוד שנה.

אמנון כהן: שנה ועוד שנה, אחרי שנתיים.

ליאורה עופרי: אבל גם שנה ועוד שנה, עדיין הוא צריך לעבור את הפרוצדורה הזו של מתן תצהיר?

אמנון כהן: עבר את הכול, היה צדיק.

אמנון כהן: היה בסדר גמור, לא היו הערות.

אמנון כהן: המשרד להגנת הסביבה בדק ואמר: אתה לעילא ולעילא, משטרת ישראל אמרו: אין שום דבר חריג, הכול בסדר.

גרנר: זה בסדר, היא מקבלת את זה.

אמנון כהן: הלאה.

קובי בר לב: רגע, אדוני.

אמנון כהן: מה עכשיו?

קובי בר לב: עברנו סעיף.

אמנון כהן: זה דבר טוב.

קובי בר לב: זה בסדר, אני באמת מברך על זה.

אמנון כהן: אתה רוצה ל-20 שנה?

אריה ביבי: היושב-ראש, אם אתה רוצה לסיים תוציא אותו.

אריה ביבי: אני הייתי מוציא אותו.

אמנון כהן: לא, הוא בסדר.

אמנון כהן: כן, בבקשה.

קובי בר לב: אנחנו רוצים לקדם את הרפורמה אבל יכול להיות שאני לא הבנתי.

קובי בר לב: מגיש בקשה להיתר מזורז צריך לצרף תצהיר, השאלה היא למה בחודש שלפני תום השנתיים הוא צריך להגיש תצהיר נוסף.

גלעד ארדן: כך קבע החוק.

תומר רוזנר: זה מה שהחוק קובע.

אלחנן משי: זה כתוב בחוק.

אמנון כהן: זה כבר בחוק, לא בתקנות.

קובי בר לב: זה בחוק?

קובי בר לב: אוקיי.

אמנון כהן: הלאה, תיקון תקנה 4.

גילי צימנד: סליחה, יש לנו הערה לגבי תקנה 4.

אמנון כהן: לאט לאט.

אמנון כהן: כל כך הרבה ישבו אתכם, עוד הערות?

אמנון כהן: מילא הגופים, מילא חברת חשמל, מילא העסקים, הם לא היו בדיונים.

גילי צימנד: בכל זאת.

גילי צימנד: בסעיף 4(ה) כתוב:

גילי צימנד: " מגיש בקשת רישיון רשאי לצרף לבקשה מסמכים נדרשים לגבי אותו סוג עסק".

גילי צימנד: אנחנו לא מבינים מדוע "רשאי".

גילי צימנד: אם המסמכים הם נדרשים זה צריך להיות "יגיש" ולא "רשאי", כי אם הם נדרשו הרי צריך להגיש אותם.

תומר רוזנר: הערה נכונה.

גרנר: אתם בעצמכם אמרתם ש"רשאי" לפי ההלכה המשפטית – אני לא משפטן – אבל אתם אמרתם ש"רשאי" זה כאילו בא לביצוע.

תומר רוזנר: עזוב, יש לך בעיה עם לשנות את זה?

מיכל צברי דוד: יש לנו בעיה.

מיכל צברי דוד: אנחנו דווקא חושבים שזה משהו שהוא לטובת העסקים, ובייחוד לטובת העסקים הקטנים.

ליאורה עופרי: אין לטובת העסקים, הוא חייב להגיש.

ליאורה עופרי: אלה מסמכים שפרסמו במפרט האחיד, הוא חייב להגיש כחלק מהבקשה לרישיון והוא חייב לצרף אותם.

גילי צימנד: מיכל, זה לא לטובת העסקים שהם לא יגישו את המסמכים שהם נדרשו.

ליאורה עופרי: בדיוק.

ליאורה עופרי: הם ממילא פורסמו במפרט האחיד.

גילי צימנד: אנחנו לא נוכל לבדוק בקשב אם היא לא תבוא עם כל המסמכים הנדרשים.

ליאורה עופרי: זאת הסיבה שאנחנו מפרסמים אותם.

אמנון כהן: אוקיי, התקדמנו.

אמנון כהן: הלאה.

אלחנן משי: רק הערה.

אלחנן משי: זה מונע אפשרות מלהגיש בקשה מראש לעסק שעוד לא קיים, כי חלק מהמסמכים מתייחסים כיצד העסק כבר מתנהל.

אלחנן משי: אם רוצים לייצר תרבות חדשה, שהוועדה הזאת אמרה שזה חשוב לה, שאנשים יגישו מראש לעסק עוד לא קיים כדי שהתהליך יהיה במקביל, לא ניתן יהיה לעולם להגיש את כל המסמכים שמאשרים שכבר העסק – פליטות עשן וכל מיני דברים אחרים.

אמנון כהן: עוד העסק לא עובד, אתה אומר?

ליאורה עופרי: לא, זה לא נכון.

גילי צימנד: זה לא סוג המסמכים שדרשנו.

אמנון כהן: אז איך פותרים את זה?

תומר רוזנר: אני אפתור לך את הבעיה.

תומר רוזנר: כותבים שהוא יגיש את המסמכים ככל שהם קיימים וזמינים במועד הגשת הבקשה.

אמנון כהן: אוקיי.

אלחנן משי: זה מצוין.

אריה ביבי: זה טוב.

גילי צימנד: סליחה, אנחנו דרשנו מסמכים בעיקר לעניין התנאים המוקדמים שלנו.

אלחנן משי: אתם לא היחידים.

גילי צימנד: בסדר, אבל מה שחשוב לי לומר הוא שמבחינתנו זו דרישה מחייבת.

גילי צימנד: מסמכים שנדרשו חייבים להיות.

גילי צימנד: אנחנו לא נוכל לבדוק בקשות, זה לא לשיקול דעתו.

אמנון כהן: חייבנו, מה את רוצה?

אמנון כהן: חייבנו אבל יש עסקים שאין להם כרגע את הנתונים, עד שיתחילו לעבוד.

אריה ביבי: אמנון, התיקון שהוא אמר הוא הכי נכון.

אמנון כהן: אוקיי, הלאה.

לירון אדלר- מינקה: רגע, אני רוצה רק להשיב את להערה הזאת.

לירון אדלר- מינקה: אנחנו חשבנו כשהערנו את ההערה הזאת – למפרט האחיד יש שתי מטרות: ליצור ודאות לגבי בעלי העסקים, שאנשים יידעו מה נדרש מהם והכול וגם ליצור אחידות.

לירון אדלר- מינקה: זאת אומרת, היום אחת הבעיות היתה שאין אחידות והמפרט האחיד נועד ליצור אחידות.

לירון אדלר- מינקה: העניין הוא שאנחנו מתחילים פה באמת משטר חדש ונהלים חדשים לבקשת רישיונות, אז בהיתר מזורז אמרנו: תגישו הכול מההתחלה, כדי שזה באמת יהיה היתר מזורז.

לירון אדלר- מינקה: בעסקים אחרים, השאלה היא עד כמה אתה רוצה לחייב את הגשת כל המסמכים לפי המפרט האחיד, כשהדבר הזה הוא דבר חדש, כשאנשים עוד אולי לא כל כך יודעים.

לירון אדלר- מינקה: יכול להיות ששווה לחשוב על זה שוב.

אמנון כהן: הסוגיה הזו פתוחה עד הדיון הבא, תשבו כמה דקות ביחד, יש פה קפיטריה יפה, אפשר לשבת שם.

אמנון כהן: בואו נתקדם, סעיף הבא.

אמנון כהן: אני כותב לי שיש התייעצות עדיין לגבי סעיף 4.

מיכל צברי דוד: בתקנה 5

אמנון כהן: יש הערות?

אמנון כהן: תמשיכי הלאה.

אמנון כהן: כל הדברים האלה הם יותר טכניים?

תומר רוזנר: כן, כן.

תומר רוזנר: זה הכול טכני.

אמנון כהן: יש הערות בנוגע לסעיפים האלה?

אמנון כהן: הכול טכני פה.

אמנון כהן: בבקשה, המשיכי הלאה.

אמנון כהן: מחקנו שם את סעיף (א).

מיכל צברי דוד: אנחנו פשוט עוברים לסעיף (ב).

אמנון כהן: כן, בדיוק.

גילי צימנד: סליחה, גם פה יש לנו הערה.

אמנון כהן: שנייה אחת.

אמנון כהן: את סעיף (6) הוספתם, מה זה מה שמסומן באדום?

מיכל צברי דוד: אותו סעיף שמדבר על הפרסום.

אמנון כהן: כן, עד כאן.

אמנון כהן: מה ההערה, המשרד להגנת הסביבה?

גילי צימנד: אנחנו מבקשים בתיקון לסעיף (ז) שהרשות המקומית תודיע לא רק על ההחלטה שלה לתת רישיון או היתר זמני אלא על כל שינוי.

גילי צימנד: אם היא שללה רישיון, אם היא סירבה, אנחנו, בתור נותן אישור שנתן תנאים ונתן דרישות, חייבים להיות מעודכנים.

גילי צימנד: אם בסופו של דבר העסק הזה קיבל רישיון או סורב לא - - -

גלעד ארדן: התקנה הזאת מדברת על החלטת רשות הרישוי בבקשה, היא לא מדברת על ביטול.

תומר רוזנר: היא לא מדברת על ביטול ושינוי, ביטול ושינוי זה בסעיפים.

גילי צימנד: אנחנו לא ראינו שהם מחויבים להודיע לנו על ביטול או סירוב במקום אחר.

גילי צימנד: אם אתה יכול לפנות אותי אני אשמח.

אמנון כהן: עוד לא הגענו לזה.

גילי צימנד: אנחנו חושבים שצריך להיות שהיא צריכה להודיע על החלטתה בבקשה.

אמנון כהן: למי?

אמנון כהן: היא צריכה להודיע לכל משרדי הממשלה?

גילי צימנד: לכל נותן אישור.

אלחנן משי: זה אין סוף הודעות.

גרנר: לא, זו בירוקרטיה.

מיכל צברי דוד: על ביטול רישיון היא מודיעה.

אמנון כהן: שמענו את ההערה, התקדמנו הלאה

אמנון כהן: עד כאן.

אמנון כהן: מה רצית להגיד?

קובי בר לב: רציתי להתייחס לסעיף 7, פשוט הסתכלתי בחוק ולקח לי קצת זמן להעיר.

קובי בר לב: ההוראה מחייבת – מאפשרת יותר נכון – לרשות הרישוי לדרוש מסמכים נוספים.

אמנון כהן: לאיזה סעיף אתה מתייחס?

תומר רוזנר: הוא מתייחס לסעיף 7 בחוק, אבל לאיזה סעיף בתקנות אתה מתייחס?

קובי בר לב: 7(א)(ג), "או מסמכים נוספים הדרושים לצורך בדיקת הבקשה לפי סעיף 6ג או 6ד לחוק".

קובי בר לב: החוק מאפשר לשר הפנים לקבוע בתקנות אלו מסמכים צריך, וכאן, שר הפנים אומר: אני לא אגיד איזה מסמכים, רשות הרישוי תגיד איזה מסמכים.

אלחנן משי: לא, זה בכפוף למפרט האחיד של הרשות.

קובי בר לב: לא, זה לא מה שכתוב כאן.

אלחנן משי: כן, זה כתוב.

אלחנן משי: כתוב: "בכפוף לסעיף".

קובי בר לב: לא.

קובי בר לב: כתוב: "תנאי נותן האישור המוקדמים ובסופה יבוא או מסמכים נוספים הדרושים לצורך בדיקת הבקשה לפי סעיף 6ג או 6ג לחוק".

אלה אלון: ששם יש הפניה.

אלה אלון: בסעיפים 6ג ו-6ד לחוק כתוב שהם כפופים למפרט האחיד, גם של הרשות.

אלחנן משי: שם כתוב שהם כפופים למפרט האחיד.

קובי בר לב: אוקיי, אז שיתכבד שר הפנים ויקבע בתקנות אלו מסמכים אני צריך להגיש.

מיכל צברי דוד: אבל, עוד הפעם, תסתכל על ההוראות של החוק.

אלחנן משי: של הרשות המקומית.

אמנון כהן: הוא אומר שזה מופיע בחוק.

קובי בר לב: לא, בחוק כתוב ששר הפנים רשאי לקבוע אלו מסמכים צריך, ומה שהוא עושה כאן בתקנות, הוא אומר: רשות הרישוי תקבע.

אלחנן משי: לא.

מיכל צברי דוד: לא, זה לא זה.

מיכל צברי דוד: יש את ההפניה למפרטים.

קובי בר לב: זה מה שכתוב כאן.

אמנון כהן: תפני אותו.

מיכל צברי דוד: אתה צריך לקרוא את תיקון 27 שבאמת עשה המון שינויים.

קובי בר לב: אני קראתי.

מיכל צברי דוד: הוא מפנה גם למפרטים, ועכשיו אנחנו קובעים באמת את הסמכויות של נותני האישור שקובעים את המפרטים.

מיכל צברי דוד: גם לרשות רישוי יש סמכות וחובה לקבוע מפרטים.

קובי בר לב: סליחה, המטרה של המפרט האחיד היא מצד אחד להקנות גמישות לרשות הרישוי ולנותני האישור, ומצד שני, גם להקנות ודאות לבעל העסק כדי שהוא יידע בפני מה הוא עומד.

קובי בר לב: הסעיף הזה – וזה החשש שלי, אני לא ממציא דברים, החשש שלי הוא שרשות הרישוי תבוא ותגיד: יש לי סמכות לקבוע מסמכים נוספים, בואו נקבע מסמכים נוספים כי השר לא קבע.

אלה אלון: אבל בסעיף 6ד יש לו סמכות לקבוע מסמכים נוספים.

אלחנן משי: יש לו כבר סמכות בחוק ובתנאי שזה במפרט האחיד שלה.

מיכל צברי דוד: גם רשות הרישוי חייבת לקבוע מפרט אחיד, זה תיקון 27.

קובי בר לב: אין בעיה, שתקבע מפרט אחיד אבל שלא תדרוש מסמכים נוספים.

גרנר: לפי המפרט האחיד.

מיכל צברי דוד: לפי המפרט האחיד, מה שכתוב לה, והיא חייבת גם היא לפרסם.

מיכל צברי דוד: גם משרדי הממשלה, גם רשות הרישוי, היא חייבת לפרסם את הכול.

מיכל צברי דוד: אם היא לא פרסמה היא לא יכולה לדרוש.

אמנון כהן: בסדר?

קובי בר לב: בסדר.

אמנון כהן: אוקיי, תתקדמי הלאה, תקנה 11.

קובי בר לב: מה לגבי ההערה, אדוני?

אמנון כהן: הכול ברור להם.

תומר רוזנר: ההבהרה מספקת.

אמנון כהן: תקנה 11, בבקשה.

גילי צימנד: יש לי שאלה על סעיף שנדון קודם.

אמנון כהן: תקנה 11 עכשיו.

אמנון כהן: יש למישהו הערה עד כאן?

אמנון כהן: הלאה.

אמנון כהן: את זה הוספתם?

תומר רוזנר: כן, זה הכי חשוב.

גלעד ארדן: אלה הערות כלליות שהיו לנו.

תומר רוזנר: אלה ההערות שדיברנו עליהם קודם.

אמנון כהן: יישר כוח לייעוץ המשפטי של הוועדה.

אמנון כהן: קודם כל תקראי.

מיכל צברי דוד: (ב) נותן אישור, ולעניין שירותי כבאות - שר הפנים או מי שהוא הסמיכו לכך " ופה אנחנו מבקשים למחוק את " לאחר התייעצות עם השר לביטחון הפנים" וזה בתיאום עם המשרד לביטחון פנים.

מיכל צברי דוד: זאת אומרת, אנחנו הגענו להסכמה אתם – אני לא יודעת אם הנציגים שלהם כאן

מיכל צברי דוד: – אבל אנחנו באמת הגענו להסכמה אתם שהם יעבירו לנו את שם הנציג שהם מעוניינים שיפרסם את המפרט האחיד, זה יהיה אחד מאנשי הכבאות, ושר הפנים יסמיך אותו.

מיכל צברי דוד: גם הנוסח עכשיו הוא לפי הנוסח שכתוב בחוק.

אמנון כהן: בתחילת אחד הסעיפים לפרק ד' יש לנו הערה של הייעוץ המשפטי, אנחנו רוצים לקבל תגובה.

אמנון כהן: אשר, תתחיל, וגם תתייחס להערה בסעיף (ה).

אמנון כהן: לאחר מכן אני אתן לכל מי רוצה גם להתייחס.

אמנון כהן: בבקשה.

גרנר: לגבי המפרט האחיד, בראייה שלנו, המפרט האחיד יפורסם על-ידי כל משרד ממשלתי על פי אחריותו והוא מעלה את זה לאתר של ממשל זמין.

מיכל צברי דוד: יותר מזה, זו גם דרישת חוק.

מיכל צברי דוד: פשוט החוק קובע בסעיף7

מיכל צברי דוד: ג1 את ההוראות לגבי התקנות, שמי שצריך לפרסם את המפרט הוא אותו נותן אישור.

מיכל צברי דוד: זה לא שר הפנים, זה לא היועץ המשפטי לממשלה, זה אותו נותן אישור.

אמנון כהן: רשות רישוי עסקים באותה רשות מקומית?

מיכל צברי דוד: לא, לא.

מיכל צברי דוד: "נותן האישור" הכוונה המשרד הממשלתי.

מיכל צברי דוד: זה בעצם מה שקובע החוק, שנותן האישור יפרסם את המפרט המאחד, את כל המסמכים, את התנאים.

אמנון כהן: הוא לא מאחד.

תומר רוזנר: הוא מפרסם מה שבא לו, לעצמו.

מיכל צברי דוד: לא, הוא המפרסם.

גרנר: אני אסביר משהו.

גרנר: עדיין החוק לא שונה ועדיין כל משרד ממשלה, על פי מטרות החוק - - -

אמנון כהן: מבחינתך החוק שונה.

מיכל צברי דוד: לא, הוא לא שונה.

מיכל צברי דוד: אלה ההוראות שכתובות פה.

גרנר: לא, שנייה אחת.

תומר רוזנר: החוק כן שונה.

תומר רוזנר: אשר, זה לא נכון.

גרנר: יכול להיות שאני טועה אבל לפחות תנו לי להשלים.

אמנון כהן: אבל שמעתי את זה כבר.

גרנר: יש שש מטרות בחוק, מה לעשות?

גרנר: שר הפנים לא יכול לבוא ולהגיד למשרד להגנת הסביבה לצורך העניין, מה לפרסם מבחינת התכנים המקצועיים שלהם לכל עסק ועסק.

גרנר: אנחנו לא יכולים, אין לנו אפשרות וזה גם לא יהיה מבחינה מקצועית.

גרנר: אם לא אז אנחנו יכולים להחליף את כל משרדי הממשלה.

אמנון כהן: אתה צודק בכל נושא ועניין, אני גם התעסקתי בדוחות מבקר המדינה, כאשר דוח מצביע על נושא מסוים והוא מטופל בארבעה משרדי ממשלה יש כשלים, כי כל אחד זורק על השני.

אמנון כהן: אמרתי לך, אני ניסיתי אתכם בדבר פעוט בשביל לראות איך אתם עובדים.

אמנון כהן: אז אני אומר, כל אחד מתחפר בעמדותיו וזה תמיד יהיה, אבל האזרח בסוף צריך לקבל רישיון.

אמנון כהן: אם לא יהיה עיקרון ומישהו שיכריע בסוף, זה לא יהיה.

גרנר: אולי פה יש איזושהי טעות, אנחנו פה, בוועדה, לא הולכים לשנות סדרי בראשית של עבודת הממשלה.

גרנר: אני גם לא רוצה לתקן את עבודת הממשלה.

אמנון כהן: אל תיקח אותי לשם, אני רוצה לדאוג לאזרח.

אמנון כהן: אני רוצה שהאזרח יקבל רישיון, אם למשל דיברנו על עובי הקיר, שאחד אומר: 20, אחד אומר: 25, אחד אומר: 30 ואחד אומר: 40, בסוף, כל אחד צודק בנימוקיו.

אמנון כהן: דרך אגב, יש ארבעה משרדי ממשלה, כל אחד בנימוקיו הוא צודק.

אמנון כהן: בסוף האזרח לא מקבל את הרישיון כי הוא - - -

גרנר: אבל סיכמת משהו.

גרנר: רק להזכיר לך, סיכמת שאנחנו בישיבה הבאה נבוא עם עמדה, סיכמת את זה.

גרנר: רשום אצלי שאנחנו צריכים לבוא בנושא הזה עם תשובות.

גרנר: מה שאני רוצה לומר הוא שמטרות החוק לא השתנו.

גרנר: המטרות והאחריות הן של משרדי הממשלה וזה לא השתנה.

אמנון כהן: אין בעיה.

גרנר: מה שאתה מעלה עכשיו הוא עניין הויכוח בין מי למי.

גרנר: אז אל"ף, כפי שאמרתי, בהיבט הטכני יהיה בן-אדם מקצוען שהוא יעשה את האינטגרציה בין כולם ויבדוק את כל הדברים.

אמנון כהן: עמדתו תתקבל?

אמנון כהן: הוא יהיה בר סמכא?

גרנר: הוא לא יכול להיות בר סמכא – הוא רק יציף את הנקודות – מהסיבה הפשוטה: בר סמכא, המחוקק לא עשה את זה.

אמנון כהן: אני רוצה לתקן את זה.

גרנר: אתה לא יכול לתקן.

מיכל צברי דוד: אדוני, את זה צריך לבוא ולתקן בחוק.

אמנון כהן: לתקן.

אמנון כהן: אם הוא לא טוב נמחק אותו ואם הוא טוב נשאיר אותו.

מיכל צברי דוד: אבל היום החוק קובע שמי שצריך לבוא ולקבוע הוא נותן האישור.

אמנון כהן: אם יש איזשהו פיתרון, תצביעי שבסעיף כזה וכזה זה מופיע במוסדר, גמרנו.

גרנר: אין, אבל זו בדיוק הנקודה.

אמנון כהן: אם אין אז בואו נעשה.

גרנר: אבל זה בחוק.

מיכל צברי דוד: זה בחוק.

ישראלה מני: סליחה, אשר, אני חייבת לשאול פה שאלה, אני ממש מצטערת שאני לא מבינה, אני בתהליך הזה כבר כמה שנים.

ישראלה מני: מפרטים אחידים היו אמורים להגיע למצב שבו – אני עכשיו אזרח מן השורה, אני נכנסת לאתר האינטרנט של "ממשל זמין" ואני יודעת מה התנאים לפתוח חנות מכולת בכל עיר שהיא, למעט דברים מסוימים, כמו שאמרנו: חנות לאביזרים כאלה וכדו'.

אמנון כהן: בואי נגיד אקסטרות.

ישראלה מני: כן, בדיוק.

ישראלה מני: עכשיו אתה בא ואומר לנו דבר כזה: יש מצב – סתם לצורך דוגמה – שהמשרד לאיכות הסביבה לא יראה עין בעין עם משרד הבריאות.

ישראלה מני: עכשיו אתה אומר: יבוא בן-אדם ויציף את הבעיה שהם לא רואים עין בעין.

ישראלה מני: אני האזרח עכשיו – מה אני אמורה לעשות?

גרנר: קודם כל, יש בהמשך, אנחנו נראה לכם, תיקון שבו אנחנו אומרים שיש בסמכותו של נותן האישור אפילו להקל, או להקפיא את ההנחיה א', ב', ג'.

ישראלה מני: אבל, אשר, זה לא מפרט אחיד.

ישראלה מני: אנחנו מגיעים לשורה התחתונה, כל הדיונים שעשינו כאן, אבל זה לא מפרט אחיד.

גרנר: רגע, אתם רוצים לשמוע או שאתם רוצים להתווכח?

אמנון כהן: אתה חוזר על אותה מנטרה, אני לא רואה תשובות.

גרנר: איזו תשובה אתה רוצה?

אמנון כהן: שיהיה לאזרח פיתרון מיידי והוא יידע.

אמנון כהן: עשינו חוק, עשינו רפורמה, עשינו תקנות.

גרנר: עוד לא עשינו כלום.

אמנון כהן: החוק עבר.

גרנר: לא עשינו כלום, כשהכול יעבור אז נגיד: עשינו.

גרנר: כרגע אנחנו במצב של תהליך, עד שיהיה.

גרנר: מה שאני מנסה לומר הוא שבדרך שזה יהיה, זה לא יהיה מהיום להיום מהסיבה הפשוטה שאתה – כמו שגם ציינו פה אחרים – אתה משנה איזה שהם דפוסי מחשבה.

גרנר: לכן אתה לא יכול לבוא ולהגיד – כרגע, עזוב את הסתירות, בכוונה אני אומר, עזוב את הסתירות.

גרנר: כרגע, אם יש משהו שהוא ברמה והוא חושב – אני מדבר כרגע על האזרח הפשוט שיש לו כמו שאמרת קיוסק או משהו אחר, הוא מגיש השגה.

גרנר: ההשגה מופיעה פה.

גרנר: בחוק עצמו יש את ההשגה.

קובי בר לב: יש מנגנון מפורט והוא בסדר.

ישראלה מני: אבל התנאים הבסיסיים של החקיקה היו שיש מפרטים אחידים, עכשיו אתם באים ומשנים ואתם אומרים: אין מפרטים אחידים.

גילי צימנד: לא אומרים שאין.

גרנר: את כל הזמן חוזרת על העניין הזה.

ישראלה מני: אז תגידו לי איפה המפרטים האחידים.

גרנר: ישראלה, אני משתגע ממך.

גרנר: אני הסברתי לך שיש מבחינתנו מפרט אחיד כרגע בהיבט של תקנות.

גרנר: אנשים כותבים דברים נוספים.

גרנר: כרגע הסברתי שאי אפשר להכניס את זה גם - - -

ישראלה מני: אני מבינה שאי אפשר, זה לא שכרגע אין.

גרנר: רגע, שנייה, את כל הזמן חוזרת על זה אבל זה בדיוק הנקודה.

מיכל צברי דוד: אבל זו בדיוק הטיוטה.

מיכל צברי דוד: עוד פעם אנחנו חוזרים על זה, זו בדיוק הטיוטה של המפרט האחיד שתעלה, ושם כל משרדי הממשלה ובציבור יצטרכו לתת את ההערות שלהם, אבל זה בדיוק המקום.

אמנון כהן: 3 חודשים, 45 יום, 120 יום.

מיכל צברי דוד: זה בדיוק המקום לבוא ולומר: סליחה, יש פה סתירה בין משרד אחד למשרד אחר ואז יצטרכו לדון בזה.

אמנון כהן: מה עם ההערה פה שרשומה באדום, אשר?

אמנון כהן: תענה עליה.

גרנר: ההערה: חסרה התייחסות לכך שהפרט יפורסם בפורמט מסוים אחיד.

גרנר: לצורך העניין, זה בדיוק מה ש"ממשל זמין" הולך לעשות, ליצור מפרט אחיד מסודר ועל סמך זה, כשהוא יקבל את כל המפרטים זה בדיוק חלק מהמפרט שיוכנס.

תומר רוזנר: נו, אז תכתוב את זה.

אמנון כהן: תכתוב את זה בתקנות?

מיכל צברי דוד: מה צריך לכתוב בתקנות?

גרנר: אני לא מבין, מה צריך לכתוב?

תומר רוזנר: אז אני אסביר.

תומר רוזנר: צריך להיות ברור, כמו שמקובל בכל העולם ובכל הדברים האלה, שיש מתכונת אחידה שאם כותבים:

תומר רוזנר: 11.1.1 ולא 11ב23.

תומר רוזנר: שכל המשרדים כותבים באותו פורמט, באותה פרונט, באותו גודל אותיות, באותו מספור.

מיכל צברי דוד: סליחה, עם כל הכבוד, תומר, זה לא עניין שלנו.

תומר רוזנר: זה בדיוק התפקיד של משרד הפנים.

מיכל צברי דוד: זה לא קשור לתקנות, לבוא ולכתוב בתקנות באיזה פורמט, באיזה גופן?

מיכל צברי דוד: זה לא יהיה בתקנות.

מיכל צברי דוד: אצלה, יכול להיות שהמפרטים בעיצוב גרפי, במשרד אחר - - -

גילי צימנד: גלעד, יש מקום למה שאתה אומר.

אמנון כהן: שנייה אחת, היא עכשיו בזכות דיבור.

מיכל צברי דוד: אני באמת לא רואה מקום לבוא ולקבוע בתקנות את העניינים האלה, שמבחינתי אני גם רואה אותם – גופן, צורת מספור – כעניינים טכניים.

תומר רוזנר: לא אמרנו שאתם צריכים לכתוב את גודל הכתב, אנחנו לא מציעים שתכתבו בתקנות מהו גודל התקנות שיהיה ואיזו צורת סעיפים.

תומר רוזנר: אתם צריכים לקבוע, כמו שאמרתם, שיהיה בן-אדם אחד – אל תקראו לו ב"ממשל זמין" – ששר הפנים יסמיך בן-אדם אחד שהוא יקבע את המתכונת, את כל הדברים והוא יעשה את התיאומים הטכניים.

תומר רוזנר: צריך לתת את הסמכות הזאת במסגרת התקנות, כמו שאתם רוצים לעשות, אגב.

תומר רוזנר: לא צריך לקבוע בתקנות את הדברים עצמם.

גרנר: אם רוצים לדחות, זה ייקח שנים.

תומר רוזנר: מה זאת אומרת?

תומר רוזנר: אמרתם שאתם ממנים מישהו.

גרנר: את מה שאתה מבקש אני לא רוצה לקבוע במסמרות מהסיבה הפשוטה: כרגע, המישהו הזה הוא, לצורך העניין, ב"אאוטסורסינג", כך הממשלה החליטה, לא לקחנו דרך מזה.

גרנר: לכן אני אומר, אם אתה רוצה לקבע פה דבר, אני אומר לך שוב, אתה תדחה את כל התקנות האלו ואת המפרט עוד שנים.

גרנר: אני אומר שוב: אסור לקבע דברים כאלו ואני מקבל דווקא את העמדה של הלשכה המשפטית, שהדברים האלו לא צריכים להיות פה.

אמנון כהן: הלאה, ההערה הבאה.

גרנר: ההערה: האם כל נותן אישור מפרסם לבד את המפרט, או שיש מישהו שמרכז?

גרנר: כל נותן אישור מפרסם מול ממשל זמין את המפרט שלו, כאשר יש את האדם שמרכז שם, שיושב אגב ב"ממשל זמין" והוא ירכז את כל הדברים.

גרנר: אבל כל אחד סוברני להחליט את הזמן שלו, כמו שמשרד הבריאות דיבר על "ממשל זמין" והכניס את המפרטים שלו, כמו שהמטרה הכניסה את הדברים, בדיוק אותו דבר.

תומר רוזנר: זאת אומרת, אם אני בעל מכולת אני לא אראה מסמך אחד שאומר: בעל מכולת יקר, אלה המסמכים שאתה צריך להגיש.

תומר רוזנר: אני אצטרך ללכת למפרט של הגנת הסביבה - - -

גרנר: התשובה היא לא.

מיכל צברי דוד: קודם כל, אין לנו בעיה להראות בדיון הבא את המצגת.

גרנר: התשובה היא לא והסיבה היא פשוטה.

גרנר: אני חוזר על עצמי כמנטרה, אמרתי שתפקידו של אותו אדם לקחת את כל מה שהוא יקבל מכל האחרים ולהכניס את זה לתוך איזשהו פורמט מסודר.

גרנר: התשובה היא כן, אבל זה יותר ברמת נהלים, לא ברמה של תקנות.

תומר רוזנר: אז אנחנו חושבים שצריך לקבוע את זה בתקנות, שהפורמט יהיה בצורה אחידה.

גרנר: אבל אנחנו, כממשלה, חושבים שלא צריך.

גרנר: גם משרדי הממשלה חושבים שלא צריך.

לירון אדלר- מינקה: אבל זה כתוב בתקנה (ה), שלגבי כל סוג עסק ירוכזו כל המסמכים.

תומר רוזנר: זה לא אומר שהפורמט יהיה אחיד.

גילי צימנד: נכון, זה ירוכז במקום אחד אבל יהיו - - -

גלעד ארדן: לא אומרים מי ירכז את זה ולא אומרים מה הפורמט יהיה.

אמנון כהן: אחד-אחד.

אמנון כהן: אני אתן לך אבל תתני לי למצות.

אמנון כהן: חסרה התייחסות להערה האחרונה, לעניין התיאום הבין-משרדי שעליו דיברתי.

אמנון כהן: תביא תשובה לזה בדיון הבא, שיהיה גוף מרכז או גוף בר-סמכא שיידע לקבוע.

גרנר: אני אנסה למצוא אם יש לממשלה, חוץ מראש הממשל,ה מישהו כזה.

אמנון כהן: אמרתי, אם אתם לא תמצאו אני אמצא.

אמנון כהן: עדיף שתביאו אתם, בסוף אני אכפה.

אמנון כהן: אם לא, לא יהיו תקנות.

אמנון כהן: תחליטו אתם.

אמנון כהן: אני מבקש לגבי ההערות של הייעוץ המשפטי, כל אחת כבדה במשקל שלה, תעשו עבודת מטה עד לדיון הבא, תבדקו מה אפשר לעשות.

אמנון כהן: אולי באמת, כדי שהדברים יהיו ברורים, נעשה את זה לא בנהלים אלא בתקנות.

אמנון כהן: תביא איזה משהו שנוכל לשלב את זה בתוכו.

אמנון כהן: תסתכל על זה בראש פתוח ותראה איך אפשר לטפל.

אמנון כהן: המשרד להגנת הסביבה, מה רצית להוסיף.

גילי צימנד: רק רציתי לומר שהדרישה למושלמות יכולה להביא אותנו להפסיד את כל היתרונות של הרפורמה.

אמנון כהן: יכול להיות.

מיכל צברי דוד: כי לא יהיה, פשוט לא יהיה.

גילי צימנד: כי אם הפונט יהיה כזה או אחר – מה שחשוב הוא השינוי המהותי שנעשה.

גרנר: לא, תומר, אני לא מקבל את ההערה.

אמנון כהן: שקט, בואו נשמע, הבטחתי להגן עליה.

גילי צימנד: אני אומרת שלא יקרה שום דבר.

גילי צימנד: זה יהיה עדיין יתרון עצום לעומת המצב היום אם בעל המכולת יכנס ויראה באתר "ממשל זמין" ארבעה קבצים שהם דרישותיו בנושא הגנה על הסביבה, הגנה על הבריאות וכו'.

גילי צימנד: זה הרבה יותר טוב מהמצב היום.

גילי צימנד: אם נחכה ליום שהכול יהיה ביחד, בדיוק באותו פורמט - - -

אמנון כהן: אבל על זה אומרים בעלי העסקים, מה זה מפרט אחיד?

אמנון כהן: למה אני צריך להיכנס לארבעה מקומות?

גרנר: לא, במקום אחד.

מיכל צברי דוד: באותו מקום.

ישראלה מני: סליחה, אני מוכנה להביא את כל הקבצים של קובי הבר, שהם היו הביסוס לחקיקה, ואנחנו הולכים לשבת גם היושב-ראש הקודם שישב אתנו בחקיקה – זה לא מפרט אחיד.

ישראלה מני: המפרט האחיד שאנחנו דיברנו עליו היה מפרט שאומר - - -

אמנון כהן: זה יותר טוב ממה שהיה, אבל זה לא מה שרצינו.

אמנון כהן: זה לא מה שרצה המחוקק.

ישראלה מני: אם אני חנות ויש סתירה עכשיו בין המפרטים, בינך לבין זאב, אני עכשיו לא יודעת מה לעשות.

ישראלה מני: אתם לא פתרתם את הבעיה.

אמנון כהן: בתקנות מסמסתם את החוק.

אמנון כהן: אשר, תתייחס להערה (ה) שמופיעה באדום.

גרנר: ההערה בעמוד הבא: לא ברור מי ירכז את המסמכים.

גרנר: זו אותה הערה, זה אותו צבע.

אמנון כהן: הבנתי, אותו צבע ואותו פיתרון.

מיכל צברי דוד: אדוני, יש לי הצעה.

מיכל צברי דוד: אנחנו העברנו לייעוץ המשפטי של הוועדה מצגת ששם באמת הצגנו את הפורטל ב"ממשל זמין" ואיך זה אמור להיראות אז אולי לדיון הבא נראה את המצגת.

אמנון כהן: אין בעיה.

תומר רוזנר: שמה?

גרנר: להזמין את נציגי "ממשל זמין" שיציגו לכם את המצגת.

תומר רוזנר: אתם צריכים לעגן את זה בתקנות.

אמנון כהן: הוא אומר שבנייר הכול יפה, אבל בפועל, בתקנות, זה לא בא לידי ביטוי.

מיכל צברי דוד: לא, המצגת מראה את הפורטל.

גרנר: מערכת שמראה את הפורטל.

תומר רוזנר: מאה אחוז, תעגנו את זה בתקנות.

תומר רוזנר: זה הכול.

אמנון כהן: טוב, הגענו עד סעיף 11ב ועד כאן יש לנו עדיין חילוקי דעות, תעשו שיעורי בית.

אמנון כהן: אני גם מציע – כמו שביקשו חברי הכנסת – שאם לחברת חשמל או לארגונים העסקיים יש עדיין שאלות או תיקונים כאלה ואחרים, אם עדיין המפרט האחיד לא ברור להם, איך הוא יעבוד, מה יהיה בו, או כל ממיני הערות אחרות, תכינו את עצמכם עד הדיון הבא.

אמנון כהן: יש לכם הרבה עבודה גם לגבי המפרט האחיד, איך אתם רואים אותו, מי בר סמכא וכל הסיפור הזה שדיברנו עליו.

אמנון כהן: הישיבה נעולה.