ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 987, 2012-01-30 11:55

משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: על סדר היום סגירת מפעל בריל והעברת ייצור הנעליים עבור מערכת הביטחון לחוץ לארץ, הצעתם של חברי הכנסת שלמה מולה ואיתן כבל.

משה גפני: אנחנו נמצאים כל הזמן בדילמה של הפחתת המחיר של מוצרים שונים שמייבאים אותם מחוץ לארץ במחיר יותר נמוך לעומת ייצור מקומי שהוא לעתים – אני לא מדבר על המקרה הזה אותו תכף נברר – קצת יותר גבוה.

משה גפני: המשמעות של העניין הזה היא סגירת מפעלים והמשמעות היא להעביר את הייצור או לארצות הברית או לארצות המזרח, לסין, להודו, למקומות בהם המחיר זול יותר, אם בגלל שמחיר העבודה הוא נמוך יותר או בגלל סיבות אחרות.

משה גפני: המשמעות של העניין היא שדווקא במוצרים שהמדינה מזמינה אותם, כמו במקרה שלנו, התוצאה של זה היא קטסטרופה מבחינה תעסוקתית, סגירת מפעל וכפי שאומרים כל הזמן – ושמעתי את זה הרבה בימים האחרונים – הבעיות הפנימיות והבעיות החברתיות המקומיות הן יותר גרועות מאשר האיומים החיצוניים.

משה גפני: הנה אנחנו מגיעים לדוגמה מאוד בולטת כאשר יש לנו כאן בעיה מקומית.

משה גפני: מאות עובדים עלולים ללכת הביתה ולהפסיד את מקור פרנסתם.

משה גפני: המפעל ייסגר ואנחנו נהיה תלויים, אפילו בייצור נעליים צבאיות, במדינות אחרות.

משה גפני: המשמעות של העניין מהווה המשך הפגיעה בתעסוקה בישראל.

משה גפני: אני יודע שיש כאלו שיאמרו שאנחנו מעלים כאן את הרמה ויהיו מערכות תעסוקתיות אחרות, אבל אני תושב אופקים לשעבר ואני יודע שכאשר נסגר המפעל הגדול בעיר, מפעל אופר, אופקים שקעה.

משה גפני: המציאות היא שהעיר לא מצליחה להתאושש מהעניין הזה, מה גם שהוא היה המעסיק הגדול ביותר.

משה גפני: כל הזמן אמרו לי שייצרו מקומות עבודה אחרים שהם ברמה יותר גבוהה.

משה גפני: נכון, אנחנו שוב חוזרים לכך שאלו שהם ברמה יותר גבוהה תהיה להם עבודה, אבל יהיו כאלה בלי עבודה.

משה גפני: אלה שנמצאים במפעלים בארצות הברית – שלי יחימוביץ תמיד אומרת את זה – המדינה מגינה שם על התעשייה שהיא תעשייה שאנשים מתפרנסים ממנה.

משה גפני: אמנם השכר לא גבוה, אבל לאנשים יש עבודה.

משה גפני: זה הסיפור של מפעל בריל מבלי לדעת את הפרטים.

משה גפני: אנחנו עכשיו ניכנס לפרטים ונשמע את הדוברים השונים, אבל קודם כל חברי הכנסת המציעים.

משה גפני: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

שלמה מולה: תודה רבה אדוני היושב ראש.

שלמה מולה: גם בשמי וגם בשם חברי הכנסת והנוכחים אני רוצה לשבח אותך.

שלמה מולה: אני יודע שוועדת הכספים היא ועדה מאוד מאוד עסוקה ואני יושב בנשיאות ובאמת כל הזמן מתלבטים בקשר לנושאים שעוברים.

שלמה מולה: הנושא הזה לא בא לכאן דרך הנשיאות אלא אתה נענית לפנייה ישירה שלנו אליך.

שלמה מולה: אני רוצה להודות לך על כך.

שלמה מולה: לעצם העניין.

שלמה מולה: אדוני היושב ראש, כל הזמן אנחנו מתעסקים בפעלים שנמצאים במצוקה, במפעלים ישראלים שלא מרוויחים מיליוני שקלים, לוקחים את הכסף ומשקיעים אותו בבורסה או בדברים אחרים אלא מדובר כאן במפעל שמקיים עובדים.

שלמה מולה: בסופו של דבר תראה את מי משרת המפעל הזה.

שלמה מולה: המפעל משרת את חיילי צה"ל, את אותם חיילים שהמדינה שולחת אותם לשרת בשירות חובה.

שלמה מולה: מדובר בכחול-לבן נטו.

שלמה מולה: אני נדהם.

שלמה מולה: באמת, בהינף יד, בעזות מצח, הצבא ומשרד הביטחון אומר שהוא לא רוצה לאמץ כחול-לבן בשם ההפרטה, בשם החיסכון, אלא הוא רוצה להביא נעליים מארצות הברית.

שלמה מולה: נצמצם את האבטלה באמריקה.

שלמה מולה: אני אומר לכם שאני פשוט לא מעלה על דעתי איך מתקיים דיון כזה במשרד הביטחון.

שלמה מולה: אני חושב שפעם קיימנו גם כאן דיון לגבי הבאת דגלים מסין.

שלמה מולה: דגל ישראל מובא מסין.

פניה קירשנבאום: ומדים לא.

שלי יחימוביץ': חוקקנו חוק שחובה לרכוש את הדגלים בארץ.

שלמה מולה: נכון.

שלמה מולה: אני יודע.

שלמה מולה: סמל של מדינת ישראל, המדינה נדרשה לחוקק חוק ושלי יחימוביץ הייתה צריכה להביא הצעת חוק בנושא הזה.

שלמה מולה: יש דברים שלא רואים את הכול דרך הכסף, דרך הרווחים ודרך החסכונות.

שלמה מולה: אני משוכנע ובטוח אדוני היושב ראש שמה שמשרד הביטחון רוצה לחסוך דרך ה-25 מיליוני שקלים האלה, תאמין לי שיש מקומות אחרים שם הוא יכול לחסוך.

שלמה מולה: הוא יכול לחסוך ולעשות משהו טוב לעם ישראל.

שלמה מולה: בשורה התחתונה, תראה מה יקרה לנו בסופו של דבר.

שלמה מולה: המפעל ייסגר, העובדים ילכו הביתה, הם ילכו להירשם לאבטלה והמדינה תצטרך לשלם להם באמצעות ביטוח לאומי, אבטחת הכנסה וכן הלאה וכן הלאה.

שלמה מולה: עוד לא דיברתי על איזו תחושת עלבון יש לאותו אדם כי אם הוא הגיע לגיל 55 ואפילו 50, הוא לא יקבל עבודה אחרת.

שלמה מולה: בסופו של דבר עם ישראל הרוויח.

שלמה מולה: לכן אני לא מבין את השיקולים.

שלמה מולה: אני לא רוצה לומר שזה סוג של אטימות לב אבל לא יעלה על הדעת שהחלטה כזאת תתקבל במשרד הביטחון בלי מחשבה.

שלמה מולה: אני יודע שהפרטה היא שם המשחק ומקווה שלוועדה הזאת יהיה את הכוח לעצור את הדבר המכוער הזה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: תודה רבה אדוני היושב ראש.

איתן כבל: תודה על שהואלת לקיים את הדיון.

איתן כבל: ברשותך, אני רוצה קצת יותר לפתוח את העניין.

איתן כבל: לפני שפניתי אליך פניתי למשרד הביטחון בשאלה הבסיסית היכן הדברים עומדים.

איתן כבל: השיב לי מנכ"ל משרד הביטחון באופן הכי ברור שהעניין מבחינתו – הוא נתן את ההנחיות – פטור.

איתן כבל: זאת אומרת, כבל, לך הביתה, תירגע, למה אתה מטריד אותי.

משה גפני: לא, אודי שני לא אמר לך את זה.

איתן כבל: הלכתי הביתה.

איתן כבל: הודעתי בשמחה לעובדים שאין להם מה לדאוג כי הכול בסדר.

איתן כבל: מנכ"ל משרד נותן לי תשובה מפורשת כזאת, אין לי סיבה ללכת לעקוב ולבדוק האם אכן כך הם פני הדברים.

איתן כבל: כמובן שזאת איננה המציאות.

איתן כבל: אני רוצה להיות יותר בוטה כי אני מכיר את העניינים האלה כי מהכובע שלי בוועדת החוץ והביטחון.

איתן כבל: מצד אחד מערכת הביטחון מבקשת הגדלת תקציב.

איתן כבל: היא באה לכאן, היא באה לוועדת החוץ והביטחון ומבקשת שנגדיל לה את התקציב.

איתן כבל: ביד השנייה היא מבקשת לשלוח מאה עובדים הביתה ומי שהסתובב במפעל וראה את האנשים האלה, אני כמעט משוכנע שרובם לא ימצאו את עצמם במקום מסודר.

איתן כבל: אין שום סיכוי ואני אומר את זה כאן באופן הכי בוטה.

איתן כבל: זה לזרוק אנשים לרחוב, ועל מה?

איתן כבל: טיל על שלושה ראשי נפץ מתפצלים שמביאים לכאן מארצות הברית.

איתן כבל: על מה?

איתן כבל: על הנעליים?

איתן כבל: אני מכיר את הדברים האלה מקרוב.

איתן כבל: אולי האמריקאים הולכים יותר מהר עם הנעליים שלהם, אולי יש להם פחות שברי הליכה, אבל אני אומר שאני בטוח שהנעליים האלה הם נעליים יוצאת מן הכלל ואנחנו הולכים אתן וזה בסדר גמור.

איתן כבל: אני בכלל לא ידעתי שיש בעיה עם הנעליים האלה, אני הולך אתן כבר הרבה מאוד שנים ואני הולך.

איתן כבל: יותר מכך אני אומר ואני אומר את זה לחבריי ממערכת הביטחון.

איתן כבל: על זה?

איתן כבל: עם הנמר כבר התמודדתם?

איתן כבל: עשרה מיליארד שקלים שעד היום הזה אף אחד לא נתן תשובה אמיתית על הצורך הזה, בימים שאנחנו במצוקה תקציבית קשה?

איתן כבל: אז אולי לא אתם צריכים לתת לי את התשובה, אבל בשביל זה למצוא את הפתרון לבעיות תקציב הביטחון, המאה אנשים האלה?

איתן כבל: אני אומר לכם כי אני הסתובבתי שם ואני מדבר בכאב גדול.

אורי אריאל: תרגיל ביחסי ציבור של משרד הביטחון להראות שאין לו כסף.

איתן כבל: בדיוק.

איתן כבל: אני משתדל לא להטריד אותך כאן בוועדה אדוני היושב ראש.

איתן כבל: חברים, לגופו של עניין, אני מבקש מכל החברים כאן שבעניין הזה לא נוציא הודעה דקלרטיבית.

איתן כבל: הדיון הזה לא יכול להסתיים בהודעה דקלרטיבית שוועדת הכספים דנה, אמרה, יש סימפטיה מכאן ועד להודעה חדשה ובעוד שבוע-שבועיים נקרא שהמפעל נסגר והעובדים, כל אחד בביתו.

איתן כבל: אנחנו צריכים לצאת מכאן עם אמירה שמבהירה את הדברים באופן שאיננו משתמע לשתי פנים אל מול מערכת הביטחון כי הם יידרשו לבוא לכאן ונאמר להם שאם העניין הזה לא יבוא על מקומו בשלום, בצורה הטובה ביותר, ולא לבלבל אותנו בסיפורים, לוועדה יש מספיק כוח כשהיא רוצה - ואדוני יודע שכשהוא רוצה – לעצור אותם בעניינים כאלה ואחרים.

איתן כבל: תודה.

משה גפני: מה שחברי הכנסת העלו זה שהמשרדים השונים – במקרה זה משרד הביטחון – לא רואים את הראייה הכוללת.

משה גפני: הם אומרים שאנחנו מתווכחים אתם על תקציב הביטחון, אין בעיה, נקבל את מה שהם אומרים לנו, אבל לאבטלה ולתעסוקה במדינת ישראל שידאג משרד האוצר ואילו אנחנו נעשה את מה שמשרד הביטחון צריך לעשות.

משה גפני: זה לא המצב.

משה גפני: זאת אומרת, כל המשרדים כולם צריכים להיות אחראים על כל מה שקורה במדינה.

משה גפני: זה לא מצב שאפשר להגיד שאני את שלי הצלתי ולי יש תקציב מקוצץ.

משה גפני: אגב, זה לא נכון, אנחנו כאן מאשרים הרבה כסף למשרד הביטחון ואנחנו נדרשים עכשיו לאשר תקציבים נוספים.

משה גפני: המציאות הזאת יוצרת מצב שאנחנו לא יכולים כך לתפקד.

משה גפני: אנחנו רואים את הראייה הכוללת ואתם צריכים להיות חלק מהעניין.

משה גפני: הזעקה של מפעל בריל היא זעקה גדולה מאוד, היא לא מובנת אפילו אם המחיר הוא יותר יקר.

משה גפני: בבקשה, אולי תפתרו את הבעיה עכשיו ונחסוך את הדיון.

זיו גפני: שלום, שמי זיו גפני, ראש מחלקת ציוד לוגיסטי.

זיו גפני: אנחנו באנו ומבקשים או מתכוונים לרכוש נעליים אחרות לא רק בגלל מצוקה שקלית או מצוקה תקציבית אלא בעיקר – שמעתי את חבר הכנסת כבל על שברי הליכה – שאנחנו לא מרוצים מהנעליים האלה.

זיו גפני: הנעליים שמיוצרים על ידי חברת בריל בטכנולוגיה של חברת בריל פותחו על ידינו.

מוריס עובדיה: סליחה שאני קוטע אותך, אבל הסוליה של הנעליים ההם אחרי שלושה חודשים.

משה גפני: לא, אני מבקש.

משה גפני: אם יהיו צעקות, לא נוכל לקיים דיון לא נוכל להגיע לפתרון.

מוריס עובדיה: אבל אומרים דברי שקר.

משה גפני: אם תבקש, תקבל את רשות הדיבור.

משה גפני: אני מבקש לא להפריע ולאפשר כאן לומר את הדברים.

מוריס עובדיה: שיגידו את האמת ולא דברי שקר.

משה גפני: לא חייבים להגיד כאן את האמת.

משה גפני: אין דבר כזה.

שלי יחימוביץ': אגב, אנחנו לא חייבים אבל הם חייבים.

משה גפני: את הבדיקה אנחנו יכולים לעשות.

משה גפני: אם אתם רוצים שיהיו צעקות, יהיו צעקות.

משה גפני: תצעקו אבל לאן נגיע עם זה?

משה גפני: אנחנו לא ברחוב.

משה גפני: אנחנו בוועדה ויש לנו אפשרות לנסות לעזור בפתרון.

שלי יחימוביץ': גפני, יש כאן חציית גבול.

שלי יחימוביץ': את דברי הבלע האלה לא חייבים לשמוע.

משה גפני: לא, אני לא מסכים.

משה גפני: שלי, אני לא מסכים.

משה גפני: הוא קצין בצבא, הוא ממונה על הדבר הזה וזכותו לומר מה שהוא רוצה.

דוד בן גיגי: אבל הוא לא מבין בדבר הזה.

משה גפני: אז הוא לא מבין.

משה גפני: אני מבקש להפסיק או שאני אעצור את הדיון.

משה גפני: אני מבקש לתת כבוד לכל אחד מהדוברים.

זיו גפני: כל שנה אנחנו רוכשים 85 אלף זוגות נעליים מחברת בריל כולל השנה הזאת וכולל בשנים קודמות.

שלמה מולה: כמה שנים?

זיו גפני: משנת 2005 במשך שבע שנים ברציפות אחרי שביחד עם חברת בריל פותחו הנעליים האלה, אחרי שחברת בריל זכתה במכרז לנעליים האלה ובעקבות זאת נסגרה חברה אחרת.

שלמה מולה: משרד הביטחון נתן להם פרס.

זיו גפני: נכון.

זיו גפני: אכן הנעליים קיבלו פרס.

זיו גפני: אנחנו חשבנו בשנת 2005 שאלה הנעליים הכי מתקדמות שהיו אז.

זיו גפני: מאז למדנו הרבה וגם הייתה הרבה התפתחות.

זיו גפני: בזמן הזה ומאז אנחנו קונים מתוך ה-85 אלף זוגות נעליים 45 אלף זוגות למתגייסים חדשים ו-40 אלף זוגות כבלאי, כנגד נעליים שמתבלות מדי שנה.

זיו גפני: זה אומר שכחמישים אחוזים ממה שאנחנו קונים, אנחנו קונים אל מול נעליים שמתבלות מדי שנה.

קריאה: למה לא החזרתם?

קריאה: על נעליים מתבלות יש אחריות.

משה גפני: אני מבקש להפסיק.

משה גפני: אני הרי קיימתי את הדיון הזה בגללכם.

משה גפני: אתם רוצים שאני אעצור את הדיון?

איתן כבל: תרשום לפניך ואחר כך תתייחס.

משה גפני: בואו נעשה סדר בדברים.

משה גפני: עם כל הכבוד לוועדת הכספים, ועדת הכספים לא צריכה לעסוק בעניין הזה אלא צריכה לעסוק בזה ועדת חוץ וביטחון.

משה גפני: זה נושא של הצבא, שישבו שם וידונו.

משה גפני: אנחנו הפכנו להיות יושב ראש ועד העובדים של המדינה.

משה גפני: אנחנו כמעט כל שבוע דנים על נושאים מהסוג הזה.

משה גפני: כדי שאנחנו נהיה אטרקטיביים, אם זה יתפתח לצעקות, הוא בעל הבית, הוא ימשיך את החוזה, בריל תישאר בחוץ וכולם יוציאו כותרות.

משה גפני: יגידו שהמדינה לא בסדר, משרד הביטחון לא בסדר ואתם תישארו בלי עבודה.

משה גפני: אם יתקיים דיון מסודר, הוא יאמר את דבריו כמה שהם יהיו מרגיזים ומקוממים, אבל עם הדברים שלו נצטרך להתמודד.

משה גפני: אם יהיו צעקות, לא יתקיים דיון ואם לא יתקיים דיון, נישאר עם אותם דברים שהיו לפני הישיבה.

משה גפני: אחרי הישיבה אני מקווה שנגיע לאיזשהו פתרון אבל גם זה לא בטוח אבל בלי דיון מסודר לא נגיע לכלום.

זיו גפני: כל מה שאמרתי ניתן לבדיקה.

זיו גפני: הוא ממוסמך ואפשר לראות כמה בלאי, כמה מתגייסים חיילים, כמה נעליים מקבלים.

זיו גפני: זה ממש פשוט לבדוק את זה.

זיו גפני: מעבר לכך, במשך השנים התקבלו הרבה מאוד פניות שמתייחסות לאיכות הנעליים, גם מהאורתופדים וגם מגופים רבים אחרים כאשר במקביל יש הרבה מאוד מוצרי מדף שהם לא מוצרים ייחודיים והם הרבה יותר טובים מהנעליים.

זיו גפני: אפשר לראות את זה בכל חנות ספורט.

זיו גפני: הדבר הזה קיים ואין סיבה לקנות נעליים שהן נחותות ברמה האורתופדית, ויש לנו על כך חוות דעת מכאן ועד הודעה חדשה, שהן מתבלות בצורה מהירה כאשר אפשר לקנות מהרבה מאוד ספקים ולא מספק יחיד בתחרות, אחרי מכרז, נעליים איכותיות שנכון, בסופו של דבר מסתבר שהן גם זולות בשלושים-ארבעים אחוזים מהנעליים שאנחנו קונים במשך שנים מחברת בריל כמוצר ייחודי.

קריאה: אדוני איננו מדייק.

זיו גפני: אנחנו קונים נעליים בארצות הברית בשבעים דולר.

זיו גפני: בארץ אנחנו קונים זוג נעליים מחברת בריל ב-401 שקלים כולל מע"מ.

שלמה מולה: תתייחס לחסכון הכספי.

זיו גפני: עדיין אנחנו לא חוסכים שום דבר כי עוד לא סגרנו.

שלמה מולה: בתוכנית העבודה כמה אתם אמורים לחסוך?

זיו גפני: בתוכנית העבודה של 2013 ואילך - ב-2012 הרכש מתבצע באופן מלא כולל שלושים אלף זוגות נעליים נוספים ב-2013, את כל הדברים האלה סיכמנו וגם תקצבנו- הצפי הוא לחסוך בין 15 ל-20 מיליוני שקלים אבסולוטית ולהסיט כ-35 עד 40 מיליוני שקלים לדולר סיוע.

זיו גפני: אני רוצה להקריא לכם רק שלוש שורות מחוות דעת אורתופדית שכתב אותה מיכי מנהיים שהוא אורתופד.

קריאה: הוא לא אורתופד.

זיו גפני: הוא כתב את זה ב-2008.

זיו גפני: הוא מרצה למכניקת כף הרגל באוניברסיטת תל אביב.

זיו גפני: הוא מתבסס על חוות דעת של פרופסור צ'ק מילגרום, אורתופד בכיר בבית החולים הדסה ירושלים.

זיו גפני: הוא כתב: "לא נהירים לי כל השיקולים שהיו כרוכים בייצור הנעל אך נראה לי כי אין כל צורך להמציא את הגלגל.

זיו גפני: ישנן חברות רבות המייצרות נעלי הליכה וטיפוס.

זיו גפני: צה"ל מספק למספר יחידות מובחרות נעליים מתוצרתם.

זיו גפני: אני בטוח שאפילו שיקול כספי גרידא יראה שזול יותר להשתמש בנעל משובחת ועל ידי זה למנוע השבתה של לוחמים.

זיו גפני: זה לא קצת שברי מאמץ אלא מדובר בכמות גדולה מאוד של לוחמים שמושבתים כתוצאה מפגעים רפואיים, כתוצאה משימוש בנעל לאורך זמן לאחר שהושקעו בהם אמצעים רבים באימונם".

זיו גפני: זאת חוות דעת אורתופדית.

משה גפני: איפה עומד העניין?

זיו גפני: העניין עומד בעובדה שאנחנו היום אל מול 85 אלף זוגות הנעליים שאנחנו קונים בחברת בריל קונים שלושים אלף – זאת השנה השנייה – נעליים אמריקאיות.

זיו גפני: אם אתם רוצים, אפשר להראות לכם דוגמה.

משה גפני: לא.

זיו גפני: שלושים אלף באותו מחיר עליו דיברתי ועל אותם שלושים אלף זוגות נעליים, הבלאי במשך השנה בה השתמשנו היה כאלפיים זוגות לעומת היחס שתיארתי קודם.

קריאה: לא מדויק.

זיו גפני: הבלאי היה כאלפיים זוגות ביחס לבלאי שתיארתי לכם קודם.

זיו גפני: חוות הדעת של הלוחמים לגבי הנעליים האלה היא מצוינת וכולם רוצים את הנעליים החדשות האלה.

זיו גפני: יחידות מיוחדות שלפני כן היו הולכות וקונות בעצמן נעליים כאלה או נעליים כדוגמת אלה בחנויות ריקושט וכדומה מתקציב החיילים או מתקציב תרומות, לא רוצות יותר נעליים אחרות אלא רק את הנעליים האלה, את אותן נעליים שאנחנו רוצים להכניס עכשיו לצבא.

משה גפני: מה הולך לקרות ב-2013?

זיו גפני: ב-2013 אנחנו הצענו לחברת בריל – מנכ"ל משרד הביטחון וראש מנה"ר הציעו לחברת בריל – להמשיך לקנות מהם נעליים בכמות מינימאלית של כשלושים אלף זוגות נעליים אותם נוכל לתת לחיילים ברמת פעילות נמוכה יותר, שוחרים, אנשי מילואים וכדומה, ואת עיקר הנעליים לקנות כנעליים איכותיות יותר בארצות הברית.

משה גפני: איפה עומד המכרז הזה?

ישראלה פרידמן: אני רוצה להוסיף.

ישראלה פרידמן: שמי ישראלה פרידמן ואני משמרד הביטחון, ממנה"ר.

ישראלה פרידמן: עדיין לא בוצע.

ישראלה פרידמן: לא יצאנו למכרז.

משה גפני: בידי מי ההחלטה?

ישראלה פרידמן: בידי מנכ"ל משרד הביטחון.

ישראלה פרידמן: למרות מה שנאמר כאן, מנה"ר בכלל, מירב עבודתו היא לתעשייה המקומית ולכן אנחנו נועדנו.

ישראלה פרידמן: יש אילוצי תקציב ואי אפשר להתעלם מהנושא.

ישראלה פרידמן: יש אילוצי תקציב.

ישראלה פרידמן: אנחנו נלחמים עבור כל תעשייה ולדוגמה עבור כיתן הייתה מלחמה מול כל הרשויות והצלחנו להשאיר את רכש הבדים בארץ.

ישראלה פרידמן: גם כאן זה כך.

ישראלה פרידמן: לאור המצוקה השקלית, אין מה לעשות.

ישראלה פרידמן: אני רוצה לציין בנוסף לדבריו של זיו.

ישראלה פרידמן: אנחנו יצאנו בבקשת מידע, ב-RFI, לתעשייה המקומית בארץ לנסות ולראות אם יש נעל שעונה לצורכי הצבא, כי בעצם מנה"ר רוכש מה שהצבא דורש.

ישראלה פרידמן: חברת בריל לא השלימה את תהליך ה-RFI.

שמעון הורוביץ: לא מדויק.

ישראלה פרידמן: היא פרשה באמצע התהליך.

ישראלה פרידמן: היא לא השלימה את התהליך ולכן היא גם לא נתנה נעל חליפית.

זיו גפני: בעיקרון, בעזרת המשרד, פנינו לחברה במטרה לקבל הצעה לייצר את הנעליים האלה שאנחנו רוצים.

זיו גפני: הרי אם אנחנו מדברים על סוג נעליים ואיכות נעליים, פנינו לחברה וביקשנו לייצר את הנעליים האלה כפי שקיימות בארצות הברית.

זיו גפני: לא קיבלנו הצעות לעניין הזה, כולל הצעה לרכש דגמים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מבין שלו הנעל הזאת של חברת בריל הייתה עולה כמו הנעל מארצות הברית, הייתם רוכשים אותה מחברת בריל.

אורי אריאל: הם לא אמרו את זה.

אורי אריאל: אמרה גברת פרידמן שיש בעיה שקלית.

אורי אריאל: מר זיו גפני הסביר את הצד האורתופדי אבל היא הסבירה שיש בעיה שקלית.

שלמה מולה: לא שקלית.

שלמה מולה: היא אמרה שמדובר בכספי סיוע.

שלמה מולה: היא אמרה שיש בעיה תקציבית.

משה גפני: מהניסיון הקצר שיש לי, התשובות על פי רוב הן התשובות של הכסף.

משה גפני: אם לא הייתה בעיה של הכס, הנאום של מר זיו גפני היה קצת מתון יותר, אבל נניח לעניין הזה כי ההערכות שלי לא משנות.

משה גפני: חברת הכנסת יחימוביץ.

משה גפני: אחריה חבר הכנסת זבולון אורלב.

שלי יחימוביץ': קודם כל, לסוגיה העקרונית.

שלי יחימוביץ': למדינת ישראל יש יעדים כלכליים וחברתיים - הקטנת פערים, ייצור מקומות תעסוקה, מלחמה באבטלה.

שלי יחימוביץ': לא יכול להיות שמשרד הביטחון בשבתו כשר ביטחון יהיה מנותק מהמטרות של ממשלת ישראל ויהפוך לפירמה עסקית שמתנהגת כמו פירמה עסקית לכל דבר ומנותקת מהיעדים של מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': כל השיח כאן הוא שיח פרימיטיבי.

שלי יחימוביץ': בכל מדינות העולם המערבי, באירופה, בארצות הברית, בגלל המשבר הכלכלי, יש התכנסות עכשיו לקראת רכש פנים.

שלי יחימוביץ': בגלל הפגיעה ביצוא, לכן בכל העולם מגיעים היום למסקנות האלה שכדי לשמור על תעסוקה מקומית אתה מגונן על תעשייה מקומית, על תעשיית אמת.

שלי יחימוביץ': הם לא ספקולנטים בבורסה, הם לא עושים עסקאות סיבוביות אלא הם מייצרים מוצר לצה"ל.

שלי יחימוביץ': יש הגיון בזה שהבן שלי שמשרת בצבא ילך עם נעליים אמריקאיות על חשבון מקום עבודה של פועלים במפעל?

שלי יחימוביץ': יש בזה איזשהו הגיון שהוא לאומי?

שלי יחימוביץ': כל הדברים שאמרו חבריי כאן, שלמה מולה ואיתן כבל, אני מסכימה אתם במאה אחוזים למעט דבר אחד.

שלי יחימוביץ': מולה אמר שלא כל חישוב צריך להיות כלכלי.

שלי יחימוביץ': זה חישוב כלכלי פר אקסלנס.

שלי יחימוביץ': אתם יודעים כמה היה עולה בפיילוט של ויסקונסין לייצר 130 מקומות עבודה?

שלי יחימוביץ': קודם כל, הם לא ידעו לייצר מקומות עבודה אלא הם ידעו רק לבצע הסבה.

משה גפני: חשבתי מתי תגיעי לוויסקונסין.

שלמה מולה: זאת הדוגמה הטובה ביותר.

שלי יחימוביץ': אתם הרי יודעים כמה עולה לייצר מקום עבודה חדש.

שלי יחימוביץ': להקים מפעל חדש, לשים בו מכונות, להכשיר עובדים.

שלי יחימוביץ': אני כבר לא מדברת על דמי האבטלה שהם יקבלו ועל כך שהם יהפכו לנתמכי רשויות הרווחה ואחרי כן יקימו את ויסקונסין או עכשיו את הפטנט החדש – מרכזי התעסוקה במימון הג'וינט – שכבר המדינה שופכת עליהם 147 מיליון שקלים כדי לעשות להם, למי שייפלטו מהמפעל הזה, השמה שיעבדו כעובדי ניקיון אצל קבלנים.

שלי יחימוביץ': זה מה שיהיה בסוף.

שלי יחימוביץ': הרי זה גם לא כלכלי וזה האבסורד.

שלי יחימוביץ': כמה יעלה להחזיק את המפעל הזה ולהמשיך לקנות מהם את הסחורה?

שלי יחימוביץ': אני כבר חוקקתי שני חוקים כאלה כאשר האחד הוא חוק הטקסטיל הביטחוני שמחייב את כוחות הביטחון לרכוש טקסטיל בישראל גם אם ההצעה הסינית יקרה בחמישים אחוזים, והחוק השני הוא חוק הדגל, והנה, הפלא ופלא, בעלות מאוד מאוד נמוכה יוצרו כ-1,500 מקומות עבודה.

שלי יחימוביץ': אז למה לעשות את כל הסיבוב הזה?

שלי יחימוביץ': מעבר לכל זה, הרי זה לא כלכלי, זה לא מוסרי, זה לא ציוני, זה לא חברתי, זה לא שום דבר.

שלי יחימוביץ': זה מקומם ברמות שבכלל לא נתפסות ואנחנו שוב ושוב נדרשים כאן לעניין הזה אבל כאן הגענו לאיזה שיא חדש בו יושב משרד הביטחון ומשמיץ את המוצר הישראלי.

שלי יחימוביץ': זה באמת משהו חדש.

שלי יחימוביץ': כל פעם אנחנו עולים כאן מדרגה.

שלי יחימוביץ': אני יושבת כאן עם מסמך, יכול להיות שהוא מסמך מזויף, זה מסמך עם חותמת של מינהל הרכש מתאריך 28 באוגוסט 2011, "הנדון: בדיקת נעליים לכל מערך צה"ל RFI.

שלי יחימוביץ': בהתאם לסימוכין הגשתם לנדון דגם אחד של נעליים.

שלי יחימוביץ': מבנה הנעל בבדיקה ויזואלית עונה על הגדרות הדרישות הטכניות כפי שפורט במסמך RFI אם כי הנעל עצמה מתאימה יותר על פי התרשמות מקצועית של אט"ל לפעילות אינטנסיבית, קרי, הליכה בשטח, טיפוס הרים וכיוצא בזה פרמטרים אשר לא נדרשים לאוכלוסיית החיילים להם מיועדת הנעל".

משה גפני: מאיזה תאריך המסמך?

שלי יחימוביץ': מאוגוסט 2011.

שלי יחימוביץ': לא מ-2005.

שלי יחימוביץ': הנעל עומדת בקריטריונים ויש לה עוד יתרונות.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שאתם משקרים.

משה גפני: לא.

שלי יחימוביץ': סליחה שאני אומרת את זה.

שלי יחימוביץ': בדרך כלל אני לא אומרת את זה אבל אני חושבת שהמצאתם נרטיב ואתם יודעים שהנעל שלהם מצוינת.

משה גפני: לא צריך להגיד את זה לא על פקידים ולא על קצינים.

שלי יחימוביץ': אתם יודעים שהנעל שלהם מצוינת, אתם יודעים שנגמרו הטענות המקובלות שיושבים כאן ומספרים סיפורים ולא נותר לכם אלא להכפיש את המוצר הזה.

שלמה מולה: ולמה לתת פרס?

שלמה מולה: למה נתתם להם פרס?

שלי יחימוביץ': כן, נתתם להם פרס.

שלי יחימוביץ': אני קוראת לכם לא להרוס את מטה לחמם של 130 אנשים עובדים שמפרנסים משפחות.

שלי יחימוביץ': שוב, זה עוול, זה לא כלכלי, זה לא מוסרי ואנחנו לא ניתן לכם לעשות את זה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מבקש ממך לחזור בך מהמילה שקרנים.

שלי יחימוביץ': לא, אני לא מוכנה.

משה גפני: תישארי עם זה אבל אני חושב שאת טועה בעניין הזה.

משה גפני: הם קצינים בצבא והם פקידים במשרד הביטחון והם אומרים נתונים.

משה גפני: נשמע.

משה גפני: הם יענו על זה.

משה גפני: בסוף אפשר להחליט שאם הם אומרים דברים לא נכונים, יש את הדרך לטפל בזה, אבל אנחנו באמצע דיון.

משה גפני: חבר הכנסת אורלב, בבקשה.

משה גפני: אחריו חברת הכנסת פניה קירשנבאום.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אני מודה שיש לי יחסים אישיים עם מנהלי בריל כיוון שאני נעלתי את הנעליים שלהם קרוב לשלושים שנים, את הנעל האדומה, ואני גם מדבר מתוך אהבה לאותם נעליים.

זבולון אורלב: בעיניי נעלי בריל הם חלק בלתי נפרד מצה"ל.

זבולון אורלב: תמיד אמרתי שהצבא לא צועד רק על קיבתו אלא הצבא צועד על נעלי בריל ואתם הוא ניצח את כל המלחמות בהן היינו צריכים לנצח.

זבולון אורלב: לא בגלל נעליים נכשלנו באיזושהי משימה.

זבולון אורלב: אדוני היושב ראש, לא מדובר בנעליים אלא מדובר בבעיה בראש.

זבולון אורלב: הבעיה היא לא בנעליים אלא היא בראש.

זבולון אורלב: בעיניי באמת כאן מדובר בחציית גבול.

זבולון אורלב: אני לא חושב שאתם משקרים, אין לי ספק שאתם לא משקרים אבל אני חושב שהשיקולים שלכם - לא שיקולים שלך חס וחלילה אלא שיקולים של מי שממונה עליכם – לו הייתי שר הביטחון או מנכ"ל משרד הביטחון, הייתי לוקח בהחלט את השיקולים הלאומיים עליהם דובר כאן.

זבולון אורלב: הצבא לא מנותק מהחברה הישראלית.

זבולון אורלב: אני גם כופר בכך שיש כאן חסכון לאומי.

זבולון אורלב: יכול להיות שבצד התקציבי של משרד הביטחון יש חסכון, אבל בצד הלאומי יש כאן הפסד גדול מאוד ואני אומר כמי שהיה שר הרווחה שמחיר האבטלה הוא מחיר חמור והוא מחיר כבד לחברה הישראלית.

זבולון אורלב: כידוע לכם שר הביטחון הוא השר היחידי שיש לו סמכות בחוק המכרזים לפטור ממכרז.

זבולון אורלב: מן הראוי שהוא ישתמש בסמכות הזאת.

זבולון אורלב: אני מסכים לכל דברי קודמיי ואכן אם רוצים לחסוך את אותם עשרה, עשרים ושלושים מיליון שקלים, אנחנו מוכנים לתת עצות.

זבולון אורלב: יש לנו עצות מאוד מאוד טובות בסוגיות האלה.

זבולון אורלב: אפשר לקצץ גם במשלחות.

זבולון אורלב: יש לנו שורה ארוכה היכן לחסוך אבל לא הייתי חוסך את זה על חשבון סגירת מפעל ושליחת 130 עובדים הביתה.

זבולון אורלב: מוזר בעיניי שאתם מעלים טענות מקצועיות שהמפעל כנראה לא יודע עליהן.

זבולון אורלב: אתם מעלים טענות מקצועיות על בלאי, על שינויים וכדומה, אבל אני מבין ממך שטרם פורסם מכרז עם המפרט החדש.

זבולון אורלב: אני מבין שטרם פורסם המכרז עם המפרט החדש וכבר הולכים ומנסים לחפש פתרונות בחוץ לארץ.

זבולון אורלב: אני מאמין מאוד שהבעיה העיקרית היא באמת הבעיה השקלית ושוב, אני חושב שתפקידה של ועדת הכספים לעצור את המהלך הזה.

זבולון אורלב: אדוני היושב ראש, תמיד כשמגיעות אלינו בקשות של משרד הביטחון אנחנו מתייחסים אליהן בכבוד הראוי כיוון שביטחון המדינה נמצא אצלנו בסדר עדיפות גבוה, אבל אני מוכרח לומר שאם אלה שיקולי הדעת של מערכת הביטחון, אני בפעמים הבאות מתכוון להגיש רביזיות, אני מתכוון עכשיו להיכנס יותר לעומק בכל הבקשות של מערכת הביטחון כיוון שאני לא יכול להשלים עם המצב הזה שמערכת הביטחון סוגרת בהינף יד מפעל שאין שום סיבה שבעולם לסגור אותו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חברת הכנסת פניה קירשנבאום.

משה גפני: אחרי חבר הכנסת אורי אריאל.

פניה קירשנבאום: אני לא יודעת ממה להתחיל כי יש כל כך הרבה דברים לומר, אבל אני בכל זאת אתחיל מהתקציב.

פניה קירשנבאום: אנחנו שומעים על אילוצי תקציב וזה מפתיע.

פניה קירשנבאום: חבר הכנסת זבולון אורלב לא נכנס לזה אבל אני מסתכלת ואני רואה את הסעיפים בהם בהחלט היה אפשר לחסוך ואני אתן דוגמה.

פניה קירשנבאום: בסיס צריפין אמור להיסגר בעוד שנתיים ולא ברור לי למה מחלקת בינוי נכנסת ובונה בניינים בצריפין ומעבירה לשם יחידות שאין שום צורך בהעברתן.

פניה קירשנבאום: יש לי הסבר למה אתם עושים את זה, אבל זה אולי לא נוגע בדיוק למחלקה שלכם.

פניה קירשנבאום: יש עוד דברים בהם אני לא רוצה כאן להתעמק, אבל בהחלט אני יכולה להצביע על דברים שנעשים שאין להם כל הסבר והצדקה.

פניה קירשנבאום: זה קורה כשאנחנו מדברים על המפעל – אני מנסה לא לחזור על הדברים שכבר נאמרו – שמפרנס את המשפחות ואנחנו הולכים לסגור אותו.

פניה קירשנבאום: אם נלך לנושא איכות הנעליים, אנחנו מדינת היי-טק שיודעת לפתח דברים ואין לי ספק שאם זאת הייתה הדרישה שלכם כלפי מפעל בריל, הם היו עושים את ההתאמה של הנעליים ומביאים אותם לרמה שהייתה נדרשת מכם.

פניה קירשנבאום: אני בטוחה שאפשר היה להגיע לזה.

פניה קירשנבאום: שנית, למה לקנות בארצות הברית?

פניה קירשנבאום: בואו נקנה בסין, שם הרבה יותר זול ואפשר היה לחסוך עוד יותר.

שלמה מולה: עוד מעט נביא חיילים מסין.

פניה קירשנבאום: אני אומרת שמדינת ישראל בדרך הזאת הולכת להפוך למדינת יבוא ושירות כי חוץ מזה שאנחנו נייבא בשר, חלב, טונה, מדים של החיילים שלנו, את הנעליים של החיילים שלנו ועוד מעט נביא גם את החיילים, ואנחנו רק נשרת אותם.

פניה קירשנבאום: אנחנו נפסיק להיות מדינת ייצור.

פניה קירשנבאום: אנחנו נפסיק לייצר ולא נייצר שום דבר כי כל דבר הרבה יותר זול להביא.

פניה קירשנבאום: אני שואלת אתכם.

פניה קירשנבאום: כשיש לנו אותות חירום, האם נהיה מסוגלים להביא מארצות הברית או מכל מדינה אחרת בדיוק את אותה כמות של נעליים שאנחנו מקבלים ממפעל בריל שנמצא כאן ושהוא נותן את השירות לצבא?

פניה קירשנבאום: או האם בשעת חירום אנחנו נתחיל לחפש מאיפה נביא עכשיו ומחר את הנעליים שאנחנו צריכים עכשיו.

פניה קירשנבאום: אולי נמלא מחסנים ונחזיק נעליים במלאי ובמלאי הזה נשקיע כסף כי נצטרך אולי את הנעליים האלה בזמן כלשהו.

פניה קירשנבאום: כדי לסכם.

פניה קירשנבאום: אני חושבת שיש דרך להגיע עם מפעל בריל להסכם ולקבל ממנו דגם.

פניה קירשנבאום: אם זה דגם שלא עונה לדרישות הצבא, לשפר את הדגם הזה.

פניה קירשנבאום: אני חושבת שגם המטרה שלכם צריכה להיות שאלה שישרתו בצה"ל, כשהם ישתחררו, יהיה להם מקום עבודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חבר הכנסת אורי אריאל.

אורי אריאל: תודה היושב ראש.

אורי אריאל: ראשית, יצאה מכאן חברת הכנסת יחימוביץ.

אורי אריאל: אני רוצה להצטרף לדבריך שקציני צה"ל לא משקרים והוועדה לא יכולה לקבל סגנון כזה מחברי כנסת.

אורי אריאל: גם מאחרים לא, אבל אני יכול לדבר עלינו.

אורי אריאל: אני לפחות מוחה על האמירה הזאת ואני מקווה שהיא כן תמשוך את דבריה בהמשך.

אורי אריאל: אני אדבר אתה.

אורי אריאל: הדברים נשמעו ואני לא רוצה להאריך אלא לתת עצה ליושב ראש, ברשותך.

אורי אריאל: אני מכיר כמו שאחרים מכירים את מנכ"ל משרד הביטחון.

אורי אריאל: יש לו רגישות לעבודה בישראל, למקומות העבודה, יש לו רגישות לפריפריה ואני אומר את זה מניסיוני.

אורי אריאל: הוא רחוק מלהיות אטום לראייה הכוללת של הצרכים בישראל, כולל מקומות העבודה.

אורי אריאל: לכן הצעתי היא שאחרי שכולם כאן ישמיעו את קולם אתה תדאג שתהיה ישיבה עם המנכ"ל – היא יכולה להיות מצומצמת ואולי רק אתך – כי אני חושב שאפשר להביא את זה לידי סיכום חיובי.

אורי אריאל: כך נראה לי מהיכרותי את הנפשות הפועלות וכך נפתור את הבעיה כפי שעשית עם כמה מפעלים אחרים.

אורי אריאל: פגישה מצומצמת, אחרי פגישה גדולה בה מעלים את הכול, יכולה להביא את הדברים לפתרון.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: שלמה בוסקילה, סמנכ"ל בריל.

שלמה מולה: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, אני קודם כל רוצה להודות בשם העובדים על ההזדמנות הזאת להגיע לכאן.

שלמה מולה: אני אתן קצת רקע על המפעל.

שלמה מולה: מפעל בריל קיים משנת 1948, מאחרוני מפעלי הנעליים בישראל, מעסיק מעל למאה עובדים, חלקם מעיירות פיתוח אותם אנחנו מסיעים מקריית גת, באר שבע ועוד כמה מקומות כאלה.

שלמה מולה: בשנת 2000 זכה המפעל במכרז ייצור נעלי צבא בטכנולוגיה חדשנית ביותר בעולם.

שלמה מולה: באותה שנה החלפנו את הטכנולוגיה עליה מדברים כרגע, הטכנולוגיה של האמריקאים, ומכרנו ציוד כזה בפרוטות ורכשנו ציוד בהשקעות של למעלה מ-25 מיליון שקלים.

שלמה מולה: במשך שלוש שנים עבדנו על הפיתוח לפי מפרט צה"ל עד לרמת הצבע של החוט ואיפה צריך לשים את התפר.

שלמה מולה: אלה הדברים שהכתיבו לנו מצה"ל למרות הטענות שלנו שזה לא נכון וכי אנחנו היצרנים שיודעים לעשות את הדברים.

שלמה מולה: היה יותר נכון לתת ליצרן לייצר את הנעל ולא לאנשים שחושבים שיודעים לייצר נעל.

שלמה מולה: משנת 2004 המפעל מספק בין 90 ל-140 אלף זוגות נעליים בשנה.

שלמה מולה: סיפקנו מעל ל-800 אלף זוגות נעליים ולדבריו של זיו גפני שאומר שחצי מזה הולך לפגומים אומר שמתוך ה-800 אלף זוגות, קיבלנו בחזרה אחרי מאמצים רבים של אט"ל, בסך הכול במשך שמונה שנים 300 זוגות נעליים פגומים שחלקם גם היינו יכולים להחזיר להם.

שלמה מולה: זה פחות ממחצית פרומיל האחוז.

שלמה מולה: בשום מקום בענף הנעליים לא קיימת כמות כזאת של פגומים.

שלמה מולה: מעבר לזה, אם הנעל לא הייתה טובה ובשנת 2004 יש לכם כבר דוח של אורתופד, למה לא נעניתם למה שאנחנו כתבנו לכם עשרות ומאות פעמים?

שלמה מולה: ביקשנו לשנות את הנעל.

שלמה מולה: למה דחיתם לשנות את האימום?

שלמה מולה: אם כן, למה לקחתם ב-2004 את הנעל הזאת והעתקתם אותה בתורכיה ונתתם ליצרן תורכי להתחרות בנו?

שלמה מולה: לקחו את אותה נעל והעתיקו אותה.

שלי יחימוביץ': חוצפה ושערורייה.

שלמה מולה: לקחו את אותה נעל והעתיקו אותה.

שלמה מולה: אתמול הייתה כתבה של הנשיא שמסביר לאן הכספים בתורכיה הולכים.

שלמה מולה: הם הולכים לחמאס.

שלמה מולה: הם לקחו את אותה נעל עם אותו אימום.

שלמה מולה: מה זה אימום?

שלמה מולה: אימום זה הצורה של הנעל.

שלמה מולה: הם לקחו את זה והעתיקו אחת על אחת בתורכיה.

שלמה מולה: אם כך, למה העתקתם אותה?

שלמה מולה: למה נתתם ליצרן התורכי?

שלמה מולה: למה לא באתם עם האורתופד הזה שיסביר לנו שמה שאנחנו צודקים כשאנחנו אומרים שצריך לשנות?

שלמה מולה: הנעל הזאת זכתה בפרס ראש אט"ל על פיתוח ופרס מנכ"ל משרד הביטחון.

זבולון אורלב: באיזו שנה?

שלמה מולה: בשנת 2005.

שלמה מולה: הטכנולוגיה של הנעל הזאת עוררה עניין.

שלמה מולה: בעולם יש שש-שבע מכונות כאלה.

שלמה מולה: זאת הטכנולוגיה החדשנית ביותר לייצור נעליים צבאיות.

שלמה מולה: הטכנולוגיה של הנעל עוררה עניין בעולם, גם אצל היצרן האמריקאית.

שלמה מולה: אני הייתי אתו במשאים ומתנים לגבי הטכנולוגיה שלנו החדישה, לא הטכנולוגיה שהם מדברים עליה של לפני שלושים שנים.

שלמה מולה: היצרן שהיום הם פונים אליו ולוקחים ממנו את הנעלים, פנה אלינו ורצה לעשות שיתוף פעולה.

שלמה מולה: הצבא הסיני פנה אלינו והיינו במשא ומתן עד כמעט כדי חתימת חוזה.

שלמה מולה: הצבא האתיופי גם היה אתנו במשא ומתן עד כמעט כדי חתימת חוזה.

שלמה מולה: הצבאות באירופה גם פנו אלינו, אבל הפלא ופלא, כולם רצו שנעבור ונשים את המפעל שלהם במקומות שלהם, כולל אותו אמריקאי, כולל אותו סיני, כולל אותו אתיופי, כולל כל אחת ואחת מהמדינות.

שלמה מולה: כל פעם כשניסינו לשווק את הנעליים שלנו לצבאות, כולם התפעלו מהטכנולוגיה הזאת אבל נתקלנו בחומה כי הם רצו לשמור על הייצור המקומי שלהם בשונה ממה שאנחנו נתקלים כאן.

משה גפני: מר בוסקילה, יש שתי טענות של משרד הביטחון.

משה גפני: האחת, המחיר, והשנייה האיכות.

שלמה מולה: אני יכול להוסיף ולומר עוד דבר.

שלמה מולה: בסיכום דיון שנערך במשרד הביטחון יחד עם זיו גפני, סגן ראש מנה"ר כותב בסיכום הדיון וזה היה לפני שבוע: "מדובר בספק אמין וטוב שנתן רמת שירות גבוהה.

שלמה מולה: לאורך שנים הייתה שביעות רצון מהנעליים שסיפק".

משה גפני: אני יכול לראות את המכתב הזה אחרי שתסיים להקריא ממנו?

שלמה מולה: בוודאי.

שלמה מולה: "הייתה שביעות רצון מהנעליים שסיפק, מהעמידה בלוח זמנים ומהמחירים שסוכמו מול החברה".

שלמה מולה: אם כן, קיבלנו שבחים וזה מה שנכתב לפני שבוע וכך נכתב גם במשך כל הזמן.

זבולון אורלב: לא באו אליכם בטענות מקצועיות לגבי הטיב, האיכות, הבלאי?

זבולון אורלב: את כל הדברים האלה אתה שומע פעם ראשונה?

שלמה מולה: לא.

שלמה מולה: אדרבה, אנחנו ביקשנו לפתח נעל חדשה.

זבולון אורלב: הם באו אליכם בטענות מקצועיות לגבי טיב הנעל?

שלמה מולה: לא.

זבולון אורלב: אין פניות בכתב, טענות, לא אמרו שהנעל לא מתאימה, יש יותר שברים?

שלמה מולה: לא.

שלמה מולה: להפך.

שלמה מולה: קיבלנו שבחים דווקא מזיו גפני, מעיתון "במחנה" ומכל מיני עיתונים ואורתופדים כאלה ואחרים.

משה גפני: מה לגבי המחיר?

שלמה מולה: לגבי המחיר.

שלמה מולה: ישבנו עם משרד הביטחון ואמרנו להם שאנחנו מתחייבים לנעל זולה.

שלמה מולה: המחיר זול יותר מהמחיר של האמריקאים למרות שמדובר בתפוחים ואגסים.

שלמה מולה: זאת נעל חצי עור וזאת נעל עור שלם.

שלמה מולה: זאת נעל בטכנולוגיה מתקדמת וחדשנית שזמן הייצור שלה הוא כפול בגלל הטכנולוגיה שלנו וכאן זמן הייצור הוא חצי.

שלמה מולה: מעבר לכך.

שלמה מולה: אני רוצה להתייחס למחיר עליו מדבר זיו גפני.

שלמה מולה: המחיר הוא לא מדויק.

שלמה מולה: המחיר של האמריקאים הוא 72.36 במפעל עצמו.

שלמה מולה: מהמפעל מעבירים את הנעליים למחסן של המשלחת בניו ג'רסי והם לא מחשיבים את העלויות.

שלמה מולה: משם מעבירים את זה לנמל וכולי כאשר צריך להוסיף עוד מע"מ.

שלמה מולה: המחיר שלנו בו הוא נוקב, הוא נוקב בו כולל מע"מ.

שלמה מולה: המחיר של האמריקאים זה המחיר במפעל עצמו.

שלמה מולה: לא סופרים את מה שעולה בדרך.

שלמה מולה: לא סופרים.

שלמה מולה: את המע"מ לא סופרים.

שלמה מולה: מס נמל לא סופרים, אבל אצלנו מעמיסים הכול.

שלמה מולה: ברשותך אדוני היושב ראש, אני רוצה להוסיף עוד דבר.

שלמה מולה: אני אומר שאנחנו פיתחנו נעל והשקענו הרבה מאוד כספים בפיתוח הנעל השנייה החדשה שהצענו והגשנו ל-RFI.

שלמה מולה: הם נתנו שבחים ב-RFI.

שלמה מולה: באותו RFI הם אומרים שכן הגשנו והם כותבים לנו מכתב שהגשנו.

שלמה מולה: לא זו בלבד אלא עוד יש להם את החוצפה, כי זה הרצחת וגם ירשת.

שלמה מולה: שבוע לפני הם כותבים לנו שהם הולכים לרכוש את רוב הנעליים בארצות הברית ואחר כך הם באים בטענה שאנחנו לא המשכנו את ה-RFI.

שלמה מולה: האם יש כאן איזשהו הגיון שאנחנו ניכנס לשלושה חודשי ייצור, נשקיע במכונות ובציוד שעולה מיליוני שקלים כשהם שולחים לנו מכתב שהם הולכים לרכוש את רוב הנעליים בארצות הברית?

שלמה מולה: במקביל, יש לי אישור על כך שנכנסנו ל-RFI.

שלמה מולה: עכשיו הטענה שלהם היא שאנחנו לא המשכנו ב-RFI.

שלמה מולה: כמובן שלא נמשיך ב-RFI כשאנחנו רואים שיש לנו שלושה חודשי ייצור.

משה גפני: תודה רבה.

שלמה מולה: נמצא כאן האורתופד ואני מבקש, אם אפשר, לשמוע אותו.

אברהם זכות: אני רוצה לומר כמה דברים.

אברהם זכות: אני הגעתי עכשיו לגיל 62 ואם המפעל ייסגר, לאן אני אלך?

אברהם זכות: לדמי אבטלה?

אברהם זכות: יש לי שלושה ילדים ששירתו בקרבי, אח שנפל במלחמת שלום הגליל, ולאן אני אלך?

אברהם זכות: מי ייתן לי את הפרנסה?

אברהם זכות: ייתנו לי דמי אבטלה?

אברהם זכות: אני לא רוצה.

אברהם זכות: אני לא רוצה דמי אבטלה.

אברהם זכות: אני רוצה להתקיים בכבוד.

מוריס עובדיה: אדוני היושב ראש, יש לי שני ילדים בצבא.

מוריס עובדיה: אני עובד בייצור נעליים כבר שלושים שנים.

מוריס עובדיה: לא הייתה שום בעיה לשפר את הנעל, אם רק היו מציינים את זה.

מוריס עובדיה: איפה אני אלך לעבוד?

מוריס עובדיה: אני בן 55 ויש לי שמונה ילדים.

מוריס עובדיה: איפה אני אלך לעבוד?

מוריס עובדיה: לאן אני אלך?

מוריס עובדיה: לאמריקאים?

מוריס עובדיה: לאן נלך?

מוריס עובדיה: לאן הוא שולח אותנו?

מוריס עובדיה: מה המסלול הזה יותר טוב ממני?

אהרן פיינסטון: אני אורתופד.

משה גפני: אתה אורתופד של המפעל?

אהרן פיינסטון: לא.

משה גפני: אז איך הגעת לכאן?

אהרן פיינסטון: הם פנו להתייעץ אתי איך לשפר את הנעל.

אהרן פיינסטון: אין לי שום קשר עסקי עם המפעל.

אהרן פיינסטון: אני עובד בבית החולים אסף הרופא.

אהרן פיינסטון: הייתי הרבה שנים בצבא קבע ובמסגרת זאת עשיתי את עבודת הדוקטור שלי על נעלי צבא ושברי מאמץ.

אהרן פיינסטון: גם היום אני עסוק במחקר מאוד מאוד רציני, החדשני ביותר בנושא שברי מאמץ.

אהרן פיינסטון: מחר אני נוסע עם אותו פרופסור צ'ק מילגרום ואנחנו בודקים חיילים בנח"ל בנושא הזה.

אהרן פיינסטון: אני יודע שציטטו אותו באופן מאוד חלקי.

אהרן פיינסטון: בעברי הייתי נציג של חיל רפואה בוועדה שתכננה את הנעל הנוכחית, בתקופה שחיל רפואה עוד יוצג בוועדה הזאת כי אחר הוא הפסיק להיות מיוצג.

אהרן פיינסטון: כשאנחנו מדברים על נעל, אנחנו מדברים בעיקר על שלושה מרכיבים.

אהרן פיינסטון: אנחנו מדברים על הסוליה ויש טכניקות מטכניקות שונות, אנחנו מדברים על האימום שהוא חתיכת פלסטיק עליה ב ונים את הנעל וזה מה שחשוב לגבי המבנה לעומת מבנה הרגל ואנחנו מדברים על הגפה שהיא החלק העליון.

אהרן פיינסטון: אם אנחנו משווים בין הנעליים הישנות לחדשות, לגבי הסוליה, כנראה שהסוליה החדשה של הנעל האמריקאית פחות טובה.

אהרן פיינסטון: מהחיילים בשטח אנחנו שומעים על הרבה בלאי.

אהרן פיינסטון: אנחנו לא מודדים את זה כי זה לא המנדט שלנו לבדוק ולהשוות אבל שומעים על הרבה מאוד בלאי.

אהרן פיינסטון: גם מבחינת החומרים מהם הנעל עשויה, זה פחות טוב מגומי והנעל של בריל היא נעל מגומי.

אהרן פיינסטון: מבחינת הגפה, אין לנו נתונים השוואתיים חוץ מזה שחלק מהנעל הוא עור וחלק בד.

אהרן פיינסטון: מבחינת האימום, אני מודה, לצערי שהאימום הנוכחי הוא נחות לעומת האימום האמריקאי.

אהרן פיינסטון: אין ספק בכך.

אהרן פיינסטון: אני הייתי שותף בפיתוח של זה.

אהרן פיינסטון: היו טעויות רבות אבל אפשר לתקן.

אהרן פיינסטון: אפשר להציע אימום אחר.

אהרן פיינסטון: אני יודע שחברת בריל הציעה אימום אחר אבל חברת בריל מסונדלת על פי התנאים של החוזים שלה עם משרד הביטחון.

אהרן פיינסטון: את האימום הזה צריך לשפר.

אהרן פיינסטון: כשאנחנו באים ובודקים שביעות רצון אצל החיילים, הדבר הראשון שהחייל רוצה זה לשוב הביתה עם נעלים לא בלויות.

אהרן פיינסטון: הדבר השני היא נוחות ושיקולים נוספים.

אהרן פיינסטון: כששואלים חיילים מה הם רוצים, תמיד החדש יותר טוב.

אהרן פיינסטון: זאת אומרת, אם עושים מחקר, תמיד החדש יותר טוב.

אהרן פיינסטון: אני לא חושב שיש תוקף למחקר הזה כמו שלא היה תוקף למחקר שמצא שהאימום הנוכחי של בריל הוא יותר טוב מהקודם.

אהרן פיינסטון: אני חושב שזה לא נכון.

אהרן פיינסטון: יש טכנולוגיה היום בארץ לייצר נעלים לדעתי בפסגה.

אהרן פיינסטון: כמו בתעשיות הביטחוניות בשיתוף פעולה של צה"ל, של משרד הביטחון והתעשיות, אנחנו במקום הראשון בעולם בהרבה מאוד תעשיות, לדעתי אנחנו יכולים להיות באותו מקום בנושא הנעליים אבל צריך שיתוף פעולה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני רוצה לומר למשרד ביטחון ואנשי הצבא.

משה גפני: לנו חברי הוועדה יש ניסיון וישיבה כזאת לא הייתה זמן רב.

משה גפני: אנחנו נקלענו למצוקות קשות של מפעלים כשהיו שני צדדים למטבע.

משה גפני: עד היום אנחנו נמצאים עם מפעל פרי גליל עם בעיה.

משה גפני: יש מפעלים בהם פתרנו את הבעיה והפתרון היה מאוד מאוד קשה.

משה גפני: הייתה גם תוספת תקציבית, היה גם כיפוף משרד התעשייה ומשרד האוצר וכולי.

שלמה מולה: ייצור קריטריונים חדשים.

משה גפני: נכון.

משה גפני: לייצר קריטריונים חדשים, להגיש חקיקה נפרדת.

משה גפני: ישיבה כזאת לא הייתה.

משה גפני: אני כחבר בוועדה, לא רק כיושב ראש הוועדה, וכך כל החברים שהשתתפו בישיבה, השתכנענו שאפשר לנהל משא ומתן עם חברת בריל שהייצור יהיה ברמה מתאימה, שהמחיר יהי היותר זול, כל הדברים האלה שנעשים בתוך המשפחה.

משה גפני: ללכת לארצות הברית וללכת במקרה הזה על דולר סיוע, אני לא חושב שזה נכון.

משה גפני: אני אומר לכם מה המעמד של ועדת הכספים, ואני לא איש שמאיים, אף פעם לא איימתי ואני לא מתכוון גם עכשיו לאיים בניגוד למה שחלק מהחברים אמרו לי לעשות.

משה גפני: אנחנו צריכים לאשר את תקציב הביטחון.

משה גפני: אנחנו נמצאים כל הזמן בבעיה.

משה גפני: אנחנו היינו במשרד הביטחון בדיון עם השר ועם המנכ"ל ובאמת יש לנו רגישות לעניין הזה, רגישות מאוד מאוד גבוהה.

משה גפני: אם אתם לא תבואו כאן עם החלטה – את ההחלטה צריך לקבל המנכ"ל אבל לבוא עם החלטה זה כן בסמכות שלכם – לשבת עם המפעל על שני הדברים שהעליתם ולפתור את הבעיה הזאת, אנחנו נרגיש מאוד רע כשיבוא תקציב הביטחון ותקציב הביטחון מגיע כל שבוע.

משה גפני: כל שבוע תגיע תוספת כלשהי ואנחנו נרגיש רע מאוד.

משה גפני: אתם חיילים מסורים וקצינים מסורים, ואת פקידה מסורה, ואתם לא רוצים שתקציב הביטחון ייפגע ואף אחד מאתנו לא רוצה בכך.

משה גפני: אני מבקש שתודיעו לוועדה שאתם הולכים לשבת עם מפעל בריל.

משה גפני: אם בסוף תהיה מסקנה שאין אפשרות לרכוש מהם, תגידו לנו ואז נשב עם המנכ"ל.

משה גפני: אני אזמין לכאן את המנכ"ל.

משה גפני: נראה אם נעשה את זה בישיבה מצומצמת או בישיבה מורחבת.

משה גפני: אנחנו לא נצא מהישיבה הזאת באפשרות כזאת שמשרד הביטחון לא קונה את הנעליים ממפעל בריל בגלל הסיבות שמניתם.

משה גפני: לא מקבלים את זה ולא בגלל שאתם לא אומרים אמת.

משה גפני: אתם אומרים אמת והכל בסדר אבל בסופו של דבר מי שצריך להצביע, להרים את האצבע, על תקציבים, אלה אנחנו ולא נוכל לעשות זאת.

משה גפני: לכן אני מבקש שתאמרו מה שאתם רוצים עכשיו.

משה גפני: הבמה לרשותכם.

משה גפני: אלוף משנה זיו גפני.

זיו גפני: מאחר שהיו כאן כמה דברים שנאמרו קודם ולא רציתי להפריע, אני חייב לומר כמה דברים.

זיו גפני: אני אומר קודם כל שאנחנו לא התלוננו על איכות הספק.

זיו גפני: אנחנו התלוננו על סוג הנעל.

זיו גפני: סוג הנעל היא נעל שאנחנו פיתחנו, היא נעל שלנו ולכן גם הייתה לנו אפשרות ללכת למקומות אחרים עם המפרט שלנו ולקנות אותם במקומות אחרים.

איתן כבל: אתה לא שם לב, אבל אתה מחזק את הדברים.

זיו גפני: אתם אנשים שאומרים אמת.

קריאה: נכון.

משה גפני: אתם אנשים שעושים את מלאכתכם נאמנה ולכן אני רוצה לעזור לכם.

משה גפני: תדעו שאם לא תודיעו עכשיו על ישיבה עם המפעל, אתם גורמים נזק למערכת הביטחון.

משה גפני: אני נצא 22 או 23 שנים בכנסת ותאמינו לי שאני לא הולך להכשיל אתכם.

זיו גפני: אדוני היושב ראש, אנחנו ישבנו עם המפעל והצענו לו הצעות שהוא לא קיבל אותן.

זיו גפני: אני ממליץ שתלך ישר לאופציה השנייה, כלומר לאופציה של פגישה עם המנכ"ל בנושא הזה כדי שיציג לך את השיקולים.

ישראלה פרידמן: אני מבקשת להביע את עמדת המשרד.

ישראלה פרידמן: חשוב לי לומר שאנחנו מרוצים מחברת בריל.

ישראלה פרידמן: אנחנו אף פעם לא אמרנו שאנחנו לא מרוצים מהמפעל ומרמת השירות.

ישראלה פרידמן: אנחנו חושבים שהמפעל עמד לרשותנו בכל הזדמנות.

שלמה מולה: אז מה הבעיה לומר להם שאתם רוצים שיפור כזה וכזה?

זיו גפני: אמרנו.

שלמה מולה: מה הבעיה?

זיו גפני: אמרנו.

זיו גפני: אלה המסמכים.

ישראלה פרידמן: אין לנו שום טענה אבל אני צריכה לחזור למשרד ולהעביר להנהלת המשרד, לראש מנה"ר, את דברי היושב ראש.

משה גפני: כל החברים.

משה גפני: לא היה אחד שאמר אחרת.

משה גפני: היו כאלה שאמרו את זה מאוד חריף.

ישראלה פרידמן: אני אציע לו לאור זאת לפנות למנכ"ל ולטכס עצה.

ישראלה פרידמן: יכול להיות שאנחנו נפנה לחברת בריל ונקיים פגישה.

משה גפני: אני מסכם את הישיבה.

משה גפני: אני מקבל את מה שאמרת עכשיו.

משה גפני: אני לא מבקש מכם כאן לקבל החלטה, זה גם כנראה לא בסמכות שלכם.

משה גפני: אני מבקש תוך ארבעה או חמישה ימים - ואני מניח שהם יספיקו כדי שתדברי עם האנשים במשרד – לקבל תשובה האם אתם הולכים לשבת עם חברת בריל ואז תאמרו לי גם כמה זמן ייקח הדיון אתם.

משה גפני: כשכל זה ימוצה, אני מבקש שתחזרו עם התשובה.

משה גפני: אם התשובה תהיה חיובית, הנה מה טוב ותקבלו שבחים רבים על העניין מכיוון שבאמת המצב הכלכלי מבחינת התעסוקה כאן הוא בראש סדר העדיפות, ונדמה לי שאפילו השר שלכם אמר את שהנושא הפנימי עוד יותר גרוע מאויבים חיצוניים.

משה גפני: אולי לא השר שלכם, אבל מישהו שקרוב לשר שלכם.

משה גפני: אם זה המצב, באמת צריך לקחת את זה בחשבון.

משה גפני: הנושא הזה הוא בר פתרון.

משה גפני: אם לא ניכנס לפינות של להיצמד למה שהחלטנו פעם, זה בר פתרון ולא בקושי אלא בקלות.

משה גפני: אם אין פתרון, אנחנו נצטרך לדעת מה הסיבות לכך.

משה גפני: אל תשאירו אותנו עם פה פתוח.

משה גפני: אני רוצה לחזור הביתה ולומר לאשתי שאני גרמתי היום הזה שלא הייתי כל היום בבית ל-110 או 120 עובדים להמשיך לעבוד במפעל כי אחרת אשתי תגיד לי מה בזבזת את כל היום, רק לריב על חוק טל.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הישיבה נעולה.

משה גפני: אני מחכה לתשובה מכם.