ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 232, 2012-02-02 18:00

דני דנון: שלום לכולם.

שלמה מסלאוי: אני רק אגיד לחברים שלי, בדרך כלל אני פותח.

שלמה מסלאוי: היום מי שיושב ראש הוועדה זה חבר הכנסת דני דנון, אז אני כמובן נותן לו.

שלמה מסלאוי: הוא אורח שלנו, אבל הוא יושב הראש.

דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות הגיעה לקיים את הסיוע וישיבה היום פה.

דני דנון: אנחנו תיאמנו עם חברי הטוב, מר שלמה מסלאוי, חבר מועצת העיר, שאנחנו קודם כל נצא לסיור, נפגוש את התושבים שחוזרים עכשיו מהעבודה, לשמוע אותם, את הבעיות, ולראות---

קריאה: אנחנו התושבים.

דני דנון: אין יותר, זה מה שנשאר?

דני דנון: גם לדבר עם המסתננים שנמצאים פה וגרים פה, כשהמטרה שלנו היא לצאת ולהבין כיצד נפגעים השירותים של התושבים בגלל העומס שיוצרים המסתננים שגרים פה בשכונה, גם עולים חדשים שגרים פה, או שרוצים להגיע לפה, ולראות באמת מה צריך לעשות בנושא.

דני דנון: זו בעיה לאומית, זו לא בעיה של תושבי תל אביב ולא תושבי דרום תל אביב, זו בעיה לאומית שממשלת ישראל נדרשת אליה ואני באמת מקווה שהפעילות החדשה, גם לגבי הדרום סודנים, שיחידת עוז מפעילה ונותנת תמריצים להוציא את הדרום סודנים לארץ שלהם.

דני דנון: אני חייב לומר, אני הייתי שם בחודש אוגוסט, יש להם מקום לחזור אליו והנשיא שלהם הוציא הודעה רשמית שהוא קורא להם לחזור.

דני דנון: אנחנו גם ננסה לגעת בנושא הזה---

קריאה: זה נשיא אריתריאה.

דני דנון: לא, נשיא דרום סודן.

קריאה: גם נשיא אריתריאה.

דני דנון: אבל אני יודע באופן אישי על נשיא דרום סודן שהוא מקבל את הנושא.

דני דנון: אני רציתי לבקש מחברי שלמה שלא נפתח עכשיו בהצגת האנשים, יש פה נציגים של משרדי ממשלה מכובדים, אלא שקודם כל נצא, נעשה סיור של חצי שעה ואז נחזור לפה ונוכל באמת לדון בדברים.

שלמה מסלאוי: קיבלתי.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת בן סימון הגיע, אפשר לצאת לראות את האפריקאים.

דני דנון: סיור באזור נווה שאנן

דני דנון: אני הייתי פה בסיור עם מפקד יפתח הקודם, אוחיון.

דני דנון: הוא אמר 'אנחנו נקים פה תחנה', וזה קרה, תחנה הוקמה.

דני דנון: אבל אני רואה שגן המשחקים פה---

ארז קעתבי: דרך אגב, עכשיו היא הולכת לגדול עוד יותר, ב-150, 140 שוטרים.

יהודה בן עזרא: מה שקורה בגן הזה, כל אלה שמגיעים---

דני דנון: מי שמגיע מסהרונים.

יהודה בן עזרא: מי שמגיע מסהרונים מגיע לפה, מורידים אותם פה באוטובוס.

יהודה בן עזרא: השבוע הגיעו לפה 60 איש ואז הם מתרכזים פה בגינה.

דני דנון: זה הבקו"ם.

דני דנון: ..

יהודה בן עזרא: כן.

יהודה בן עזרא: מה שעשינו בשבועיים האחרונים, ביחד עם נציגות האו"ם ועם עיריית תל אביב---

דני דנון: יש פה נציגה של נציגות האו"ם, נשמע אותך אחר כך.

יהודה בן עזרא: כן, יש פה את שרון.

יהודה בן עזרא: ביוזמה שלהם הם התחילו לחלק להם אוכל, ומאחר שמאוד קר, גם שמיכות.

יהודה בן עזרא: העירייה גם הורידה פה מכולה בשביל שכל הדברים לא ייערמו ולא ייזרקו, אז הם מרכזים את זה שם.

יהודה בן עזרא: זה מאוד חשוב גם לשמור על זכויות האדם שלהם, בלי שום קשר, כי אלה אנשים שהם במצוקה שצריכים איכשהו להתקיים ושחוסר התזונה שלהם לא יביא אותם למקומות שהם יצטרכו לבצע כל מיני---

דני דנון: כמה הגיעו בחודש האחרון ל'בקו"ם' פה?

יהודה בן עזרא: אנחנו לא רוצים לדבר על מספרים---

שלמה מסלאוי: 3,000 איש.

יהודה בן עזרא: שנייה רגע.

יהודה בן עזרא: זה קל לזרוק מספרים, לא כל מי שנכנס לארץ מסהרונים מגיע עכשיו לפה, הם מתפזרים בכל הארץ, המקום הזה כבר מלא.

יהודה בן עזרא: אם פעם הבעיה הייתה---

קריאה: הגבול זה 2,340.

דני דנון: בחודש האחרון?

יהודה בן עזרא: אם פעם היו מגיעים רק לפה, היום הם כבר נכנסו לשכונת שפירא, הם מתחילים לגלוש לקרית שלום, הם בתקווה, הם מתחילים להתפרס כי המקום מלא, הוא רווי, הוא רווי מאוד.

יהודה בן עזרא: אבל בגדול זאת הנקודה הראשונה של---

דני דנון: יש פה תושבים שגרים פה, ממש פה?

דני דנון: הם פה איתנו?

יהודה בן עזרא: יש, אוכלוסייה מבוגרת.

דני דנון: יש פה מישהו שגר ממש בנווה שאנן?

שלמה מסלאוי: יש פה תושבים, התשובה היא חיובית.

יהודה בן עזרא: כן, אבל יש פה גם הרבה אוכלוסייה מבוגרת, שהיא לא יכולה ל---

דני דנון: איפה אתה גר?

תושב: 35 שנה אני גר פה.

דני דנון: איפה פה?

תושב: אני פה.

תושב: בתוך המוח ש...

תושב: לצערי הם באו לתוך המוח שלי.

דני דנון: כמה שנים אתה גר פה?

תושב: 35 שנה.

תושב: גידלתי פה ילדים.

דני דנון: איך משפיע עליך מה שקורה פה עכשיו, על הילדים שלך?

תושב: פה?

תושב: הילדים מפחדים לצאת מהבית.

דני דנון: בני כמה הילדים שלך?

תושב: יש לי ילדים גדולים, אחד במשטרה, אחד ב...

דני דנון: יש פה ילדים קטנים שגרים בשכונה?

תושב: רובם גדלו והלכו וחלקם הולכים בגלל המצב הזה.

תושב: הבן שלי אומר, 'אנחנו לא רוצים לבוא...', הם הולכים רחוק בשביל שלא ניתן לעשות את הסיבוב הזה פה.

תושב: פחד, ממש פחד.

תושב: יש פה... שרצחו את אמא שלהם ו..., היא, רצחו את אמא שלה, שודדים, גונבים גז, מה לא עושים.

תושב: כל הצרות בעולם נמצאים.

תושב: אנחנו ממש נמצאים היום בגיהינום, זה ממש מחנה ג'בליה.

תושב: אם לא היה מחנה ג'בליה בעזה, הייתם מקימים פה.

שלמה מסלאוי: חביבה, בואי רגע.

שלמה מסלאוי: חביבה, תציגי את עצמך ותגידי איפה את גרה?

חביבה עזרא: נעים מאוד.

דני דנון: את גרה פה?

חביבה עזרא: אני גרה באיילת השחר, בדיוק בדרום תל אביב ואנחנו מאוד מאוד סובלים, ולא רק זה, אני לא יכולה ללכת ברחוב.

חביבה עזרא: שתי הרגליים שלי, הכול כחול, אני יכולה לעשות בדיקות ולהציג את זה לכנסת.

חביבה עזרא: אני עומדת על המדרכה, הם עוברים עם האופניים ומפילים אותי---

דני דנון: מתי הפילו אותך?

חביבה עזרא: לפני שבועיים זה היה, שלושה.

דני דנון: סתם הפילו אותך?

חביבה עזרא: הוא עבר עם האופניים עליי, ואני על המדרכה מחכה לאוטובוס.

חביבה עזרא: אז הפילו אותי, מסביב עמדו כמה זרים, אף אחד לא עזר לי לקום, ואני בקושי... כמעט התעלפתי, אבל כולם התגלגלו מצחוק.

חביבה עזרא: אני צריכה להחזיק אנשים כאלה שלא אכפת להם מפה?

חביבה עזרא: הם אורחים פה והם מתנהגים כאילו זה ארץ שלהם.

דני דנון: השירותים שאת מקבלת, רווחה, חינוך, רפואה, את באה במגע איתם?

דני דנון: או שזה רק ברחוב כשאת עוברת?

חביבה עזרא: רק ברחוב.

חביבה עזרא: איזה רפואה, מה בטיח?

חביבה עזרא: אני לא הולכת לרופא---

דני דנון: לא, בתי ספר.

דני דנון: שלמה, אני יודע שהילדים האלה לומדים בבתי ספר.

חביבה עזרא: אבל עוד משהו, כל הבניין שלי כבר מוצף מאריתריאה או סודנים, אני לא יודעת מי.

חביבה עזרא: הם גונבים תיקים ובא שוטר, שודדים את כולם---

דני דנון: לא, אני רוצה להבין, מה זה 'הם גונבים תיקים'?

דני דנון: את ראית בעצמך?

חביבה עזרא: כן, כן.

חביבה עזרא: הזמנו משטרה---

דני דנון: לא, לך גנבו תיק?

חביבה עזרא: לי?

חביבה עזרא: ועוד איך.

חביבה עזרא: אני יוצאת מסופר---

דני דנון: ספרי לי מתי זה קרה.

חביבה עזרא: לפני חצי שנה, עם הסופר.

חביבה עזרא: נכנסתי לסופר עם תיק וקניתי מוצר, מילאתי עגלה, אני באה לשלם, אין לי את התיק.

חביבה עזרא: ולא נעים, כבר העבירה את הכול.

חביבה עזרא: נאלצתי ללכת לבנק, להוציא כסף, לחזור, כי היא כבר העבירה את המוצרים.

דני דנון: ואיך את יודעת שאלה מסתננים שגנבו את התיק?

חביבה עזרא: כי הם עמדו אחריי, על ידי, וכל הזמן הם ליוו אותי משום מה, כי אני לא שמתי לב.

חביבה עזרא: עכשיו אני הולכת רק עם דבר כזה ולא עם תיק, צמוד.

חביבה עזרא: אני הולכת עם פנס.

חביבה עזרא: אם אני נוסעת לעיר אחרת, אני לא יכולה לחזור באותו יום, אם זה שעה חמש, אני חוזרת למחרת באור, על מנת לראות על מה אני דורכת.

חביבה עזרא: זה לא רק אני, זה כולם.

חביבה עזרא: שכנה ממול לבית שלי נרצחה, אף אחד לא אמר, 'מסכנה', שום דבר, אף אחד לא התייחס במדינה הזו, פרט לשלמה.

דני דנון: מצאו את הרוצח?

חביבה עזרא: כן.

חביבה עזרא: ואין לו עבר פלילי.

דני דנון: הוא היה מסתנן?

חביבה עזרא: כן.

חביבה עזרא: מסתנן.

קריאה: קיבל 8 שנים.

חביבה עזרא: אין לו עבר פלילי, לך תדע אם היה, הרי רוצחים הגיעו, כמובן.

חביבה עזרא: אחד מדבר בטלוויזיה, אני שרפתי לשכן שלי את הבית, אז אני פה מסתתר.

חביבה עזרא: מה זה?

חביבה עזרא: ארץ מקלט למסתתרים?

דני דנון: באים לפה אנשים חדשים לגור, עולים חדשים, זוגות צעירים?

חביבה עזרא: עזבו, עזבו.

דני דנון: הם לא מתקרבים בגלל מה שרואים פה?

חביבה עזרא: כן, היו הרבה רוסים שבאו, היו ועכשיו יש, כולם רוצים לעזוב ועוזבים.

חביבה עזרא: כולם עוזבים פה.

חביבה עזרא: כל האזור הזה, במקום לבנות לסטודנטים ובכלל לדיירים, אין היום לסטודנט להשכרת דירה, אין.

קריאה: לא רוצים לבוא, העירייה נותנת 9,000 שקל לסטודנטים והם לא רוצים לבוא.

חביבה עזרא: הם כן רוצים, אין להם איפה.

חביבה עזרא: אין להם איפה לגור.

שלמה מסלאוי: רצית עולה חדשה.

חביבה עזרא: שהם ברחו כולם.

דני דנון: ולריה, כמה זמן את בארץ?

הגב' ולריה: 19 שנים.

דני דנון: ואת עלית לפה ישר לשכונה?

הגב' ולריה: לא, אני גרה ארבע שנים בארלוזורוב בתל אביב, ואחר כך קניתי דירה בשכונת התקווה ברחוב חנוך.

הגב' ולריה: אפשר להגיד כמה אני שילמתי?

דני דנון: כן, אם את מוכנה, אנחנו מוכנים לשמוע.

הגב' ולריה: אני אסביר.

הגב' ולריה: אצלי לא היה דולר אחד וכל הכסף לקחתי מהבנק, ב-15 שנים אני סגרתי ועכשיו הדירה שלי, אבל עכשיו אני חושבת שאני סתם זרקתי כסף, סתם, עבדתי 19 שנים להרוויח ולשלם, בגלל שאי אפשר לחיות שם.

הגב' ולריה: אי אפשר.

דני דנון: מה זה אי אפשר לחיות?

הגב' ולריה: אני יכולה להסביר.

הגב' ולריה: אחרי 8 אפילו אני לא יכולה לצאת מהבית לזרוק זבל, אני פוחדת.

הגב' ולריה: אני עכשיו לא עובדת, אני בפנסיה, אבל חצי שנה לפני אני עבדתי לפעמים משמרת שנייה, ובעלי תמיד מחכה לי בחוץ.

הגב' ולריה: וקודם, בזמן שאני הגעתי---

דני דנון: יש עולים חדשים שבאים היום לשכונה, או שלא מתקרבים?

הגב' ולריה: לא, בכלל לא.

הגב' ולריה: ויש---

קריאה: להיפך, יצאו.

הגב' ולריה: כן, הם יצאו.

הגב' ולריה: קודם היה הרבה אנשים מקווקז, מבוכרים.

הגב' ולריה: הם מבוגרים וודאי שאין עבודה בארץ, הם עובדים בשוק, עם עגלות, ועכשיו יש אוכלוסייה אחרת והיא עובדת.

הגב' ולריה: זאת אומרת שזו בעיה גם כלכלית בשביל אנשים.

הגב' ולריה: בשבילי לא, אני קיבלתי פנסיה, אצלי הכול בסדר.

דני דנון: מה את מצפה מהמדינה, שאנחנו נעשה?

הגב' ולריה: אני חושבת שכל אחד צריך להיות בבית שלו.

הגב' ולריה: אני גרה ברוסיה, במוסקבה, ורציתי לעלות ארצה, פה יש נכדים, אפילו בבית הקברות יש שלושה קברים שם, ויש לי שני נכדים פה צברים, אבל רק אני יכולה ללכת לבית שלהם, הם לא יכולים להגיע, אני פוחדת.

חביבה עזרא: ומה קרה מול הבית שלך, כשנרצחה מישהי?

הגב' ולריה: כן.

הגב' ולריה: בדיוק מול הבית שלי נרצחה אישה מאריתריאה, בזמן שאני צריכה ללכת לעבודה.

דני דנון: יש לך אפשרות לעבור למקום אחר?

הגב' ולריה: סליחה?

הגב' ולריה: בפנסיה שאני מקבלת פה אני לא יכולה.

דני דנון: אני רוצה להקשות עלייך, מי שיכול לצאת היום, יוצא?

דני דנון: מי שיכול למכור את הדירה ולקנות במקום אחר?

דני דנון: יוצא?

הגב' ולריה: בוודאי.

הגב' ולריה: הרבה עולים חדשים, יותר צעירים, גם רופאים, גם מהנדסים, ויש להם ילדים קטנים, בוודאי הם לא רוצים את הבלגן הזה, הם פוחדים שהילדים.

הגב' ולריה: .. ילדות, יהיו בחוץ.

הגב' ולריה: אפילו יש חוגים בבית דני, אבל סיפרה בחורה, עובדת בבית חולים, יש לה חמש ילדות והיא לא יכולה לתת להם לצאת מהחוגים, היא פוחדת, בגלל שהיא עובדת במשמרות.

הגב' ולריה: אם היא עובדת משמרת שנייה---

דני דנון: אז הילדים של העולים לא מגיעים לחוגים בגלל החשש?

הגב' ולריה: אני חושבת שכן.

הגב' ולריה: ויש עוד דבר אחד, אם אתה מסתובב, למשל בחגים היהודיים, בחנוכה, אני אפילו עשיתי צילום, אני שמעתי ותמיד היו זיקוקים, ילדים, ויצאתי לבדוק, תמיד היה שירי חנוכה, אני יצאתי, הכול שחור, אין ילד אחד, אחד אפילו.

הגב' ולריה: אבל בשנה שעברה ביום כיפור, גם ביום השואה, זה רעש, זה שירים, זה ריח בירה, מבוקר עד לילה, מלילה עד בוקר.

הגב' ולריה: אפילו שאני פוחדת, אני יצאתי מהבית.

חביבה עזרא: וכשהיא מעירה להם, אומרים לה 'תחזרי לרוסיה'.

הגב' ולריה: זה דבר ראשון.

הגב' ולריה: אבל דבר שני, בזמן שאני אמרתי, 'מה אתם עושים?

הגב' ולריה: אתם לא יודעים איזה יום היום?' הם לא גרים פה יום אחד, יש הרבה ארגונים שצריך קצת ללמד...

דני דנון: הארגונים פה, נשמע אותם גם.

הגב' ולריה: מה היא עושה?

חביבה עזרא: סליחה, אנחנו מצפים להחזיר את דרום תל אביב לתושבים, כמו שהחזירו את רוטשילד לתושבים.

דני דנון: תודה רבה, נתקדם.

שלמה מסלאוי: אחר כך נמשיך עוד לדבר.

שלמה מסלאוי: מפגש בגינת לוינסקי עם מסתננים

דני דנון: אתה מדבר אנגלית, עברית, ערבית?

מסתנן: ערבית.

דני דנון: You speak English?

דני דנון: או עברית?

מסתנן: (מדבר בערבית).

דני דנון: יש לנו מתורגמן?

דני דנון: לא.

דני דנון: (תרגום בערבית): מאיפה אתה?

מסתנן: מסודן.

דני דנון: (תרגום מערבית): בן כמה אתה?

מסתנן: 25.

דני דנון: מתי יצאת מסודן?

מתרגם: לפני חודשיים.

דני דנון: כשהוא יצא מסודן הוא ידע שהוא בא לישראל?

מתרגם: כן.

דני דנון: כמה כסף זה עלה להגיע לפה?

מתרגם: בין 2,000 ל-3,000 דולר.

דני דנון: למה הוא לא הלך לדרום סודן לג'ובה והוא בא לתל אביב?

דני דנון: למה הוא לא הלך לגור בדרום סודן, למה הוא בא לפה?

מתרגם: זה מדינה לא משנה, זה לא זה.

דני דנון: זאת אומרת זה מבחירה?

דני דנון: זה מאה אחוז בחירה מתוכנן לבוא.

דני דנון: שאלה אחרונה, איך הוא שמע על מה שקורה פה, מי סיפר לו?

מתרגם: חברים, אחים הגיעו לכאן, כולם.

קריאה: מתקשרים, 'תבוא', יש...

דני דנון: שוקראן.

דני דנון: שיחה עם מחלק אוכל למסתננים

דני דנון: באיזה שעה?

מחלק אוכל למסתננים: ביום שישי, ביום חמישי, ביום רביעי.

דני דנון: כמה מנות ביום?

מחלק אוכל למסתננים: ---

דני דנון: כמה אנשים אוכלים?

מחלק אוכל למסתננים: אולי איזה 1,000.

דני דנון: 1,000 אנשים?

דני דנון: וכמה זמן לוקח לחלק את האוכל?

מחלק אוכל למסתננים: שעתיים.

דני דנון: ומי משלם על האוכל?

מחלק אוכל למסתננים: ...

מחלק אוכל למסתננים: יש ערבים, יש בדואים, יש... כולם באים.

דני דנון: ובשישי שבת גם?

דני דנון: הוא בעצם לא גר בגן, הם באים לארוחה...

ארז קעתבי: רובם הגדול חיים פה בגן.

דני דנון: אבל הוא אומר שהוא מחלק 1,000 מנות.

דני דנון: כמה ישנים פה, 100 אנשים בלילה?

ארז קעתבי: יש פה הרבה אנשים שנמצאים, סתם לדוגמה, יש להם איזה כתובת שיש שם מרתף, שבמרתף הזה גרים 120 איש.

דני דנון: בגן עצמו, בעוד חמש שעות אני אחזור, כמה יישנו פה?

ארז קעתבי: זה תלוי.

דני דנון: היום בלילה?

דני דנון: אתה מעריך, הערכה.

ארז קעתבי: 60-70 איש.

ארז קעתבי: יש תקופות שאנחנו נגיע ל-200.

דני דנון: אז זה מקום מפגש, הם באים, מדברים, מחליפים מידע, אוכלים.

ארז קעתבי: זה המקום הראשוני, זו נקודת המפגש הראשונית שהם באים...

דני דנון: אבל אני בטוח שאם תעשה פה סדר באנשים שעומדים בתור, יש פה אנשים ש---

ארז קעתבי: אלה, אתה תראה שרובם גרים פה.

דני דנון: הם לא אנשים שכבר עובדים?

ארז קעתבי: ---אם תדבר איתו, ידעתי שהוא לא יתקשר, כי אנחנו רואים שהוא הגיע עכשיו.

ארז קעתבי: תגיע לנווה שאנן, אתה תראה אנשים שמדברים עברית, מדברים טוב עברית.

דני דנון: השאלה שלי אם האנשים שבאים לאכול פה הם ממש אנשים שהגיעו עכשיו ובמצוקה, או שהם גרים והם באו לאכול ארוחה.

ארז קעתבי: רובם הגדול אלה אנשים שנמצאים ברחוב.

דני דנון: אלה שאוכלים פה עכשיו?

ארז קעתבי: רובם הגדול.

ארז קעתבי: יש לא מעט, ובטח זה גם הגיוני, שמגיעים כל מיני מכל מיני מקומות לאכול.

דני דנון: וזה נכון שזה 1,000 מנות ביום, זה הגיוני?

ארז קעתבי: אני לא יודע, אני יודע שהעירייה מחלקת ביום במבצע שלה, 200-250 מנות.

דניאל בן-סימון: זה ארוחה אחת ביום או שיש יותר?

ארז קעתבי: אחרי זה.

ארז קעתבי: ..

דני דנון: בואו נתקדם לנווה שאנן.

דני דנון: תודה.

דני דנון: המשך סיור בדירות מסתננים

דני דנון: את הארוחות אתם מממנים?

שרון הראל: לא, מימון של גופים שונים.

דני דנון: מי מארגן את התרומות?

שרון הראל: גופים פרטיים.

דני דנון: זה לא אתם.

שרון הראל: לא.

דני דנון: יש פה כנסייה.

שרון הראל: בפנים, אבל פה ישנים דרי רחוב.

דני דנון: כמה זמן לוקח עבור אלה שמגיעים עד שהם מסתדרים בדירות?

ארז קעתבי: תלוי.

ארז קעתבי: יש כאלה שמגיעים וכבר.

ארז קעתבי: ..

ארז קעתבי: סיור בנווה שאנן בחנות של מסתנן

דני דנון: מי בעל הבית?

מסתנן: בעל הבית בחוץ, אבל אני שותף.

דני דנון: מה אתם מוכרים פה?

דני דנון: אנחנו עושים פה סיור של הכנסת.

מסתנן: אתה רואה.

מסתנן: ..

דני דנון: זה בית מרקחת וטלפונים וסיגריות?

מסתנן: כן, כן, זה כמו קיוסק.

דני דנון: כמה עולה להשכיר חנות כזאת?

מסתנן: ששת אלפים.

דני דנון: שקל בחודש.

מסתנן: כן.

דני דנון: זה הרבה.

מסתנן: לפני שלוש-ארבע שנים החנות הזאת היה 400 דולר.

מסתנן: שלושה חדרים שהיו משכירים, ישראלים היו גרים פה, סטודנטים היו גרים, 400-500 דולר שלושה חודשים.

מסתנן: עכשיו שלושה חדרים נותן חמש-שש אלף, כמה אנשים גרים שם?

מסתנן: 30 אנשים גרים בתוך השלושה חדרים, מאיפה הם מביאים כסף?

דני דנון: מי שקונה פה זה רק חבר'ה שבאו מאפריקה?

מסתנן: לא, יש ישראלים, כולם.

דני דנון: ישראלים באים?

מסתנן: לפעמים הוא לא יודע, ישראלי או...

דני דנון: ישראלים גרים פה בשכונה?

מסתנן: כן, מגיעים כל האנשים ויש...

דני דנון: מה קונים הישראלים פה?

מסתנן: קונים כרטיסים, סיגריות.

מסתנן: ..

דני דנון: עד איזה שעה אתה פתוח?

מסתנן: תשע, עשר.

דני דנון: ואיפה אתה גר?

מסתנן: פה, בתל אביב.

דני דנון: כמה זמן אתה בארץ?

מסתנן: שלוש שנים.

דני דנון: מאיפה אתה?

מסתנן: מסודן.

דני דנון: מאיפה בסודן?

מסתנן: צפון סודן.

דני דנון: יש עכשיו מבצע של מדינת ישראל שנותנים 1,000 יורו וכרטיס טיסה, אתה שוקל את זה בכלל, אתה חושב על זה?

מסתנן: זה לא...

מסתנן: אני לא חושב.

דני דנון: כי אתה מצפון והוא דרום.

דני דנון: ומי שבדרום שוקל את זה בכלל, חושב על זה?

מסתנן: לא.

דני דנון: לא מעניין.

מסתנן: כן.

דני דנון: למה?

דני דנון: כי זה לא מספיק כסף?

דני דנון: כי פה מרוויחים יותר?

מסתנן: זה לא מספיק כסף ו---

דני דנון: משהו יכול לגרום למי שבא מסודן לעלות על מטוס ולחזור מרצונו, אתה חושב?

מסתנן: יש אנשים שרוצים זה, אבל אני.

מסתנן: .. פה בשבילי גם יש עוד בעיה, לא נגמר בדרפור.

מסתנן: אני מדרפור.

דני דנון: המשפחה שלך נמצאת שם?

מסתנן: כן, בדרפור.

דני דנון: למה הם לא באים לפה?

מסתנן: איך הם יבואו לפה?

מסתנן: קשה להם.

דני דנון: אני יודע שאתה משלם 2,000, 3,000, כמה אלפי דולרים, יש מי שדואג להביא אותך.

דני דנון: זה עובד, זה גם עסק.

מסתנן: כן, אבל.

מסתנן: ..

דני דנון: אתה לא שוקל לשלם ולהביא---

מסתנן: לא, לא.

דניאל בן-סימון: אני רואה, הכול פה יפה, זה אמיתי, כל האפטר שייב, הכול אמיתי.

מסתנן: כן, אתה יכול לבדוק.

דני דנון: אתה רוצה לקנות לבת זוגתך או ש...

דניאל בן-סימון: לא, זה...

דני דנון: יש לי שאלה, רישוי עסקים, למה עיריית תל אביב לא אוכפת את החוק באזור?

שלמה מסלאוי: כי ראש העירייה חושב שאם יעשה אכיפה אז מן הסתם לא תהיה להם פרנסה ואז אם לא תהיה להם פרנסה, הם---

דני דנון: אבל סליחה, אם אני גר בתקווה ואני פותח פיצוצייה, אני גם צריך פרנסה.

שלמה מסלאוי: באותו יום---

דני דנון: נכון, בשנייה אתה מקבל---

שלמה מסלאוי: אבל מה לעשות, זאת המדיניות, ואם אתה יכול לעזור לנו, נשמח מאוד.

שלמה מסלאוי: זאת התשובה.

דני דנון: יש הוראה של ראש העיר שלא לעשות?

שלמה מסלאוי: יש הנחיה.

דני דנון: הנחיה, והוא מודה בזה?

שלמה מסלאוי: הוא אומר.

תושב: מה שאני אמרתי ל...

תושב: לפני שבועיים סגר להם את ה...

תושב: אבל זה לא מספיק.

תושב: הם מתפשטים כמו מגפה.

דני דנון: איפה יוצאי הקהילה האתיופית?

דני דנון: הרב יהודה, נשמע אותו עכשיו או בפנים?

דני דנון: אנחנו נדבר אחר כך.

קריאה: הוא הרב של הקהילה האתיופית.

דני דנון: אתה רוצה לומר משהו לכולם לגבי איך זה משפיע על הקהילה?

יהודה סהלה: אני...

דני דנון: טוב, תודה, כבוד הרב.

שלמה מסלאוי: חבר הכנסת, היא בחורה מדרום סודן.

דני דנון: שלום, שלום.

דני דנון: מדברת עברית?

מסתננת: קצת, לא הרבה, אבל אנגלית.

דני דנון: עברית יותר טוב.

דני דנון: אני דני דנון, זה חבר הכנסת בן סימון, אנחנו מהכנסת.

דני דנון: את מג'ובה?

מסתננת: כן, אני מג'ובה.

דני דנון: ומתי הגעת לפה?

מסתננת: 2006.

דני דנון: אני הייתי בג'ובה בחודש אוגוסט, מזל טוב על המדינה החדשה שלכם.

דני דנון: היום מדינת ישראל מציעה למי שרוצה, (תרגום מאנגלית): ישראל מציעה לאנשים מדרום סודן לחזור חזרה, ולקבל 1,000 יורו.

מסתננת: (תרגום מאנגלית): שמעתי את זה, כן.

דני דנון: (תרגום מאנגלית): שמעת על זה, מה את חושבת על זה?

דני דנון: את חושבת לקחת את הכסף ולחזור חזרה לג'ובה?

מסתננת: (תרגום מאנגלית): כשהחלטתי לבוא לישראל, זה לא היה למען כסף.

מסתננת: שמי נטלינה, וכשבאתי לישראל זה לא היה למען כסף ולא למען חיים, אלא בשל הביטחון, באותם ימים שאני הגעתי לישראל.

מסתננת: עכשיו המדינה שלי ועכשיו זה משהו כמו שבעה או שמונה חודשים ואנשים באים ממקומות שונים ויש עכשיו הרבה מחלות, אנשים ממש מתים.

קריאה: אני לא דיברתי שום דבר.

דני דנון: אדוני, אני אשמח לשמוע אותך.

מסתננת: (תרגום מאנגלית): במיוחד ילדים, עד עכשיו...

מסתננת: אתה היית שם ועכשיו יש הרבה מחלות.

דני דנון: (תרגום אנגלית): כלומר את לא רוצה לחזור חזרה עכשיו.

מסתננת: (תרגום מאנגלית): לא, אני לא רוצה לחזור חזרה עכשיו.

מסתננת: אבל אני רוצה ללכת, אבל לא ממש עכשיו.

מסתננת: ואני רוצה גם שהילדים שלי ייצאו מדרום סודן, ואני הרבה זמן...

מסתננת: אני הייתי בשוק שהממשלה החליטה לתת לנו משהו כמו שני חודשים או שלושה חודשים.

דני דנון: (תרגום מאנגלית): מה תעשי בשני החודשים, כשאנשים מהממשלה יגיעו לדלת שלך, טוק טוק טוק, והם יגידו לך לחזור חזרה לדרום סודן?

דני דנון: הוא פה, הוא איש נחמד, אבל הוא יבוא ב-1 באפריל, מה תעשי?

מסתננת: (תרגום מאנגלית): זה כאילו אתם הורגים אותי ואתם הורגים את הילדים שלי.

דני דנון: (תרגום מאנגלית): אבל מה תעשי?

דני דנון: נגיד שמחר זה 1 באפריל, מה תעשי?

קריאה: (תרגום מאנגלית): ספרי לו על הילדים שלך, שלומדים בבית ספר.

מסתננת: (תרגום מאנגלית): כן, יש לי ילדים, הם לומדים בבית ספר בנהריה, אני גרה בנהריה, ויש להם חברים, יש להם חיים טובים, וכשאני אקח אותם לדרום סודן, אני לא יודעת, אין לי משפחה שם בכלל, זה יהיה רק אני, אין לי שום דבר שם, זה כאילו שהממשלה בישראל תהרוג אותם וגם אותי.

דני דנון: (תרגום מאנגלית): מה את אומרת על האנשים שפעם גרו כאן, אנשים יהודים, ועכשיו הם מרגישים חוסר ביטחון והם לא מקבלים שירותים מהממשלה בגלל אלה שבאים מאפריקה, מה תגידי להם?

מסתננת: (תרגום מאנגלית):

מסתננת: אני לא יודעת מה אני אגיד להם, גם אני גרה כאן ויש לי חיים קשים, אבל אני מקבלת את זה בגלל הילדים שלי, אין להם כלום, אני מקבלת את זה כי אני רוצה שהם ילמדו בבית ספר טוב, אני רוצה שיגדלו לחיים טובים, זה מה שאני רוצה.

דני דנון: תודה רבה.

דניאל בן-סימון: (תרגום מאנגלית): הג'נטלמן הזה, את רוצה שהוא יבוא לבקר אותך?

דניאל בן-סימון: סיור בפאבים של מסתננים בנווה שאנן

דני דנון: זה פאב?

ארז קעתבי: כן.

ארז קעתבי: כל זה עסקים, כל החצרות עסקים.

שלמה מסלאוי: הם פתחו שם פֶּה ואמרו שאתם בתור חברי כנסת צריכים להתבייש שככה נראים פליטים פה במדינה הזאת, האם מישהו הסתכל על האישה המסכנה הזאת ודאג לה?

שלמה מסלאוי: האם למישהו אכפת ממנה?

שלמה מסלאוי: איפה הם?

שלמה מסלאוי: אני רוצה לראות את אותם יפה נפש למיניהם שבאים ומדברים, שיבואו וידברו על האישה המסכנה הזאת.

שלמה מסלאוי: איפה הם?

שלמה מסלאוי: למה הם לא מדברים?

שלמה מסלאוי: למה אתם, כחברי כנסת, לא רואים את הדברים האלה ומדברים?

שלמה מסלאוי: במקום המסוים הזה, כשבאים ומגנים עליהם כל מיני אנשים?

שלמה מסלאוי: למה אף אחד לא מדבר?

דני דנון: בשביל זה אנחנו פה.

שלמה מסלאוי: אני רוצה שיראו את האנשים המסכנים האלה, קודם כל עניי עירך קודמים, ככה נאמר, ולא אני המצאתי את זה.

שלמה מסלאוי: שיבואו ויראו את זה, שיבואו ויראו את הדברים האלה.

תושב: איך יכול להיות שנמכרת כאן סחורה גנובה לאור יום ואף אחד לא מגיב?

תושב: הנה.

שלמה מסלאוי: אופניים נגנבים פה ואף אחד---

תושב: כל האופניים שעמדו פה גנובים.

שלמה מסלאוי: פורצי גבול, עושים מה שהם רוצים.

שלמה מסלאוי: אם צריכים לדאוג להם, שידאגו להם, לא על חשבון הגב שלנו הצר והמסכן.

שלמה מסלאוי: יש פה אנשים הרבה יותר מסכנים מאותם אנשים שבאים ומשלמים כמה אלפי דולרים, כשאין להם אפילו פרוטה לחיות.

שלמה מסלאוי: אף אחד לא דואג להם.

דני דנון: מה הפתרון לשיטתך?

שלמה מסלאוי: מה הפתרון?

שלמה מסלאוי: קודם כל יש גבול, גבול הוא מקום ריבוני ולגיטימי לחסום אותו.

דני דנון: בונים מחסום.

שלמה מסלאוי: בונים אותו כבר יותר מדי זמן לטעמי.

דני דנון: מה עם אלה שפה עכשיו?

תושבת: לסלק.

שלמה מסלאוי: אלה שפה, יש חוקים גם בקשר לדברים האלה ואתה יודע אותם בדיוק כמוני וכל אותם חברי כנסת, כולל ראש הממשלה, שלא עושה ולא אומר כלום.

שלמה מסלאוי: עד נכון לרגע זה הוא לא דיבר מלה.

דני דנון: לא, הוא דיבר, הוא בונה גדר.

שלמה מסלאוי: לא, מה שהוא אמר לנו כשעשינו את ההפגנה, הוא אמר 'אני מבקש שלא תיקחו את החוק לידיים', זה מה ששמעתי ממנו.

שלמה מסלאוי: שום דבר אחר לא.

תושבת: זה מה שהוא אמר.

תושבת: אבל סליחה, אלי ישי אמר, 'שיחזרו לסבא ולסבתא', הסבא והסבתא, כולם כבר בארץ.

תושבת: מפגש עם תושבי המקום

דני דנון: שלום עליכם.

שלמה מסלאוי: זה חבר הכנסת דני דנון.

תושבת: נעים מאוד.

דני דנון: נעים מאוד, מה שמך?

שלמה מסלאוי: אסתר.

אסתר קיגל: אסתר קיגל.

דני דנון: אסתר, את גרה פה?

אסתר קיגל: כן.

דני דנון: רצינו לשאול אותך כמה שאלות לגבי מה קרה לשכונה מאז שהגיעו לפה כל המסתננים, איך זה השפיע על החיים של התושבים.

אסתר קיגל: רע מאוד מאוד מאוד.

אסתר קיגל: אני חולה מזה.

דני דנון: כמה שנים את גרה פה?

אסתר קיגל: אני גרה פה בבית הזה שלנו 34, 33 שנים.

דני דנון: את גרה פה מאיזה שנה?

אסתר קיגל: אני התחתנתי עם בעלי ב-1947.

דני דנון: ואת גרה פה מאז?

אסתר קיגל: אז בעלי, עצרו אותו והוא ישב בלטרון.

דני דנון: הוא היה בלטרון?

דני דנון: יפה.

דני דנון: הוא היה בהגנה או באצ"ל?

אסתר קיגל: לא יודעת, לא שאלתי אותו אף פעם.

שלמה מסלאוי: את יכולה להגיד מה קורה פה בלילות?

אסתר קיגל: כאן רע מאוד, אני הולכת למות כל לילה.

אסתר קיגל: אני לא ישנה עכשיו.

אסתר קיגל: אני עכשיו לא ישנה בכלל כמעט.

דני דנון: למה?

אסתר קיגל: למה?

אסתר קיגל: מפני שמפריעים לי, עולים למעלה ודופקים בדלתות.

אסתר קיגל: בתי באה לישון אצלי לילה אחד, לפני כמה חודשים, יותר היא לא באה לישון פה.

אסתר קיגל: אף אחד לא בא לישון פה.

דני דנון: את מסתובבת בלילה פה, חופשי?

אסתר קיגל: בלילה פה?

אסתר קיגל: לא.

אסתר קיגל: אי אפשר אפילו לצאת מפה לפח זבל.

אסתר קיגל: מהבוקר---

דני דנון: באיזה שעה את כבר לא יוצאת?

אסתר קיגל: מהבוקר, כשאני רק יוצאת, מישהו מוכרח לשבת פה ולהחזיק את הראש שלו, זה משהו נורא.

אסתר קיגל: כולם נרקומנים ושיכורים ודברים איומים.

אסתר קיגל: והם עולים לפה.

אסתר קיגל: יום אחד אני רוצה לצאת מהחדר, אני פותחת את הדלת, יושבת פה בחורה עם הגב על הדלת.

אסתר קיגל: נורא נבהלתי, טרקתי את הדלת בחזרה, ואז צלצלתי לביטוח והם באו ו... אני מתרגשת.

דני דנון: היו פה שכנים שלך שהיו עולים חדשים, שגרו פה ועזבו?

דני דנון: היו פעם עולים חדשים בשכונה?

דני דנון: מרוסיה?

אסתר קיגל: היה מעט מאוד, מעט מאוד.

דני דנון: ומבחינת לא מסתננים היום, כמה אנשים גרים פה?

אסתר קיגל: אתה יודע בכל לילה.

אסתר קיגל: ..

אסתר קיגל: אם חם, היה חם עד עכשיו, נכון?

אסתר קיגל: אז אנחנו יוצאים החוצה לשבת פה, בשביל לשבת פה, אז אנחנו צריכים לראות כל פעם פה שחור אחר עומד ו...

אסתר קיגל: לא נעים כל כך, ומסתכל, ופה עומדים.

אסתר קיגל: למה עשו את הברזלים האלה פה למעלה?

דני דנון: למה?

אסתר קיגל: נכון שיש לנו למטה נרקומנים הרבה פעמים, בקיץ---

דני דנון: אז זו הייתה כניסה תת קרקעית וסגרו אותה?

קריאה: כן.

אסתר קיגל: למה סגרו את זה?

אסתר קיגל: למה עשו את המנהרה הזאת?

אסתר קיגל: עשו אותה להיכנס לתחנה, אז למה סגרו אותה?

אסתר קיגל: למה זה סגור?

דני דנון: זה נהפך למאורת סמים?

קריאה: לא רק.

אסתר קיגל: זה לא נהפך לזה, אבל זה לא טוב לנו.

דני דנון: איך את חוצה את הכביש עכשיו?

אסתר קיגל: הכביש נורא עמוס.

אסתר קיגל: גם כן רע מאוד, עשן גבוה מאוד, מאוד מאוד.

אסתר קיגל: אתם לא מתארים לכם כמה רע לנו.

אסתר קיגל: זה לא רק לי, לכל השכנים פה.

אסתר קיגל: יש עוד שכנים ותיקים.

אסתר קיגל: אנחנו נורא סובלים, אחרים ממש מקללים כל יום את מה שקרה פה.

שלמה מסלאוי: למה את לא עוברת מפה?

אסתר קיגל: אני רגילה בבית הזה.

אסתר קיגל: אני רגילה ואני אוהבת את הבית.

דני דנון: מה היית רוצה לבקש מהמדינה, מהממשלה, מהכנסת?

אסתר קיגל: שיהיה קצת שקט פה, פה באזור, אני לא מדברת על אחרים, אני לא צריכה לדבר, שם יפה ונקי.

אסתר קיגל: אבל פה הכי גרוע שיש.

דני דנון: תודה רבה, שתהיה לך שבת שלום.

אסתר קיגל: אבל תעזרו לנו?

דני דנון: אנחנו נעזור

שלמה מסלאוי: בשביל זה הוא בא.

שלמה מסלאוי: תודה רבה, אסתר.

שלמה מסלאוי: לילה טוב.

אסתר קיגל: תודה רבה, תודה רבה.

אסתר קיגל: ישיבת סיכום

דני דנון: שלמה מסלאוי, חבר מועצת העיר ויושב ראש ועדת העלייה העירונית.

דני דנון: שלמה, זה הביקור השלישי שלנו, יש חברים בוועדה שהלכו לסייר ביהודה ושומרון, אבל כנראה דרום תל אביב נהפך למקום יותר בעייתי ממקומות ביהודה ושומרון.

דני דנון: היינו בסיור ביפו והיינו בפגישה עם ראש העיר, עכשיו אנחנו פה שוב בישיבה של הוועדה.

דני דנון: שלמה, ראינו דברים קשים, אנחנו מבינים שמדובר באיום על כל החברה והכי דיבר אל לבי הגברת העולה מרוסיה, ולריה, שבאמת דיברה ואמרה 'עבדתי, לקחתי משכנתא, בניתי בית בישראל, עליתי לארץ ועכשיו תראו איפה אני נמצאת'.

דני דנון: אני רוצה לבקש ממך להתייחס, תוך מתן דגש על הנושא של העולים וכמובן נשמע גם את אסמרה לגבי מה שקורה ביפו ג' היום, ואנחנו רוצים לדעת גם מה אתם מצפים מאיתנו לעשות.

דני דנון: בבקשה, שלמה.

שלמה מסלאוי: טוב.

שלמה מסלאוי: אני רוצה להעביר את תחושת התושבים שנמצאים כאן.

שלמה מסלאוי: סך הכול נמצא כאן ועד הפעולה שמורכב מנציגי שכונות בדרום תל אביב והם בעצם קצת באו בטענות במהלך הסיור, שאנחנו מראים את הצד האחר, כאילו אנחנו התושבים, המסכנים, שצריכים לבוא ולהגיד לכם, לחברי הכנסת, דני ודני, מה קורה פה---

דניאל בן-סימון: דני ודניאל, כדי שלא תבלבל בינינו, הוא בעבודה ואני בליכוד...

שלמה מסלאוי: אז מה שקורה פה, קודם כל התושבים שנמצאים כאן, לדוגמה, ראינו את אסתר.

שלמה מסלאוי: כמו אסתר יש עוד רבים כאלה, שהם כלואים בתוך הבתים שלהם, הם פוחדים לצאת, ואם היינו ממשיכים קצת לאזורים אחרים בתחנה המרכזית הייתם מבינים למה הם פוחדים לצאת.

שלמה מסלאוי: התחנה המרכזית הפכה להיות מובלעת של פשע, סמים וזנות.

תושבת: על זה אני רוצה לדבר.

שלמה מסלאוי: את יכולה אחר כך לדבר.

שלמה מסלאוי: לכן התושבים כאן כלואים.

שלמה מסלאוי: אפילו כאן במפגשים שלנו עם אנשי המשטרה, הם אומרים לנו לא פעם שהם מלווים את התושבים להגיע למכולת.

שלמה מסלאוי: תראו לאיזה מצב אבסורדי הגענו, שאנחנו במדינת היהודים צריכים ללוות תושבים למכולת או לכל מקום אחר.

שלמה מסלאוי: ואלה לא סתם אמירות, אלה דברים שקיימים גם---

דני דנון: אמרת לי בדרך לבית התמחוי, בית שלנוג, שאין בו רוסים ואנשים מ---

שלמה מסלאוי: כן, שלנוג, הוא נמצא כאן, לא הרחק מכאן, הוא---

דני דנון: מי מפעיל אותו?

שלמה מסלאוי: עמותה של גלעד חריש.

שלמה מסלאוי: כאן הגיעו, אני יכול להגיד, למקום, עשרות ואולי מאות הומלסים ואנשים שבעיקר מופנים על ידי המינהל לשירותים חברתיים ואז בשקל אחד הם מקבלים ארוחה ביום.

דני דנון: יוצאי חבר העמים בעיקר היו שם?

שלמה מסלאוי: גם, גם עולים חדשים, כן.

תושב: דרי רחוב.

שלמה מסלאוי: ומה שקורה היום, אתה רואה תור ענק של אריתריאים וסודנים והישראלים מתביישים להגיע לשם, ואם הם הגיעו לשם, לא נשאר אוכל.

שלמה מסלאוי: זאת אומרת שהמקום הזה בא לתת סעד לאנשים האלה ופתאום עכשיו זה נותן לאריתריאים והסודנים, אבל זו רק נקודה אחת.

שלמה מסלאוי: חשוב לציין כאן שכל המערכות החברתיות קרסו, אם זה החינוך והרווחה והבריאות והדיור והתעסוקה ואיכות החיים, והדבר הכי חשוב, לפי מה שאני שומע, אנחנו מלווים את העניין הזה שנתיים וחצי, זה הביטחון של האנשים, ודיברתי על זה קודם.

תושב: והביוב.

שלמה מסלאוי: זה איכות הסביבה.

שלמה מסלאוי: הוא מדבר על הביוב, הם באים וזורקים הכול לתוך הביוב.

שלמה מסלאוי: כמובן הם באים מתרבות כזאת ואז לך תחנך אותם היום.

שלמה מסלאוי: דבר נוסף, אני רוצה להתייחס למה ששאלת גם בסיור, לגבי ההחלטה של הממשלה.

שלמה מסלאוי: נכון, החליטו שהולכים לטפל והנה הולכים לסגור את הגדר, מתי?

שלמה מסלאוי: אולי אולי עוד שנה.

שלמה מסלאוי: בשנה הזאת ייכנסו עוד עשרות אלפי מסתננים, שיהיה ברור.

שלמה מסלאוי: ולגבי מתקן שהייה, גם, הולכים לבנות מתקן שהייה שיאכלס בו אולי 8,000 איש, כאשר בתוך חודשיים וחצי כמספר הזה נכנסים לכאן.

שלמה מסלאוי: בכנסת, בממשלה, שכחו דבר חשוב מאוד, מה עושים עם ה-50,000 שנמצאים כאן, בדרום תל אביב, וה-50,000 האלה לא נשארו 50,000, מן הסתם הם מתרבים ואין מענה פה.

שלמה מסלאוי: לא של הרשות, לא של הממשלה, הם באים ודוחפים אותם לפה.

שלמה מסלאוי: היום יש הצעה, היא חדשה, ובטח שמעתם עליה, של לתת מענק של 1,000 יורו לכל סודני---

דני דנון: זו לא הצעה, זו החלטה.

דני דנון: יחידת עוז פה, זה כבר פורסם, עד ה-1 באפריל הם יכולים לגשת ולקבל את ה-1,000 יורו וכרטיס טיסה.

דני דנון: אם הם לא עושים את זה, אז יחידת עוז תפעל לפי החוק לגרש.

דני דנון: נכון, דייקתי?

דני דנון: כמה אתם מעריכים יש דרום סודנים במדינת ישראל?

יהודה בן עזרא: ההערכה היא בין 3,000 ל-5,000 דרום סודנים.

שלמה מסלאוי: אתה יודע איך הגשש היה מתייחס לזה?

תושב: שלמה, אריתריאה יותר, פי 20.

שלמה מסלאוי: אבל לא מדברים על אריתריאים, מדברים רק על הסודנים שבאו בתקופה האחרונה, לא הסודנים הוותיקים, מדברים על חמש או שלוש השנים האחרונות.

שלמה מסלאוי: אבל איך הגשש אומר?

שלמה מסלאוי: 'הצחקת אותנו'.

שלמה מסלאוי: 1,000 יורו הם עושים בחודש כאן, אל תשכח שהם עובדים מהבוקר ועד הלילה.

דני דנון: הם אמרו לנו את זה היום, בהגינות.

שלמה מסלאוי: בבקשה.

שלמה מסלאוי: ומדברים כל אנשי זכויות האדם שכאן הם כל הזמן מלטפים ומחבקים אותם והם לפעמים שוכחים שיש כאן גם תושבים, התושבים שגם סובלים ועוברים את כל מה שהזכרנו כאן.

שלמה מסלאוי: הם כמובן מגיעים לכל ההפגנות, מלווים אותם, אבל באמת כשצריך לעזור להם, לא לתת פעם בשבוע או פעם ביום איזה דייסה או ארוחה קלה, אם כבר הם רוצים לעזור להם, אנחנו אומרים לפחות שתהיה בשלב הראשון, אנחנו יודעים שאין מצב שהסודנים יסכימו לקבל את הכסף והם יחזרו.

שלמה מסלאוי: אני אזכיר לכם רק שאז כשניסו להחזיר 150 סודנים, קם קול זעקה כאן במדינה, 150 איש, שהעלו אותם למטוס, בהסכמה.

שלמה מסלאוי: אז אתם מבינים שעכשיו הם יקבלו את ה-1,000 יורו והם יחזרו?

שלמה מסלאוי: אין מצב כזה.

שלמה מסלאוי: אני לא רואה פתרון לקבוצה הגדולה הזאת שנמצאת כאן.

שלמה מסלאוי: אנחנו כמובן פונים אליכם, חברי הכנסת, שאתם תחשבו על פתרון, ודבר ראשון שצריך לעשות כאן, לפחות להקל בנטל הגדול כאן על הקהילה, לפזר אותם, לכפר שמריהו, למשל, לקיסריה, לקיבוצים.

שלמה מסלאוי: קודם כל בזה ש---

תושבת: כן, גני תקווה.

שלמה מסלאוי: איך אמרת?

שלמה מסלאוי: זה לא בעיה של דרום תל אביב, זו בעיה לאומית.

שלמה מסלאוי: אם זאת בעיה לאומית, צריכה כאן ממשלת ישראל ל---

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מאסמרה אקלה, מרכז יוצאי אתיופיה בעיריית תל אביב, אסמרה, הרב רצה לומר, אבל הוא הלך לחתונה, איך זה משפיע, מה שראינו, המסתננים שמגיעים לשכונות החלשות, שבחלקן יש ריכוז גדול של יוצאי אתיופיה, איך זה משפיע על העולים שמגיעים לפה?

אסמרה אקלה: ראשית אני רוצה להודות לכם שהזמנתם אותי.

אסמרה אקלה: אמנם אני עובר מדי פעם פה, אבל אני מתייחס לזה כתופעה חברתית.

אסמרה אקלה: אני לא יודע אם חלמתי על הארץ הזאת, שזה נראה לי תופעה חברתית מאוד...

אסמרה אקלה: זה יתנפץ לנו לרסיסים בפנים שלנו, וצריכים לפתור את הבעיה הזאת, לפחות בעיניי, את הפן הקהילתי, או עולי אתיופיה, שאני תיכף אדבר גם עליו, אבל לפחות מה שאני רואה, כשאני עובר מפה.

אסמרה אקלה: פעם הייתי מתגאה להגיע לתחנה המרכזית תל אביב-יפו, היום אני לא מגיע, אפילו לאנשים אחרים אני ממליץ לא להגיע לתל אביב.

דני דנון: ליוצאי אתיופיה?

אסמרה אקלה: בכלל, כן, ליוצאי אתיופיה.

אסמרה אקלה: אני נתקל גם בתופעה חברתית שמדברים עליהם.

אסמרה אקלה: ..

אסמרה אקלה: היום, אני, כיוצא אתיופיה, הצבע שלי אותו דבר, אני לא גזעני---

דני דנון: למה אתה מציע ליוצאי אתיופיה לא להגיע לתחנה מרכזית?

אסמרה אקלה: כי התופעה החברתית, הנושא של תופעות שליליות, שהם נחשפים להם, אם זה הנושא של זנות, פשע, סמים, הנושא של אלכוהול, בכל פינה אתה מוצא את הנושא של כל מקום שפתחו איזה שהוא פאב שאפשר לשחד את התלמידים...

אסמרה אקלה: אני לפחות עד לכך שילדים שעוברים לבתי ספר שונים, יוצאי אתיופיה ש---

דני דנון: אתה מדבר על הילדים של הפנימיות שבימי ראשון וחמישי עוברים מפה.

אסמרה אקלה: כן והם נחשפים להרבה מאוד תופעות שליליות.

אסמרה אקלה: מה גם שהילדים האלה, שגם צריכים עזרה כזו או אחרת, יכול להיות שבסופו של דבר מישהו בגלל קופסת סיגריות יכול גם לקחת אותה, לקחת אותה כנערה, בסופו של דבר הוא יכול לקחת אותה כיהודי, אני יהודי, אני דומה לך, אני זה, יכול לשכנע אותה ויכול לקחת אותה לכיוונים אחרים לגמרי.

אסמרה אקלה: ואלה תופעות שכבר מתרבות.

אסמרה אקלה: לפחות בתל אביב וביפו שאני מנהל את קליטת עולי אתיופיה, העולים עצמם מוטרדים מהתופעות האלה, שילדים באים ומספרים להם.

אסמרה אקלה: גם העולים עצמם שמגיעים לאזורים של תל אביב, התחנה המרכזית, בסופו של דבר גם לעולים אין יכולת ניידות בעצמם, בסופו של דבר הם צריכים את התחבורה.

אסמרה אקלה: כשהם מגיעים לפה הם רואים את התופעות האלה והם פשוט מוטרדים בכל הקטע הזה.

אסמרה אקלה: לפחות בעיניי הוועדה שלך, הוועדה שאתה עומד בראשה, היא ועדה רצינית מאוד.

אסמרה אקלה: אני לא רוצה שרק שני חברי כנסת מגיעים לפה, רציתי לראות את כל חברי הכנסת שיגיעו לפה וייתנו את דעתם, על מנת שיוכלו לפתור את הבעיה של מסתננים או הפליטים האלה.

אסמרה אקלה: בעיניי זו תופעה, כמו שאמרתי מקודם, די קשה, שהיא לא רק בתל אביב, אני חושב שזה יכול להתפשט וכמעט בכל מקום אנחנו עדים איפה הם נמצאים.

דני דנון: יש לי שאלה.

דני דנון: אחד התושבים, אני לא יודע אם הוא נמצא פה, הוא אמר לארגונים שנמצאים פה, שעושים עבודה ומתנדבים, הוא אומר 'למה אתם לא עוזרים ליוצאי אתיופיה?'

תושב: זה אני.

דני דנון: גם יש שם מצוקות וקשיים, ועניי עירך קודמים.

דני דנון: אמרת דבר כזה.

אסמרה אקלה: נכון.

אסמרה אקלה: אני חושב שיש גם אנשים טובים, באמת, מתנדבים, אבל יחד עם זאת ההתנדבות קודם כל לטובת התושבים עצמם.

אסמרה אקלה: אני אומר, גם לאלה אולי צריך לתת פתרונות, אני חושב שגם הם בני אדם, אני לא אומר שהם לא צריכים לקבל את הפתרון האידיאלי, שלפחות יהיה להם איזה שהיא קורת גג, אבל הפתרון צריך להיות החלטת ממשלה, לפחות בעיניי.

אסמרה אקלה: אני אומר שהעזרה גם לעולים חדשים או לאנשי מצוקה שיש להם בעיות כאלה ואחרות, שאנשים שכן יתנדבו, רוצים מאוד שיתנדבו, על מנת לשפר את מצבם.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לשאול את גב' חומה פינצ'ב, מנהלת לשכת מרחב תל אביב, קודם כל, אני מבין שבחודש האחרון יש יותר מסתננים מעולים לכל מדינת ישראל, במספרים.

דני דנון: מדובר על 2,000, 2,500, ומספר העולים לא הגיע לזה, ואנחנו מתקרבים למצב שגם במספרים השנתיים מגיעים יותר מסתננים מעולים חדשים.

דני דנון: הרושם שלי, אני לא יודע אם יש לך נתונים, שיש פה הגירה שלילית של עולים.

דני דנון: זאת אומרת אם יש פה עולים, אז מי שיכול בורח מפה ולא מגיעים לפה עולים חדשים.

דני דנון: אני לא מדבר רק על נווה שאנן, אני מדבר על שכונות הדרום.

דני דנון: השאלה אם יש נתונים בנושא הזה.

חומה פינצ'ב: נתונים לא קיימים, אבל יש לנו נתונים שאנחנו מקבלים מהאנשים עצמם ואני אסביר.

חומה פינצ'ב: במגוון התפקידים שאנחנו עוסקים בהם, בין היתר זה גם לסייר בנושא דיור ציבורי.

חומה פינצ'ב: מן הסתם הדיור ניתן על בסיס דירות מתפנות, הדירות מתפנות באזורים האלה ואנחנו מקבלים סירובים מאנשים שייתכן שמתרשמים.

חומה פינצ'ב: ..

חומה פינצ'ב: הסירובים הם בעיקר דאגה לשלומם הפיזי ולשלום הילדים.

דני דנון: יש דירות של דיור ציבורי שהן ריקות היום באזורים האלה?

דני דנון: שלא מוכנים להיכנס אליהן?

חומה פינצ'ב: אפשר לבדוק את הנתון בחברת עמידר, מכיוון שהם אלה שמעבירים ומשרד השיכון מעביר אלינו את הנתונים.

חומה פינצ'ב: צריך לבדוק שם מה היקף הדירות שעומדות ריקות.

חומה פינצ'ב: לפחות מהניסיונות שלנו להביא לכאן אנשים נתקלנו בסירובים מכיוון שאנשים עם ילדים פוחדים לשלום הילדים.

חומה פינצ'ב: אנשים שאין להם ילדים, אבל יש נכה במשפחה, פוחדים מחוסר אונים כתוצאה מהאוכלוסייה שנמצאת מסביב.

חומה פינצ'ב: אנחנו מאוד מאוד מתקשים בעצם לאכלס עולים חדשים באזור הזה.

דני דנון: מר נחמיה חתוכה, בבקשה, מנהל מחוז מרכז, דרום וירושלים במשרד הקליטה.

נחמיה חתוכה: אין ספק שהסירוב לבוא ולגור פה לא נובע ממצב הדירה, או ממצב השכונה, אלא נובע באמת מתחושת הביטחון ולא צריך יותר ממראה עיניים כדי להבין שאף אחד לא רוצה, בוודאי אם הוא עולה חדש ועוד צריך להתגבר על כל מיני קשיים נוספים שיש לו, לגדל את ילדיו בכזה אזור ולתת לילדיו לעבור ברחוב הזה, או בכלל הוא עצמו להסתובב.

נחמיה חתוכה: זאת אומרת יש פה בעיה שהיא אמנם בעיה של כלל החברה, אבל בוודאי אם אנחנו מייצגים את העולים, העולים החדשים, אין סיכוי שהם בכלל ירצו לבוא לשים את מקומם או את ביתם במקום הזה, וזה נובע רק מהסיבה הזאת, ולא ממצב הדירה.

נחמיה חתוכה: זו פשוט סביבה בלתי אפשרית.

נחמיה חתוכה: ואני רוצה להוסיף עוד דבר אחד, ילדים מגיעים רק בסופי שבוע לתחנה המרכזית, גם בנסיעות לבתי הספר הם עוברים בתחנה המרכזית, ואני אומר משהו מתחושתי, אני לא יודע אפילו להגיד, יותר נוח לאוכלוסייה של המסתננים לגשת אל הילד הזה ולקחת לו את הכרטיסייה, והם לוקחים להם כרטיסיות ו...

נחמיה חתוכה: אין להם הסעות אז הם מקבלים כרטיסיות, לקחת להם את הכרטיסיות, לקחת להם כסף.

נחמיה חתוכה: הרבה יותר נוח, אף אחד לא פנה למישהו פה כשהסתובבנו לשאול שאלות וכן הלאה.

נחמיה חתוכה: ..

נחמיה חתוכה: הרבה יותר נוח לגשת אליהם.

נחמיה חתוכה: ..

נחמיה חתוכה: הרבה יותר נוח ש...

נחמיה חתוכה: להתנגש בו או להגיע אליו.

נחמיה חתוכה: זאת בעיה לא פשוטה.

דני דנון: אני רוצה לשאול את נציג עיריית תל אביב, ביפו ג' יש גם קליטת מסתננים מבחינת מגורים?

דני דנון: ביפו ג' יש ריכוז גדול מאוד של יוצאי אתיופיה.

דני דנון: יש היום גם מסתננים שגרים שם, או שזה יותר פה?

קריאה: כולם פה.

עמיר פרץ: מגיעים גם שוכרים, יש גם כאלה ששוכרים.

דני דנון: מגיעים גם לשם.

עמיר פרץ: כן, כן.

עמיר פרץ: הם גם עובדים שם.

דני דנון: , בבקשה.

נעמי טל: ערב טוב לכולם.

נעמי טל: אני סייעת בחינוך המיוחד והחלטתי לקחת עבודה נוספת כמלוות הסעות ואני אוספת ילדים מפלורנטין, דרך הר ציון, קיבוץ גלויות, ממשיכה עד להרלינגר, יש לי תלמיד שאני אוספת משם, דרום אפריקאי.

נעמי טל: אני רוצה להגיד לך שמה שאני רואה בבוקר זה פשוט משהו שצריך להסריט אותו.

נעמי טל: הם אנשים, הם בני אדם, צריך לחמול עליהם, אבל קודם כל צריך לחמול עלינו.

נעמי טל: זאת אומרת מה שאני רואה, מסוממים, פרוצות, משתמשים בסמים לאור הבוקר, נערים שלנו ונערות שלנו שמסתובבים איתם והורים שרודפים אחריהם.

נעמי טל: אמא שלי גרה לא רחוק משלמה מסלאווי ואני גרה בכפר שלם, הבן שלי בא, רוצה לבקר את הסבתא, בגלל מה שאני רואה בבוקר אני רועדת, והם נערים בני 17, אני רועדת לשלוח אותם לבד.

נעמי טל: פשוט, אני אומרת בפירוש, אני רועדת.

נעמי טל: אני צריכה ללוות ילד בן 17 לביקור אצל הסבתא?

נעמי טל: זה הרי בושה למדינה, זה לא ייתכן דבר כזה.

נעמי טל: צריך למצוא להם פתרון ודחוף, בחמלה וברחמים, כי הם בני אדם, אבל לא על חשבוננו.

נעמי טל: באמת.

נעמי טל: צודק שלמה, עניי עירך קודם, אתם רוצים לחוס ולחמול, גם אני חסה וחומלת, ואני אמרתי פה לארגונים שפועלים לטובתם, שאני הייתי מתנדבת במסילה, ואני אמרתי שלא לשכוח שגרים היינו במצרים, אבל לא בכמויות האלה ולא בהתנהלות הזו.

דני דנון: תודה, נעמי.

דני דנון: יהודה בן עזרא, מנהל יחידת ההגירה עוז, תן לנו נתונים, מה אתם עושים, כמה אתם מצליחים לגרש, להוציא, ברצון, לא ברצון.

דני דנון: אני רואה שיש לך כתפיים רחבות, אבל הכול מתנקז אליכם בסופו של יום.

יהודה בן עזרא: אני אספר לך שבשנת 2011 הסתננו למדינת ישראל למעלה מ-17,000 מסתננים.

יהודה בן עזרא: זה המספר.

יהודה בן עזרא: אני אומר רק מסתננים, יש גם כאלה שבאים למדינת ישראל דרך נמלי התעופה ודרך מעברי הגבול ובאים לפה באשרת תייר ובאשרת עובד ונשארים פה גם אחרי התקופה הזאת ולא חוזרים, כי יש לנו מדינה נפלאה.

יהודה בן עזרא: ביחידת עוז השנה עשינו סיכום בשבוע שעבר, עזבו את מדינת ישראל, בין אם בכוח ובין אם ביציאה מרצון, בין אם בעזיבה מרצון, בגלל האכיפה העיקשת והנוקבת שאנחנו מבצעים, למעלה מ-28,000 בני אדם.

יהודה בן עזרא: למעלה מ-28,000 בני אדם רק מדרום סודן.

יהודה בן עזרא: רק מסודן החזרנו בחזרה לסודן.

תושבת: מתל אביב?

יהודה בן עזרא: מאילת, ערד, תל אביב, חיפה.

דני דנון: כמה ברצון, כמה לא ברצון?

יהודה בן עזרא: 1,100 סודנים לדרום סודן ולצפון סודן, זה מה שהצלחנו להחזיר.

יהודה בן עזרא: זה מרצון מכיוון שבמדינת ישראל חלה אמנת הפליטים שאנחנו לא יכולים להכריח---

דני דנון: בסך הכול 28,000 יצאו, 1,100 יצאו לסודן---

תושב: בכמה זמן?

דני דנון: בשנה.

תושב: 28,000 עזבו?

יהודה בן עזרא: לא רק אפריקאים.

יהודה בן עזרא: אני מדבר על גרוזינים, תאילנדים, פיליפינים, סרילנקים, הודים, רוסים, שוהים בלתי חוקיים.

יהודה בן עזרא: אצלי אין הבדל---

דני דנון: יש לך פילוח כמה יוצאי אפריקה מתוכם?

יהודה בן עזרא: רק לסודן החזרנו בחזרה מרצון, ואני אומר עוד פעם, חל עלינו החוק של אמנת הפליטים שמי שנשקפת סכנה לחייו או מוגדר בהגנה קבוצתית, איננו יכולים להרחיק אותו בכוח, רק מרצון, ולכן גם הפרויקט הזה של להחזיר כרגע לסודן בחזרה ב-1,000 יורו זה מרצון, ברגע שבאפריל לא ייצאו האנשים, זה בלי ה-1,000 יורו.

יהודה בן עזרא: אנשים צריכים להבין, עד אפריל יש לאנשים את האפשרות לצאת ממדינת ישראל מרצון ולקבל 1,000 יורו, זה ב-AVR שלהם.

דני דנון: כמה יצאו לא מרצון ב-2011?

יהודה בן עזרא: מאפריקה?

דני דנון: בכלל.

יהודה בן עזרא: בכלל יצאו למעלה מ-5,000 בני אדם, לא ברצון.

דני דנון: ובערך מתוכם לאפריקה?

יהודה בן עזרא: מספר של מאות מצומצם, לא גדול, אבל רוב האנשים הם מהפיליפינים, תאילנד, סינים, גם מאירופה, מאוקראינה, מולדובה ומאפריקה.

דני דנון: ובעצם לגבי אפריקה, שזו הבעיה שראינו פה שמפריעה לתושבים, רק דרום סודן בעצם הם אלה שמטפלים בהם ביציאה מרצון, נכון?

דני דנון: תתחילו לטפל מאפריל.

יהודה בן עזרא: כרגע, נכון להיום, מה-1 בפברואר, התחלנו עם אוכלוסיית חוב השנהב, שכרגע נגמרה להם ההגנה הקבוצתית.

דני דנון: ל-2,200 שנמצאים בארץ.

יהודה בן עזרא: זה למעלה מ-700 איש.

יהודה בן עזרא: זה חוב השנהב בלבד, שהייתה להם יכולת לצאת עד ה-1 בפברואר, ולמעשה מאתמול אנחנו מתחילים לבצע אכיפה על אותם נתיבים מחוף השנהב שקיבלו הגנה עד היום, ולמעשה מאפריל, אם לא תשתנה ההחלטה, אנחנו נתחיל לעשות אכיפה לדרום סודן.

יהודה בן עזרא: רק על דרום סודן, לא על צפון סודן ולא על האריתריאים.

שלמה מסלאוי: למה רק הסודנים ולא גם האריתריאים?

יהודה בן עזרא: מכיוון שמבחינת מדינת ישראל יש החלטה של המדינה, לא שלי, אני מבצע מדיניות, שכרגע האריתריאים זכאים להגנה קבוצתית.

יהודה בן עזרא: ביום שיוחלט על ידי כל הגורמים בממשלה לבטל את ההגנה הקבוצתית הזאת ותהיה רק הגנה פרטנית, פר בן אדם, אז אנחנו נכיל גם את האריתריאים.

דני דנון: כמה אריתריאים שוהים במדינת ישראל לא חוקית?

יהודה בן עזרא: נדמה לי שלמעלה מ-30,000.

דני דנון: וזה המסה.

יהודה בן עזרא: כן.

דני דנון: מבחינת משאבים ותקנים, מה המדינה יכולה לעשות יותר לסייע בידך?

יהודה בן עזרא: אני מעדיף שלא להיכנס לסוגיה הזאת, ברשותך, חבר הכנסת, זה לא נראה לי כאן המקום.

דני דנון: אם אתה לא מלין, אז כנראה שיש לך עודף תקציבים ותקנים.

יהודה בן עזרא: לא, ממש לא.

יהודה בן עזרא: הלוואי.

יהודה בן עזרא: יחידת עוז---

דני דנון: בוא תגיד לי מה יש ביחידת עוז היום, במדינת ישראל.

דני דנון: נשאל הפוך, כמה תקנים יש ביחידת עוז היום?

יהודה בן עזרא: יחידת עוז מונה 196 תקנים, בשטח למעלה מ-140 פקחים, למעלה מ-140 מסתובבים מצפון הארץ, ממטולה ועד אילת, בכל יום, 24 שעות ביממה, שבעה ימים בשבוע, לא כולל בשבת, זה עד כניסת השבת ומצאת השבת, פועלים גם בהיבט המודיעיני, גם בהיבט האכיפתי.

יהודה בן עזרא: יש במינהל אכיפה וזרים שיחידת עוז כרגע שייכת אליו, יש גם יחידה לאכיפה למעסיקים, שפועלת כנגד מעסיקים.

יהודה בן עזרא: היום אנחנו שמים את הדגש על אכיפה על מעסיקים.

דני דנון: שם אותם פקחים עוסקים במעסיקים?

דני דנון: ה-140?

תושב: אז איך שחזרו לשוק לעבוד?

תושב: כשדובר על הקנס של 75,000 ₪ לא ראית אף אחד בשוק, כעבור שלושה-ארבעה ימים המצב חזר לקדמותו והשוק היה מוצף---

תושב: הם עובדים גם בעיריית תל אביב.

שלמה מסלאוי: יש החלטה, אבל עם היישום יש בעיה.

יהודה בן עזרא: מאז ההחלטה יש הנחיה לבצע אכיפה כנגד מעסיקים.

יהודה בן עזרא: אנחנו גם מבצעים את האכיפה כנגד מעסיקים.

יהודה בן עזרא: צריך לזכור שיש שתי משוואות שאנחנו צריכים על מנת לצמצם את מספר השוהים הבלתי חוקיים, לטפל בהם, אחת, שכדאי למעסיק להעסיק עובד לא חוקי, בזה אנחנו מטפלים בהיבט של המעסיקים וזה הדגש על המעסיקים ולמעשה 2012 תהיה השנה שאנחנו נעסוק בעיקר כלפי המעסיקים ונעודד אנשים לצאת מפה, בין אם ברצון ובין אם בלי רצון.

יהודה בן עזרא: זאת המדיניות של מנכ"ל הרשות, לאכוף כנגד מעסיקים, לשים את הדגש על המעסיקים ולגבות את הקנסות ומעסיקים שיעסיקו עובדים לא חוקים ייקנסו ויגיעו עד כדי מצב של הגשת כתב אישום פלילי.

יהודה בן עזרא: אנחנו רואים את זה.

נעמי טל: יש לי שאלה אליו, מאוד חשובה.

נעמי טל: אני רואה בבוקר שמגיעים טרנזיטים, לא של עיריית תל אביב, פרטיים, ומעסיקים עשרות ילדים לתוך הטרנזיטים האלה.

נעמי טל: זה דבר לא חוקי, עשרות ילדים בתוך טרנזיט, כמו בקופסת סרדינים.

דני דנון: חבר הכנסת בן סימון.

דניאל בן-סימון: אני רוצה להגיד כמה דברים.

דניאל בן-סימון: קודם כל לגבי עיריית תל אביב.

דניאל בן-סימון: אני רוצה לשבח את העובדה שכל עוד הם כאן, הם זוכים אפילו לארוחה החמה הזאת פעם אחת ביום.

דניאל בן-סימון: צריך לשמור על צלם אנוש.

דניאל בן-סימון: למרות הבעיה הגדולה הזאת, שהיא מאיימת אולי על דרום תל אביב, עליכם התושבים המיידיים, ואין אדם קרבן יותר גדול מאלה שגרים ליד ונאלצים אולי לסבול מכל מיני דברים, אבל כל עוד הם פה, אני חייב לומר שהתרשמתי מהעניין הזה שלפחות הם עומדים בתור וזוכים לארוחה חמה, כי אחרת מי יודע איך הם היו משיגים את הארוחה הזאת.

דניאל בן-סימון: מבחינה משטרתית, מבחינה אנושית אפילו, צריך לשמור על התהליך הזה עד שיוחלט אם הם נשארים או יוצאים.

דניאל בן-סימון: דבר נוסף.

דניאל בן-סימון: המנדט של הנושא הזה חורג מהמנדט של הוועדה, אנחנו עוסקים בעלייה וקליטה ועד כמה שאני יודע אין הרבה עולים בדרום תל אביב, יש פה בעיה של דרום תל אביב, של עיר בתוך עיר, שנבנית מול העיניים.

דניאל בן-סימון: חברה בתוך חברה שהיא בעיה שקשורה למשרד הפנים, למשרד הביטחון, המשרד לביטחון פנים, בעצם היא נושקת לכל משרדי הממשלה.

דניאל בן-סימון: אנחנו שחקנים הכי קטנים בסיפור הזה כי אנחנו עוסקים בעלייה.

דניאל בן-סימון: עד כמה שידוע לי אין בעיה בין העולים לזה, יש בעיה בין התושבים לבין הפליטים או אלה שנמצאים כאן.

תושב: מסתנני עבודה.

דניאל בן-סימון: או פליטים או מסתנני עבודה, כל אחד והקטגוריה שלו, לא הייתי רוצה להכליל את כולם.

נעמי טל: מהגרי עבודה.

דניאל בן-סימון: או מהגרי עבודה.

דניאל בן-סימון: אבל אני אומר לכם, הבעיה היא לא רק פה.

דניאל בן-סימון: אירופה כמעט טובעת---

נעמי טל: אנחנו לא אירופה.

דניאל בן-סימון: אני מנסה להסביר לך.

דניאל בן-סימון: למה הם לא באים לירושלים?

דניאל בן-סימון: כי יש פה כלכלה חזקה, הם רוצים גם לחיות ולכן הם לא יבואו לירושלים וגם לא יילכו לקרית גת, הם יבואו לתל אביב, כמו שהם באים לפריז, ללונדון, הם מתיישבים ומקיפים את הערים הגדולות וזו בעיה שהעולם לא הצליח לפתור אותה.

דניאל בן-סימון: יש יותר עניים מאשר אנשים שיש להם מה לאכול, ועני, כשאין לו מה לאכול הוא יעשה הכול כדי להגיע אלייך.

דניאל בן-סימון: הוא יעשה אלפי קילומטרים ולכן זו בעיה שהמדינה צריכה למצוא לה פתרון, ועד כמה שאני מבין, יהודה, יש איזה שהיא תכנית.

דניאל בן-סימון: אבל מה שאני אומר, צריך למצוא, אולי בשיתוף עם ועדת הפנים וועדות אחרות, איך לפתור את העניין של תושבי דרום תל אביב, שהם המשלמים הישירים, ברמת החינוך, אפילו ברמה של ללכת בביטחון.

תושבת: ברחוב.

דניאל בן-סימון: לי לא ידוע, מפקד המשטרה, אם האלימות עלתה בכמה רמות, או שבעצם מה שיש הוא מה שהיה.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, יכול להיות, דני, שצריך לשלב עם עיריית תל אביב ועם גורמים אחרים את האפשרות למצוא דרך, כל עוד הם לא עלו על המטוס, לנהל חיים אמיתיים פה, חיים טובים, חיים בלי איום וחיים שלא פוגעים בחינוך.

דניאל בן-סימון: אמרת שזה פוגע בכל רקמת החיים.

דניאל בן-סימון: אני אומר לכם, אנחנו ועדת העלייה והקליטה, קטונתי מלבוא לפתרון, אנחנו מתעסקים בעולים.

דניאל בן-סימון: עד כמה שידוע לי, זאת לא הבעיה, למרות מה שציינת.

דני דנון: הבעיה שלא מגיעים.

דניאל בן-סימון: העולים לא מגיעים, אבל הם לא הבעיה, הבעיה היא שנבנית מדינה בתוך מדינה, עם כללים משלה.

דניאל בן-סימון: אני חייב להגיד שהתרשמתי ממה שראיתי, בביקור ראשון שלי, התרשמתי, לא כחבר כנסת, אלא כאדם, איך בתל אביב קמה קהילה חדשה שבעצם לא ברור אם היא חוקית או לא חוקית ועד שיימצא פתרון, אני אומר, דני, צריך למצוא דרך כדי לשלב את הכוחות שיש בכנסת, כדי להביא ברמה של החלטה איך אנחנו יכולים לשלב כוחות כדי למצוא פתרון לתושבים של דרום תל אביב.

דניאל בן-סימון: לכן לא הייתי מגביל את זה רק איך זה משפיע על העולים, אלא איך זה משפיע על כל תושבי דרום תל אביב.

דניאל בן-סימון: במובן הזה זה יכול להיות יותר טוב.

תושבת: אני חייבת לציין משהו.

תושבת: העבודה שהם לוקחים, הם לא גוזלים את ההיי טק ולא המשרדים, הם גוזלים את המעמד הנמוך, של העולים מאתיופיה, של ערביי ישראל, של המעמד הנמוך, העשירון התחתון.

תושבת: הם גוזלים משק בית, לוקחים ב-15-20 שקל, במקום שמקבלים 30-40.

תושבת: את זה רק תיקחו בחשבון לפני שאתם משליכים את זה לטווח הרחוק, לתת להם ולעזור להם.

תושבת: הם הורידו את התושבים כמה רמות למטה.

תושבת: אני, כתושבת מדינת ישראל, אין לי גז היום.

תושבת: את הצינור שמעביר את הגז למטבח הורידו ממני והעבירו להם, מעליי.

תושבת: ותאר לך שדשא צומח לי מהגג כי הם שופכים מים ולא מוכנים לפתוח דלת שאני אגיד להם את זה.

תושבת: אני צריכה להזמין משטרה, או את העירייה.

דניאל בן-סימון: או גנן.

דניאל בן-סימון: דשא שצומח מהגג זה דווקא דבר ייחודי.

תושבת: הקיר נופל לי ויכולתי להזמין את כולם לבית שלי, הוא לא הבין למה התעלמתי להזמין אותו אליי, כי התביישתי, במקום האנשים שצריכים לטפל בנושא.

תושבת: פרט לזה, חברה עומדת עם אייפון, מדברת, בא מישהו, סוחב לה את זה וממשיך ללכת.

תושבת: למה אנחנו לא מתלוננים במשטרה?

תושבת: כולם דומים, הם לא יכולים לתפוס אותם גם, אז אין טעם להרים טלפון ולהתלונן.

תושבת: על ידי סחבו תיק ועלו לקומה העליונה, גרים מעליי, כל הבניין מוקף, בא שוטר, לא פתחו לו דלת, עד היום כמובן.

תושבת: הייתה סינית למטה, אנסו אותה שניים, אמרתי לה 'למה את לא מתלוננת?

תושבת: ' היא אומרת, 'אין לי רישיון להישאר, אז אני לא מתלוננת'.

תושבת: אלי ישי אמר 'תחזרו לסבא ולסבתא', הסבא והסבתא, כולם כבר ארץ.

דניאל בן-סימון: נכון, איחוד משפחות.

דני דנון: אני רוצה לסכם ולומר שהדברים שראינו הם דברים קשים, אנחנו ראינו שיש פה הרבה יותר מסתננים מאשר עולים, יש הגירה שלילית של אותם עולים שגרו פה בשכונות הדרום, הם פשוט יוצאים מפה ואני גם לא מתאר לעצמי שיבואו לפה עולים בטווח הקרוב לאור המצב שראינו, המצב הקשה, האיום הלאומי למדינת ישראל.

דני דנון: הוועדה תפנה לראש הממשלה על מנת לפעול ולתגבר את הפעילות של יחידת עוז וגורמי האכיפה ולחזק את הפעילות של חינוך, רווחה, תשתיות, בדרום תל אביב.

דני דנון: הוועדה גם תפנה לאחראים על מוסדות החינוך של יוצאי אתיופיה, לצמצם את שהותם של נערים יוצאי אתיופיה באזור התחנה המרכזית.

דני דנון: אנחנו נפנה לראשי המוסדות, דיברנו על זה בעבר, לצערי זה לא קורה, שלא יעצרו פה אלא יחליפו אוטובוסים במקומות אחרים.

דני דנון: אנ רוצה להודות למר שלמה מסלאוי ולתושבים שאירחו אותנו.

דני דנון: אתם נמצאים היום בחזית המאבק, כמו חיילי צה"ל שבגבול, אתם נמצאים פה בחזית ואני לא יודע למי יש יותר חיים קשים ביום יום.

תושבת: פרט לשלמה אין לנו שום דבר.

דני דנון: תודה רבה לכולם.