הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 71, 2012-01-31 10:00

טלב אלסאנע: בוקר טוב רבותי, אני פותח את הישיבה.

טלב אלסאנע: נושא הדיון שלנו היום הוא עניין מצב עמותת אל סם, עמותה שהיא פעילה ועושה רבות בתחום ולדעתי היא ראויה לשבח, להערכה ולהוקרה על מעשיה.

טלב אלסאנע: חברי, חבר הכנסת נסים זאב העלה את הנושא על סדר יום המליאה, אני מבקש ממנו שיציג את הנושא, ואחר כך נשמע מהם עצמם מה בדיוק הבעיה, למה נקלעו למצב אליו הגיעו ונשמע גם מה הפתרונות, אם כי יש לנו גם ביקורת שתשמעו בהמשך.

טלב אלסאנע: זה שאנחנו מעריכים מה שאתם עושים, אז בדרך כלל אנחנו מתחילים בצורה חיובית, אבל יש לנו עוד מה להגיד בהמשך.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: ברשותך אדוני יושב הראש, אני בהיותי גם כיו"ר הוועדה, עמותת אל-סם היא עמותה שפועלת ברמה מקצועית ואין חולקים על כך, שהייתי אומר ציבור הצרכנים צריך אותו, והצרכנים זה בעצם אלה שלצערי הרב נכנסים למלכודת הסמים וצריך את הליווי, ואגב עמותת אל-סם מאז ומעולם זכתה במכרז של משרד העבודה והרווחה.

נסים זאב: אני רוצה לומר ממש בקצרה, אנחנו כל הזמן מדברים על התמכרויות לסמים, על בעיה אסטרטגית מבחינת מדינת ישראל, איך בזמנו ראש הממשלה לשעבר שרון אמר זו בעיה שמאיימת על מדינת ישראל, כך הוא הגדיר את זה ואנחנו חייבים לעשות את הכל כדי הייתי אומר לנצח במלחמה הזאת.

נסים זאב: הוא אמר את זה מעל דוכן הכנסת, אני זוכר את זה.

נסים זאב: עכשיו, כדי לנצח אי אפשר לבוא ולומר אנחנו מנצחים רק בתיאוריות או אולי ברצונות.

נסים זאב: ניצחון צריך להיות במעשים.

נסים זאב: עכשיו, הויכוח בעצם שבמליאה, ואני אומר את זה ממש מהסוף להתחלה, מה שאמר שר העבודה והרווחה ועל זה אנחנו צריכים לתת את הדעת.

נסים זאב: הוא אומר בעצם אנחנו לא נותנים כספים לעמותות כדי שיהיה להם כספים, זה לא התפקיד שלנו.

נסים זאב: אנחנו נותנים פר מטופל, אנחנו נותנים את הכסף למטופלים דרך אותן עמותות.

נסים זאב: אנחנו לא חייבים, אם העמותה לא יכולה להתמודד, אם העמותה לא מתנהלת כמו שצריכה להתנהג גם מקצועית ותקציבית, אז זה לא בעיה של משרד העבודה והרווחה, זו לא הבעיה שלנו.

נסים זאב: אנחנו משלמים את כל מה שמגיע על פי דין, ובאמת לא הייתה לי תשובה מה להגיד, כי אני לא יודע מהיכן באו הגירעונות, מהיכן הם צמחו הגירעונות.

נסים זאב: ואני, ברמת העיקרון אמרתי שגם אם נאמר שהעמותה נקלעה לקשיים והיא נמצאת בקשיים כספיים כלכליים והתפקוד שלה הייתי אומר נמצא בסיכון של סגירה, אני חושב שהממשלה ושר העבודה והרווחה מתפקידו קודם כל להעמיק ולראות למה יש את הגירעונות האלה, קודם כל.

נסים זאב: צודקים, לא צודקים, לא איזה מן אמירה כללית שהיא לא מחייבת ושאני לא יודע אם מישהו בכלל בדק אותה.

נסים זאב: וכפי שהממשלה דואגת לפעמים בגופים ציבוריים, נותנת תמיכות גם מעל ומעבר.

נסים זאב: בתי חרושת כמה פעמים עמדו בצו סגירה והממשלה נתנה עשרות מיליונים ואפילו מאות מיליונים כדי שהמפעל הזה ימשיך ויעבוד, ולמרות שהמפעל נמצא כל הזמן בגירעונות.

נסים זאב: על אחת כמה כשאנחנו מדברים פה בדיני נפשות.

נסים זאב: מדברים פה באנשים שבשבילם הגוף הזה, המקצועי, הוא חיוני להצלת חיים.

נסים זאב: לכן, אני לא יכול לענות, אני לא יכול גם לומר את עמדתי, מכיוון שזה בדיוק סלע ---

טלב אלסאנע: אנחנו קודם נשמע אותם ואחר כך נשמע גם את המשרד ואת את הרשות ואחר כך נתייחס.

טלב אלסאנע: בבקשה, מי מטעם העמותה יציג?

אורי קידר: אני רק רוצה להציג את עצמי, שמי אורי קידר, אני יושב ראש משותף של אל-סם מזה חודשיים והצטרפתי לעמיתי יהודה בר, שהוא מכהן כ-4 שנים בערך בתפקיד הזה, על מנת לסייע לו בקטע הזה ולכן אני מבקש הייתי רוצה שיהודה יפתח אולי באמירה הכללית, משום שאני הוא זה שבקיא יותר בקטע הכלכלי.

יהודה בר: אני כזקן הסגל פה באל-סם לכל הפחות, אני כבר למעלה מ-15 שנה, כ-15 שנה חבר פעיל באל-סם.

יהודה בר: עברנו כבר, אני, ארבעה יושבי ראש מכל המגוון – אנשי עסקים כולל השר גלעד ארדן שהיה יושב הראש האחרון שלנו שעזב ברגע שהוא התמנה כשר.

יהודה בר: אני רוצה לומר באמירה הכללית, מספר הנוער, נקרא לזה הנזקקים לטיפול, יש מספרים רשמיים שהם מפחידים ויש מספרים שהם לא רשמיים שהם עוד יותר מפחידים.

יהודה בר: כי הנתונים שהיום אנחנו מדברים עליהם והרשות, יאיר יוכל לתת את זה יותר טוב ממני, זה בעצם אלה שהודו שהם משתמשים בסמים.

יהודה בר: אנחנו יודעים את הבעיה הזאת סמים ולעשות ישר קם מקף אלכוהול, ששם הבעיה היא לא פחות חמורה.

יהודה בר: אנחנו, עם כל הרצון הטוב שלנו ועם כל היכולת ובאמת היכולת המקצועית שלנו, אנחנו נוגעים בקצה קצה של הבעיה.

נסים זאב: אל-סם מטפל גם בצורכי אלכוהול?

יהודה בר: אנחנו היום גם וגם.

טלב אלסאנע: כמה מהתפקידים שאתם ממלאים הרשויות המקומיות עושות, נכון?

יהודה בר: אני אומר ככה, תראו, בעצם האוכלוסיות המטופלות בשנתיים האחרונות באל-סם, אנחנו יכולים לחלק אותם לשני סוגי אוכלוסיות.

יהודה בר: יש אוכלוסיות שמגיעות באמת דרך משרד הרווחה שהן בנתונים של משרד הרווחה והם מופיעים והם ממומנים על ידי משרד הרווחה.

יהודה בר: לגבי נושא המימון ייגע אחר כך אורי.

יהודה בר: אבל מעבר לזה יש את כל אותם אלה שלא באים דרך משרד הרווחה והם זקוקים לטיפול הזה, ואל-סם בחזון שלה שמה לה והדגישה את זה שהיא לא דוחה אף אחד.

יהודה בר: משרד הרווחה, מי שבא היום ---

נסים זאב: אתם עוסקים אך ורק בגמילה?

יהודה בר: אנחנו לא עוסקים בגמילה, אנחנו עוסקים בעצם, ותסביר את זה רונית שהיא המנהלת המקצועית, אנחנו עוסקים באלה ---

טלב אלסאנע: תגיד אתה, אל תחלק הוא יסביר והוא יסביר.

טלב אלסאנע: אתה תציג ותן לנו הסברים בסיסיים.

יהודה בר: אנחנו עוסקים בתחום הזה של אותם נערים ונערות שהתחילו להשתמש בסמים ולהביא אותם להפסיק להשתמש בסמים.

יהודה בר: מי שצריך את שלב הגמילה אנחנו לא מתעסקים איתו.

טלב אלסאנע: מה אתם נותנים?

טלב אלסאנע: איזה מענה אתם נותנים?

טלב אלסאנע: הסברה?

טלב אלסאנע: מניעה?

טלב אלסאנע: איתור?

טלב אלסאנע: טיפול?

טלב אלסאנע: הכוונה?

טלב אלסאנע: מה בדיוק?

יהודה בר: אנחנו עוסקים ככה – טיפול ---

טלב אלסאנע: איזה סוג טיפול אתם נותנים?

יהודה בר: הטיפול הוא טיפול שנעשה על ידי עובדים סוציאליים שהם המטפלים, שהם ---

טלב אלסאנע: מה הם עושים?

יהודה בר: בבקשה, תסביר את זה המנהלת המקצועית, אני לא איש מקצוע.

טלב אלסאנע: לגבי האיתור.

טלב אלסאנע: מה הפרישה שלכם בשטח, מה אתם עושים, איך אתם מגיעים, מי העובדים?

טלב אלסאנע: תן לנו רקע, תן לנו להכיר מה אתם עושים בדיוק.

יהודה בר: אוקי.

יהודה בר: אנחנו פרושים ב-14 מקומות בארץ, יש לנו 14 תחנות בארץ.

יהודה בר: יש לנו כ-40 ---

טלב אלסאנע: כשאתה אומר תחנה – מה ההגדרה של תחנה, מה משמעות תחנה.

יהודה בר: התחנה יכולה להיות מסניף תל אביב שמעסיק 4 מטפלים, ועד תחנה בקצרין שיש בה מטפל אחד.

יהודה בר: מספר המטפלים מותאם בעצם לצרכים של המקום וליכולת התקציבית.

יהודה בר: זאת הפרישה שלנו.

יהודה בר: מבחינה ארגונית יש לנו את ההנהלה של אל-סם שניצה היא המנהלת, יושבת בתל אביב ובכל אחד מהסניפים האלה או התחנות האלה יש מנהל אדמיניסטרטיבי שהוא גם מטפל ויש מנהל מקצועי.

יהודה בר: עכשיו, אנחנו קשורים עם אגפי הרווחה של הרשויות המקומיות, שאותן רשויות עם משרד ---

טלב אלסאנע: מה הכישורים של המנהל האדמיניסטרטיבי

יהודה בר: עובד סוציאלי שהוכשר להיות מטפל.

יהודה בר: עובד סוציאלי, בדרך כלל תואר שני, שהוכשר להיות מטפל.

נסים זאב: וכל הפניות באות דרך משרד העבודה והרווחה?

נסים זאב: הם מפנים, משרד העבודה והרווחה או שזה ישיר?

יהודה בר: הפניות נעשות בצורה הבאה – חלק מגיע דרך אגפי הרווחה, חלק מגיע דרך קציני מבחן ובתי המשפט, ויועצי בתי הספר.

יהודה בר: מעט מאד מטופלים מגיעים בגלל הצורך, כמו שהוא הולך לרופא כי הוא מרגיש לא טוב, בגלל הצורך שהוא מרגיש שהוא צריך את הטיפול.

יהודה בר: מעט מאד נרתעים מזה כי גם אין בדרך כלל תמיכה משפחתית לעניין הזה.

טלב אלסאנע: איפה היישובים שיש לכם את הפרישה, 14 היישובים שציינת?

יהודה בר: יש לנו בתל אביב ובראשון לציון, נתניה, כפר סבא, חיפה, מעלות, קריית מלאכי, רמת הגולן, קצרין, סכנין.

טלב אלסאנע: זה בגלל סכנין?

יהודה בר: מה?

טלב אלסאנע: אוקי, בסדר.

יהודה בר: זאת הפרישה שלנו.

טלב אלסאנע: זה שמפנים אליכם שירותי הרווחה ושירותי המבחן, אז מה אתם עושים?

טלב אלסאנע: מה בדיוק התפקיד שלכם?

טלב אלסאנע: אתה אמרת טיפול אתם לא עושים.

יהודה בר: לא, אנחנו עושים טיפול, רק טיפול.

רונית בן אפרים: טיפול ושיקום, אני אסביר.

רונית בן אפרים: טיפול ושיקום זה בדיוק התחומים שלנו.

יהודה בר: אם תרשה לי, תן לה להסביר את זה יותר טוב, כי אני לא איש מקצוע, אני במקצועי דבר אחר לגמרי.

טלב אלסאנע: בסדר.

יהודה בר: בבבקשה, תסבירי מה זה הטיפול.

רונית בן אפרים: טוב, מה שקורה דבר ראשון אוכלוסיית היעד שלנו זה צעירים ובני נוער.

רונית בן אפרים: זאת אומרת בני נוער מגילאי 12 עד גיל 24, אנחנו לא מתעסקים בנרקומנים הבגירים, אלא באמת באוכלוסיית הגיל הזאת שרובה מתנסה בשימוש בסמים, ויש סיכון מאד גדול שהיא תדרדר למצבים גם של התמכרות וגם מצבי סיכון תוך כדי.

רונית בן אפרים: אופי הטיפול אצלנו, בדרך כלל הם לא נזקקים לגמילה פיזית, כי כשמתחילים לשתות אלכוהול, להשתכר ולעשות כל מיני בלגן בגלל זה ומתחילים להתרגל להשתמש בחומר הזה או בסמים אחרים, כולל סמי פיצוציות שיש היום בהיקפים מאד גדולים, כולל כל מיני סמים שנרקחים חדשות לבקרים, לא רק הסמים הקלאסיים, מה שצריך לעשות זה בעצם לשכנע את הילד לעזוב את הדברים האלה ועל זה הטיפול – להפסיק לעשות את הדברים המסוכנים שלו ולחזור למסלול התפתחותי תקין.

רונית בן אפרים: זה באמת עבודה טיפולית מה שנקראת פסיכו-סוציאלית.

רונית בן אפרים: הם מגיעים לשיחות, מאד חשוב לתת להם מקום קבוע ומשהו מאד מאד סדיר.

רונית בן אפרים: יש חיזור מאד גדול, יש ---

נסים זאב: למי מותר להגיע?

נסים זאב: זאת אומרת אם זה בא דרך משרד הרווחה אז מחייבים אותם?

רונית בן אפרים: הרבה פעמים אם זה דרך שירות מבחן אז מחייבים אותם ולפעמים הם ימשיכו גם אחר כך, כי שירות מבחן מסתכל עליהם נאמר שלושה חודשים, אבל לא תמיד הבעיה של הרצון שלהם להזיק לעצמם נגרמת תוך שלושה חודשים, והם גם לא תמיד קולטים כמה הם בבעיה, אז לפעמים זה נמשך גם אחר כך.

רונית בן אפרים: יש גם הרבה מאד פניות של הורים למשל, פניות של בתי ספר, פניות של גורמים וולונטריים יותר ולאו דווקא שהם מחויבים להגיע.

רונית בן אפרים: זה קצת יותר קשה לגייס אותם אז לטיפול, אבל זה מאד חשוב בעינינו.

רונית בן אפרים: זה גם חלק מהאג'נדה שלנו.

רונית בן אפרים: כדי להגיע למטופלים אנחנו גם יוצרים איזו שהיא תנועה בתוך הקהילה שתבין שקיימת בעיה, שלא ייקחו כמובן מאליו שילדים משתכרים בסוף שבוע, עושים וונדליזם וזה כך.

נסים זאב: טווח של גילאים כשאת אומרת מ-12 עד 24, כמה שייכים לתוך מסגרת בית הספר ומחוץ?

רונית בן אפרים: מרבית הילדים שלנו דווקא נמצאים במסגרות חינוך והרבה במסגרות חינוך רגילות.

רונית בן אפרים: המיעוט זה ילדים נושרים.

רונית בן אפרים: אנחנו צריכים לזכור שחלק מהילדים שנושרים ממסגרות, מטופלים גם על ידי מסגרות כמו קידום נוער ומסגרות אחרות של הרווחה ושם גם אם יש קצת אלכוהול וסמים, הם לפעמים לא מפנים אותם אלינו, זה שיקול של מטפל.

רונית בן אפרים: באחוזים הגדולים אנחנו מטפלים הרבה מאד ביותר מ-50% של תלמידים בבית ספר.

רונית בן אפרים: הבעיה הזאת נוגעת היום בכל חלק שלנו.

רונית בן אפרים: מבחינת גילאים, יש יותר התכוננות לאיתור, בדרך כלל אחרי למעלה משנה שיש איזה שהוא שימוש.

נסים זאב: על ידי משרד הרווחה במהלך השנה האחרונה, 2011 בוא נאמר.

רונית בן אפרים: במהלך השנה האחרונה בימים אלה אנחנו עושים את הסיכומים הגדולים, אבל זה פחות מ-50% מהמפונים אלינו.

נסים זאב: אבל במספרים.

רונית בן אפרים: במספרים, או, תפסת אותי בנקודה שאני פחות יכולה לצטט אותה.

נסים זאב: במספרים, כמה משרד הרווחה מפנה, כי אני מבין שזה בעיקר צעירים במסגרת לימודית עדיין.

רונית בן אפרים: משרד הרווחה זה בעיקר שירות מבחן.

רונית בן אפרים: אם אנחנו מטפלים סביב 900 בני נוער בשנה אז, אני עושה בימים אלה את הפילוח, בגלל זה קשה לי להגיד לך נתונים אמינים על כמה על ידי משרד הרווחה, כשאנחנו מדברים על ידי שירות מבחן, אבל זה בדרך כלל סביב 30% שמגיעים דרך שירות מבחן.

נסים זאב: והשאר?

רונית בן אפרים: השאר זה פניות עצמאיות.

רונית בן אפרים: זה תלוי גם באיזה אזורים ו---

נסים זאב: זאת אומרת בעיקר הורים, אני מבין.

רונית בן אפרים: הפניות העצמאיות זה של משפחה, כן.

רונית בן אפרים: בדרך כלל הילד לא פונה בעצמו.

איריס פלורנטין: המשרד לא מפנה, הוא משלם.

נסים זאב: אני הבנתי.

טלב אלסאנע: משרד הרווחה לא מפנה.

איריס פלורנטין: זה הכל מכסות של משרד הרווחה.

איריס פלורנטין: אנחנו לא מפנים, אנחנו משלמים.

נסים זאב: אני הבנתי את זה.

איריס פלורנטין: מי שיגיע יוכל לבוא.

איריס פלורנטין: סליחה על ההפרעה.

טלב אלסאנע: זה חשוב, ההערה הזו חשובה.

יאיר גלר: אם אני לא טועה אבל אתם כן מפנים.

איריס פלורנטין: אנחנו לא מפנים.

איריס פלורנטין: אם הילד שלי רוצה לדפוק בדלת באל-סם ולקבל טיפול הוא יכול ללכת לבד ואני אשלם את זה כמנהלת השירות, אוקי?

איריס פלורנטין: אנחנו לא מפנים.

חיים אמסלם: פרט לשירות מבחן.

איריס פלורנטין: פרט לשירות מבחן.

רונית בן אפרים: על שירות מבחן אני דיברתי.

איריס פלורנטין: אבל זה גורם מפנה טיפולי, זה משהו אחר.

יאיר גלר: לזה התכוונתי, לשירות מבחן.

איריס פלורנטין: שירות מבחן בהיותו גורם מפנה טיפולי כמו יועץ או כמו מטפל אחר, הוא גורם מפנה.

איריס פלורנטין: זה גורם מטפל.

טלב אלסאנע: שירות זה משהו אחר.

גלעד נתן: יש כאן נקודה שצריך, כי היא חשובה.

גלעד נתן: יש פה שני דברים שהם שונים באל-סם.

גלעד נתן: יש מכרז שזה המחלקה בטיפול בהתמכרויות, לעבודה לפי המכרז ואת השאלות שקשורות בו, ויש את הנושא של העבודה של אל-סם שהיא לא קשורה במכרז הזה ומקורות המימון שלו, גם אם הם ציבוריים, הם אחרים.

גלעד נתן: זה יכול להיות מקור של משרד ממשלתי אחר, כמו הקליטה נותן, זה יכול להיות קרן שהמדינה נותנת או כל מקור אחר, אבל אלה שני נושאים והעבודה של אל-סם היא שונה בשניהם, כי אל-סם גם חלק גדול מהעבודה שמדברים עליה, לא היה ---

טלב אלסאנע: זאת אומרת לא קשורה למכרז עצמו.

גלעד נתן: לא למכרז עצמו וגם ההתחייבות לממן חלק מהעבודה שלהם לא הייתה של מקורות ציבוריים וכאן השאלה אחרת, וזאת השאלה שבאמת אם השירותים האלה הם חשובים ונדרשים – האם מדינת ישראל יכולה לסמוך על תרומות – וזו שאלה שנוגעת לעבודה של אל-סם וזו שאלה שנוגעת לעבודה של על"ם ושל הרבה גורמים אחרים שהם עובדים בחתך מסוים, על בסיס של תקצוב של המדינה, ובתקופות שאין בהן תרומות פתאום נוצרת מצוקה ואז דברים אחרים שהם עושים לא מקבלים, ואז צריך לשאול מה כן מגיע לו מימון, מה לא מגיע לו מימון, מה סדרי העדיפויות, מה הם עושים שהמדינה רוצה שייעשה.

טלב אלסאנע: כן, אבל קודם כל מה שבמסגרת המכרז ומתוקצב צריך להיעשות.

גלעד נתן: אז כן, זה כן.

טלב אלסאנע: ומה שמחוץ למכרז ולא מתוקצב זה עניין וולונטרי – ירצו יעשו, לא ירצו – לא יעשו.

טלב אלסאנע: אבל השאלה, זאת אומרת הרי זו משימה שמתוקצבת, אז מה שמתוקצב צריך לעשות.

טלב אלסאנע: השאלה מה בדיוק עושים במסגרת תקציב ומה נכלל במכרז ומה לא.

נסים זאב: עוד שאלה, בעבר המפלגות אני יודע נתנו.

יהודה בר: מפלגות?

נסים זאב: מפלגות כמו ש"ס וליבמרן, הם לא נתנו תקציב לאל-סם אף פעם?

יאיר גלר: לא, לא, לא.

אורי קידר: אנחנו לא בקונוטציה הפוליטית.

נסים זאב: לפני כמה שנים אני זוכר.

טלב אלסאנע: מה שניתן נתן לאיזה שהוא מוסד משהו, זה היה אז.

טלב אלסאנע: צומת היה לה כסף.

חיים אמסלם: היה, הוא צודק.

חיים אמסלם: כשגלעד ארדן היה שר אתם קיבלתם מיליון שקלים מתקציבים נוספים, אני לא יודע איך קוראים לזה, הסכמים קואליציוניים.

אורי קידר: מהליכוד?

חיים אמסלם: מחלוקה קואליציונית, אני לא יודע.

אורי קידר: לא מהליכוד.

נסים זאב: לא יודע אם מהליכוד, אבל אני יודע שהיה תקציב מהמפלגות.

חיים אמסלם: כן, מיליון שקל, זה היה משהו חד פעמי.

נסים זאב: תקציבים ייחודיים, נתנו חלק מהתקציב.

אורי קידר: אני אולי רוצה להבהיר אולי קצת.

אורי קידר: אני הייתי רוצה קצת לפרוש את היריעה ככה גם לתת לעניין הזה את ההיבט הכלכלי שלו, כי המיומנות שלי היא לא בצד המקצועי כמו של יהודה.

אורי קידר: אגב, גם יהודה וגם אני עושים את מלאכתנו בהתנדבות מלאה, דופקים המון שעות ופועלים להצלת אל-סם.

אורי קידר: אני נכנסתי לתמונה לפני כשנה, שנה וחצי, כשהצטרפתי הייתי חבר בהנהלת אל-סם, חבר מן השורה ולפני מספר חודשים פנה אלי יהודה וביקש שאני אצטרך ואני אסייע, לאור היקלעות למצב הקשה שאל-סם נכנס בו.

אורי קידר: אני רוצה להדגיש שהבעיה הכלכלית טמונה באל-סם הרבה, לדעתי הרבה זמן.

אורי קידר: זה משהו שהוא מובנה בפנים.

אורי קידר: לדעתי יש איזה שהוא מצב של גלגול שעובר משנה לשנה, אבל זה מסתדר.

אורי קידר: פעם מכסים פה, מכסים שם, אבל בוא נאמר שאם אני מסתכל על סוף 2010 – הדו"ח הכספי היה מאוזן.

אורי קידר: אני אומר את זה, הדו"ח הכספי המבוקר היה מאוזן.

אורי קידר: אם אני מסתכל על סוף 2011, חודש קודם, שעדיין אין דו"ח כספי מבוקר, יש רק מאזן בוחן או משהו שהוא בוא נאמר 85%-90%, אנחנו מוצאים את עצמנו בבור של סדר גודל של בין 600,000 ל-800,000 שקלים, אולי מיליון שקלים.

אורי קידר: אני מקווה שאני זה, כי יש עניין שצריך להיכנס כסף שהוא עבור השנה הקודמת, אז משייכים אותו.

אורי קידר: הנושא הזה כרגע נמצא, אבל מבחינת מאזן בוחן – אני נמצא בסוף 2011 עם 800,000 שקלים מינוס והעניין בלי השיפצורים שרואי החשבון עושים את זה.

אורי קידר: אני, כשאני נכנסתי לתפקיד לפני כחודשיים, חקרתי את הנושא, איך זה קרה הדבר הזה.

אורי קידר: ולמעשה, שני דברים בולטים עלו בעניין, אבל אני אגיד עוד מילה אחת מבחינת מבנה התקציב.

אורי קידר: מבנה התקציב הוא כ-5.5 מיליון שקלים בשנה, כאשר הקטע של הטיפולים שאנחנו דיברו פה ארוכות על זה, הוא סדר גודל של שליש מהתקציב, שליש או אולי קרוב ל-40%, משהו כזה.

אורי קידר: בערך.

אורי קידר: אם זה 5.5 מיליון, בסביבות 1.5 מיליון, 1.8 מיליון, 1.6 מיליון – זה משרד הרווחה, כשאנחנו, אל-סם, קבלני משנה שזכינו במכרז במשרד הרווחה לפני כשנתיים, נכון?

אורי קידר: והמכרז הזה עומד להסתיים עוד שנה.

אורי קידר: קודם לכן, בטרם נכנסנו לדבר הזה, קיבלנו תקציבים מהרשות הלאומית למלחמה בסמים.

אורי קידר: אני לא כל כך יודע, אני לא בקיא, לא כל כך הייתי שם בזה, אבל בעצם מי שמימן חלק מהפעולות של אל-סם הייתה הממשלה, בדרך של הקצבה, נכון יאיר, או משהו כזה וכדומה.

אורי קידר: מה שקרא בשנתיים האחרונות, שאנחנו הפסקנו לקבל תקציבים ---

נסים זאב: אתה מוכן לומר בקטע הזה, אתה אומר חלק זה משרד העבודה והרווחה – 1.6 מיליון ---

אורי קידר: בערך.

נסים זאב: בערך.

נסים זאב: השאר ---

אורי קידר: השאר זה פרויקטים שאנחנו עושים, יוזמים פרויקטים.

אורי קידר: דיברנו פה על פרויקטים בקהילה ---

נסים זאב: ותרומות, אתם מגייסים תרומות.

נסים זאב: הייתם מגייסים תרומות?

אורי קידר: אני אומר, כן.

אורי קידר: אני אומר חלק נכבד, סדר גודל של 600,000 שקלים בשנה שעברה היה מפרויקטים שונים, נכון?

אורי קידר: אנחנו עושים טלמרקטינג.

טלב אלסאנע: מול משרדים או מול ---

אורי קידר: לא, מול מוסדות.

ניצה אבידן: אני המנכ"לית של אל-סם, שמי ניצה.

ניצה אבידן: יש פרויקט גם ממשרד הקליטה שאנחנו עושים שם קבוצות עולים שמשם מגיע חלק גם כן מהתקציב.

ניצה אבידן: יש לנו מערך של גיוס תרומות, גיוס משאבים.

אורי קידר: טלמרקטינג.

ניצה אבידן: גם טלמרקטינג וגם לפרויקטים, אנחנו כותבים הצעות, מבקשים עבור לדוגמא דברים שהמשרדים לא מממנים ואנחנו באמת חושבים שזה חשוב.

ניצה אבידן: אני אתן דוגמא כמו ילדי עובדים זרים.

ניצה אבידן: יש לנו פרויקט שגייסנו כסף מהאו"ם, כסף צבוע, מסומן לילדים שמסתובבים בתחנה המרכזית בתל אביב.

ניצה אבידן: אז יש לנו הרבה מאד פעילות מהסוג הזה.

ניצה אבידן: יש לנו גם פעילות של הסברה ומניעה בתוך בתי ספר, הרצאות ---

אורי קידר: כישורי חיים.

טלב אלסאנע: ומי תקצב אתכם, משרד החינוך?

ניצה אבידן: לא, משרד החינוך לא מתקצב אותנו בכלל.

ניצה אבידן: אנחנו משיגים תרומה ואנחנו עושים את הפעילות.

ניצה אבידן: ככה אנחנו עובדים.

טלב אלסאנע: מחילוט לא קיבלתם?

ניצה אבידן: מחילוט כמובן, אנחנו מקבלים.

ניצה אבידן: קיבלנו ב-2011 - 300,000 שקלים.

אורי קידר: אני רוצה לומר, ואני אגיד את זה רגע מהכובע הקודם שלי.

אורי קידר: אני הייתי מנכ"ל עיריית רעננה כ-20 שנה, והייתי בצד שמסייע לסניף אל-סם ברעננה.

טלב אלסאנע: עם בילסקי או לפניו?

אורי קידר: עם בילסקי.

אורי קידר: באתי עם בילסקי והלכתי קצת אחריו.

אורי קידר: והרשויות, יש מה שנקרא תמיכות, תומכות בסכומים לא גדולים, סדר גודל של בין עשרות אלפי שקלים, אני חושב שהתמיכה הכי גדולה היא נדמה לי של עיריית הוד השרון, היא 160,000 שקלים, אבל כל יתר התמיכות הן נמצאות פחות מ-100,000 שקלים.

אורי קידר: אני יודע שרעננה היום תומכת ב-60,000 שקלים, 70,000 שקלים, משהו כזה.

אורי קידר: בזמני זה היה 120,000 שקלים, לא יודע מה קרה שם, אני כבר לא בתמונה.

אורי קידר: כלומר, יש איזו שהיא תמיכה בזה שהרשויות כן נותנות.

אורי קידר: אני אגיד עוד מילה לגבי הפרישה הטיפולית.

אורי קידר: הרשויות ---

נסים זאב: גם ברשויות שאין שם את התחנות שלכם, את הסניפים?

אורי קידר: לא.

נסים זאב: או רק איפה שיש סניף?

אורי קידר: לא, רשות יכולה לתמוך רק בעמותה שעושה פעילות אצלה, בקרבה.

נסים זאב: אני הבנתי.

נסים זאב: באים בכל זאת בני נוער גם מערים או סמוכות או באזורים מסוימים.

ניצה אבידן: זה שנוי במחלוקת.

ניצה אבידן: לדוגמא, אני אתן פה על השולחן את גבעתיים.

ניצה אבידן: ראש עיריית גבעתיים, הייתי אצלנו בכמה פגישות.

ניצה אבידן: לטעמו אין סמים בגבעתיים, אז בני הנוער בגבעתיים באים לטיפול בתל אביב.

ניצה אבידן: גבעתיים לא תומכת באל-סם, אבל את הטיפול אנחנו מקבלים באמת זה הועדה ממשרד הרווחה.

ניצה אבידן: הם חותמים בנוהל הועדה.

אורי קידר: בני הנוער בהרצלייה באים לקבל טיפול מרעננה למשל, כשבהרצלייה אין סניף.

טלב אלסאנע: מה ההסבר לכך שעד שנת 2010 הייתם מאוזנים?

אורי קידר: לא, אני אגיד מה ההסבר לכך שמשנת 2010 לא היה ---

טלב אלסאנע: יש את החריגה כאשר מקורות התקציב לא השתנו, גם השירות שאתם נותנים לא השתנה באופן משמעותי.

טלב אלסאנע: אז מה מקור החריגה, האם זה מהשירות המתוקצב על פי המכרז, או משירותים נוספים שאתם עושים?

נסים זאב: עוד רק לחדד את השאלה – האם הגירעונות החלו אך ורק מ-2010, או שזה במצטבר שנים עברו – 2008, 2009.

אורי קידר: יש זליגה משנים קודמות שמה שנקרא בהתנהלות המובנית יש העברה.

אורי קידר: זה לא משהו חדש, אבל מה – הסתדרנו.

אורי קידר: הגענו איך שהוא.

אורי קידר: אני לא יודע להגיד לך בוודאות כי לא הייתי ב---

נסים זאב: האם ב-2009 הייתם מאוזנים או לא?

אורי קידר: ב-2009 היינו מאוזנים יהודה?

ניצה אבידן: כן, כל השנים.

ניצה אבידן: אולי אני אסביר לכם, כל השנים ---

נסים זאב: אז הגירעונות החלו רק ב-2010?

אורי קידר: הגירעונות בוא נאמר צפו על פני השטח ב-2011, כשהגיעו מים עד נפש.

אורי קידר: הסיבה לגירעון לדעתי נעוצה בשני דברים.

אורי קידר: אחד, תקציב חסר של מחיר הטיפול, או מחיר ההועדה מה שנקרא במונחים של משרד הרווחה.

אורי קידר: הועדה אנחנו מקבלים כ-600, 600 ומשהו שקל עבוד הועדה.

אורי קידר: בהועדה זה ילד שעושה X טיפולים בחודש.

אורי קידר: אנחנו מקבלים עבור ילד שטופל במהלך החודש – 630 שקלים.

אורי קידר: בפועל, כשאני בדקתי סניף סניף, נכנסתי לעובי הקורה ולקחתי בחשבון את העלות של המטפלים, לקחתי בחשבון ---

נסים זאב: כמה ביקורים זה?

נסים זאב: אתה מדבר פר חודש?

אורי קידר: ביקורים, פה הנקודה, או בוא נאמר פה עקב אכילס של העניין.

אורי קידר: אנחנו לא עוסקים בקופסאות פח שאנחנו יכולים להגיד שני טיפולים או שלושה טיפולים ודיינו, ועל זה רונית רמזה בעניין.

אורי קידר: פה מדובר בילדים.

אורי קידר: יש ילד שאו שהוא נשאר במסגרת, מטופל ונשאר במסגרת ושומרים עליו, שלא ירד חלילה, שלא ייפלט ואז אולי צריך לתת לו ארבעה טיפולים בחודש, קטונתי מלומר את זה.

אורי קידר: ויש ילדים שאולי בעייתם פחותה יותר ומספיק שניים.

אורי קידר: זה לא דברים שאני יודע להגיד אותם בוודאות.

אורי קידר: יושבת פה המנהלת המקצועית, יושבים כל מנהלי הסניפים של אל-סם, הם אנשים מקצועיים כל אחד, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים.

אורי קידר: הם יושבים על המדוכה, הם שוקלים כל ילד, הם מדווחים, נדמה לי שיש דיווח גם למשרד הרווחה עבור כל ילד וילד.

אורי קידר: כלומר, יש פה משהו, זיהינו בעיה בעובדה שמצד אחד מחיר ההועדה נקבע בזמנו כשיצאו למכרז על בסיס של X טיפולים, אבל בפועל יש Y טיפולים.

טלב אלסאנע: זה מקור הגירעון?

טלב אלסאנע: זה המקור היחידי של הגירעון?

אורי קידר: לא.

אורי קידר: זה המקור של הגירעון שאנחנו מוצאים בקטע שאנחנו מסובסדים, לא מסובסדים, אנחנו מקבלים ממשרד הרווחה.

אורי קידר: הדבר השני, שכמו בכל מקום, בכל עמותה ש-2011 וזה, פחות אצלנו לגייס.

אורי קידר: זה לא הייתי אומר, זה לא ISSUE סקסי שאפשר, שבאים אנשים ותורמים, זה הרבה יותר מסובך.

אורי קידר: אנשים מחביאים את הראש, יש פה איזו שהיא מדיניות כזאת שאצלי זה לא בבית.

אורי קידר: אומרת ניצה – בגבעתיים אין בכלל סמים, ברעננה חס וחלילה שתגיד שיש ככה, בזה ככה, כל אחד הרי בא מהמקום שלו.

טלב אלסאנע: מי מבקר את הפעילות שלכם השוטפת, את הניהול הכספי, חוץ מ---

אורי קידר: יש לנו, מבחינת פעילות הבקרה?

טלב אלסאנע: כספית.

אורי קידר: יש מוסדות של ההנהלה, יש רואה חשבון, יש מבקר.

טלב אלסאנע: יש לפעמים הרבה עמותות שיש להן הרבה הוצאות על מנגנון מנופח, מיותר ואכן במקום שהתקציב ילך למטופל – הוא הולך למנגנון.

ניצה אבידן: ממש לא אצלנו.

אורי קידר: המנגנון שלנו, הנה המנגנון.

ניצה אבידן: כל המנגנון כאן.

אורי קידר: הנה המנגנון, אולי יש עוד בחורה שהיא מזכירה או פרויקטית ועוד איזו חשבת שעושה שכר.

טלב אלסאנע: נשמע את משרד הרווחה ברשותכם.

איריס פלורנטין: עמותת אל-סם נותנת חלק מהמענה במדינת ישראל לנושא הטיפול בנוער מתמכר המשתמש בחומרים, לצד הרשויות המקומיות.

איריס פלורנטין: עכשיו, כשמשרד הרווחה יצא למכרז ב-2009, הכוונה הייתה לקחת עוד גוף שייתן שירות לצד הרשויות המקומיות לנושא הטיפול.

איריס פלורנטין: המשרד רצה אפשרות שיהיה גוף רחב ולכן יצא במכרז עם 320 מכסות.

איריס פלורנטין: למען הדיוק של המספרים 320 מכסות זה 2.3 מיליון, שנמצאים פה על השולחן כדי שהעמותה תוכל לנצל אותם, הם לא מנצלים אותם.

איריס פלורנטין: נכון ל-2010 שכאן כרגע נאמר שהעמותה הייתה מסודרת כלכלית, אני חושבת שניצלו 100 ומשהו מכסות.

איריס פלורנטין: ב-2011 סיימו את השנה ב-240 מכסות שניצלו, זה מספרים טיפה אחרים.

איריס פלורנטין: מה שאומר שבסופו של דבר הכסף קיים ולא מועבר לעמותה כי הם לא מנצלים את המכסות.

איריס פלורנטין: עכשיו, אני לא רוצה להיכנס לסיבות ---

טלב אלסאנע: לא שמעתי מהתחלה, מה המכסה?

איריס פלורנטין: אנחנו מאפשרים לעמותה לקחת 320 מכסות בחודש בכל נקודת זמן ולהשתמש בכל מקום בכל רחבי הארץ.

איריס פלורנטין: הם לא מנצלים.

איריס פלורנטין: זאת אומרת אין מספיק בני נוער שמגיעים אצלם לטיפול לנצל את המכסות.

נסים זאב: לאן הולכים אותם בני נוער, או שלא כולם?

איריס פלורנטין: הם לא מגיעים אליהם.

איריס פלורנטין: אין לי מושג למה, אבל הם לא מגיעים אליהם.

נסים זאב: לאין יכולים להגיע?

נסים זאב: אם לא אל-סם לאן, לאיפה?

איריס פלורנטין: הם יכולים להגיע לעוד 60 רשויות מקומיות.

איריס פלורנטין: אני אגיד משהו יותר רחב.

איריס פלורנטין: כשאני אומרת שמדינת ישראל מחולקת בין שני גורמים הכוונה היא זו.

איריס פלורנטין: יש אפשרות אחת להגיע, רשויות מקומיות שרוצות לתת טיפול בנושא נוער מתמכר יכלו לקחת את זה מסגרת הרשות המקומית בתוך מחלקת הרווחה ויש תקנים לצורך העניין וגם תקציבים.

איריס פלורנטין: לצד הרשויות המקומיות, במקומות שאין רשויות מקומיות, מלבד איזו רשות אחת, עמותת אל-סם קיבלה את המנדט לעשות את הטיפול.

איריס פלורנטין: אני רוצה להרחיב את זה אפילו יותר.

איריס פלורנטין: עמותת אל-סם גם אם היא רוצה להרחיב את הטיפול לכל הארץ יכולה לעשות את זה מבחינתנו.

איריס פלורנטין: מכיוון שהם עובדים מכסתי, יש מספיק מכסות ואין ניצול מלא של המכסות, גם כשדיברו כרגע על קצרין, הם פרשו את זה לא מזמן.

איריס פלורנטין: בכל נקודה בארץ שהם רוצים לפרוש הם יכולים לפרוש, בתנאי שזה בתיאום איתנו.

איריס פלורנטין: אני ארחיב יותר – גם בהרצלייה שפה צוין למשל, זו רשות מקומית שיש לה תקן ולכאורה זה בכפל, אבל מכיוון שהרשות המקומית רוצה ועמותת אל-סם רוצה, אני יודע כי אני זוכרת את המספרים, נתנו 80,000 שקלים רק לעיריית הרצלייה כדי להעביר לאל-סם את הכסף.

איריס פלורנטין: איך הכסף עובר?

אורי קידר: מבחינת ההואדות.

איריס פלורנטין: בוודאי.

איריס פלורנטין: עכשיו, הכסף בעצם מוקצה לרשויות המקומיות שמעוניינות, שממלאות השמות, שמעוברות לאל-סם.

איריס פלורנטין: ואני רוצה להגיד, המשרד לא מפנה מטופלים.

איריס פלורנטין: כל מטופל שרוצה וברמה מאד גבוהה זה חופשי, מטופל שרוצה לדפוק בדלת באל-סם ולקבל טיפול – הוא מקבל את הטיפול, הוא מגיע לשם ומקבל את הטיפול, מעבירים אלינו את ההשמה והם עושים את העבודה.

איריס פלורנטין: זה מבחינת הפוטנציאל.

איריס פלורנטין: מה שקורה בשטח הוא ניצול מאד מאד נמוך של המכסות, מכל מיני סיבות שקשורות באל-סם.

אורי קידר: אפשר להתייחס לזה?

טלב אלסאנע: שנייה.

איריס פלורנטין: אני רוצה להגיד עוד משהו לגבי הטענה התקציבית.

איריס פלורנטין: כל הפרטים לגבי הדברים והפרמטרים למכרז היו רשומים במכרז, אני מוכרחה להגיד את זה על השולחן הזה.

איריס פלורנטין: אנחנו עובדים מאד שקוף.

איריס פלורנטין: כשעמותה יוצאת וקונה מסמכים של מכרז הכל היה כתוב.

איריס פלורנטין: היה כתוב 631 גובה המכסה, היה כתוב 320 מכסות, היה כתוב שמטה אל-סם יכול להיות ממומן רק למנהל אחד ולא יותר מזה.

איריס פלורנטין: הכל כתוב.

איריס פלורנטין: יש מפרט כוח אדם, יש כמה מטופלים יהיו אצל עובדי סוציאלי, יש כמה עובדים סוציאליים צריך, יש כמה סניפים, מאד פתוח, כולל החופשיות לפרוש איך שרוצים ולשם אנחנו לא נכנסים.

איריס פלורנטין: אז הדברים היו ידועים.

איריס פלורנטין: לגבי הבקשה, אל-סם נמצא בקשר איתנו וכמובן המשרד רוצה לעזור במסגרת היכולת שלו לעזור, וכמובן מול שזה יהיה כפוף שהעמותה תממש את כל המכסות שהיא צריכה לממש.

איריס פלורנטין: זאת אומרת אי אפשר לתת לה כסף עבור פעילות שהיא לא מבוצעת עבורנו, וזה צריך לדעת.

איריס פלורנטין: יחד עם זה, מה שאנחנו כן לקחנו על עצמנו לבדוק וזה ייקח לנו זמן לבדוק, לבדוק את העובדה, את גובה המכסה.

איריס פלורנטין: לראות האם נכון, האם אפשר מבחינת המשרד ולא כי הכסף לא מספיק, הכסף מספיק.

איריס פלורנטין: זאת אומרת שאנחנו בודקים את זה מול עמותות אחרות שעושות עבודה זהה, הכסף מספיק.

איריס פלורנטין: עכשיו, אנחנו הולכים לעשות בדיקה אחרת.

איריס פלורנטין: לראות האם אפשר להסתכל על גובה המכסה בצורה אחרת כדי לראות אם אפשר להעלות את גובה המכסה.

איריס פלורנטין: אבל זה לא קשור לטענות, הם לא מסבסדים את המשרד על כל מכסה.

איריס פלורנטין: זה כדאי לשים את זה.

אורי קידר: אני רוצה להתייחס לדברי איריס.

טלב אלסאנע: כן.

אורי קידר: קודם כל אני מוכרח להגיד שאנחנו באל-סם מלאי הוקרה בקשר גם עם משרד הרווחה וגם עם הרשות, כי אנחנו כן חשים שיש רצון, יש הקשבה, יש רצון לעזור לסייע לנו.

אורי קידר: לדעתי הבעיה פה היא בפרשנות.

אורי קידר: הרי אנחנו לא רוצים 320, הלוואי והיו נותנים לנו 800, 1,000 מכסות.

אורי קידר: הרי אין לנו בעיה, אין פה ניגודי עניינים.

אורי קידר: מה הבעיה שלנו?

אורי קידר: הבעיה שלנו שהעובדות הסוציאליות שלנו, המטפלות שמטפלות בילדים שמגיעים, ואגב למשל בנתניה יש רשימת המתנה של 20 שהמנהלת לא יכולה לקבל, היא לא מסוגלת.

אורי קידר: כלומר, יש פה מצב שההתייחסות אל המטופל, או כמות המטופלים שהיא נותנת פר חודש לילד הספציפי זה או אחר, היא על פי שיקול דעתה המקצועי.

אורי קידר: אז לפי המכרז, וכל מה שאיריס אמרה אני מסכים במיליון אחוז.

אורי קידר: עובדתית זה מאד נכון.

אורי קידר: המשמעות של העניין שעכשיו אנחנו בוחנים את עצמנו בדיעבד, במבט לאחור – ואנחנו רואים שהייתה שגיאה בתפיסה, כי אולי לא הבינונו נכון, אולי לא תקצבנו נכון.

אורי קידר: אין לי פה טענה לא לגבי המשרד ---

טלב אלסאנע: סליחה, בוא נתקדם.

גלעד נתן: כבוד היושב ראש זה חשוב, כי כאן נמצאת הבעיה.

גלעד נתן: וזה מה שניסיתי, דיברתי איתך וגם איתך.

גלעד נתן: תמחרו אתכם לעשות משהו, אתם לא מרוצים תעשו את מה שעשו בבתי אבות הסיעודיים, שתבעו את המדינה בבית המשפט ובית המשפט קבע שהמכרז לא עומד בחוק זכויות כבוד האדם וחירותו.

יאיר גלר: הם לא שם גלעד, זה לא המקום.

אורי קידר: אנחנו לא רוצים לתבוע, גלעד.

גלעד נתן: לא, תבינו משהו, כי חיברו אתכם למשהו ואתם לא עומדים בו, אז מה אתם רוצים?

אורי קידר: גלעד, למה לנו לתבוע?

אורי קידר: אנחנו רוצים שיתוף פעולה.

גלעד נתן: זו נקודה שאני מנסה להבין מההתחלה.

גלעד נתן: יש עלות, אתם יודעים מה העלות ---

טלב אלסאנע: משרד הרווחה אומר שהכל היה שקוף, הכל היה ברור, יכלו לעשות הערכות וזיקות.

אורי קידר: אנחנו לא מתנגדים לזה.

טלב אלסאנע: יכול להיות שהייתה טעות.

רבקה לייפר: אין מה להשוות בין המכרזים של בתי אבות סיעודיים למכרז הזה.

יאיר גלר: זה משהו אחר לגמרי.

רבקה לייפר: זה לא אותו מכרז, חבל על ההשוואה.

גלעד נתן: לא, הנקודה היא מאד פשוטה.

גלעד נתן: אני מנסה להבין, יש מכרז, אתם אומרים ---

אורי קידר: גלעד, הכל היה ברור, הכל היה שקוף.

גלעד נתן: שנייה, יש מספרים.

איריס פלורנטין: סליחה, אפשר להגיד עוד מילה מול מה שהוא אומר?

גלעד נתן: יש מספרים, המספרים מופיעים במכרז.

גלעד נתן: אתם יש לכם מספרים של איך אתם תומכים.

גלעד נתן: אני מבין שיש תמיד את הנושא המקצועי ותמיד יש את השאיפה לתת יותר וזה נכון דרך אגב לכל עמותה, וזה נכון גם לכל מחלקת רווחה.

גלעד נתן: אבל כל עמותה וכל מחלקת רווחה, אם הם רוצים, הם לא קודם אומרים אנחנו ניתן יותר ואז נגיד זה לא עמד במכרז.

גלעד נתן: הם באים ואומרים אנחנו לא יכולים לעמוד בזה, אנחנו לא ניתן את הטיפול.

גלעד נתן: כי מה שקרה עכשיו בעצם זה שנתתם טיפול וזה טוב, אבל איך אתם רוצים לממן את זה כשאת אומרת לי שמשרה שלכם מתוקצבת ב-268 שקלים לטיפול ואתם נותנים 4 טיפולים, כשאתם יודעים שזה לא יספיק וזה הכסף מראש.

אורי קידר: ולא רק זה, אלא כשאנחנו קובעים, יש מצב אצל הילדים שהם מבריזים.

אורי קידר: קבעת לילד מועד מסוים ביום שלישי בארבע, הוא הבריז.

אורי קידר: באה המטפלת, נמצאת במקום, היא לא מטפלת אבל אני משלם.

איריס פלורנטין: אני רוצה שני דברים להגיד דווקא לדוגמאות שנתת, כי צריך להבין את הדברים על דיוקם.

איריס פלורנטין: הדברים האלה ואני אתן את המנגנון, למשל נתניה זה דוגמא איך הדברים מכוסים ולמה יש לכם גמישות פה.

איריס פלורנטין: בשנה שעברה אנחנו תקצבנו לבקשתם של אל-סם את עיריית נתניה, בגדול עם מספר מכסות זעום, משהו כמו 5.

איריס פלורנטין: אחר כך הפיקוח היה מעורב שם והם אמרו אנחנו רוצים להגיע ל-25 מכסות.

איריס פלורנטין: תבינו, הקפיצה זה בין 20,000 שקלים לכמעט 180,000 שקלים באותה שנה.

איריס פלורנטין: ואז אמרתי רוצו על זה.

איריס פלורנטין: אני בסוף שנה נתתי לעיריית נתניה כדי להעביר לאל-סם את הכסף ולא הייתה שום בעיה.

איריס פלורנטין: הם התחילו ב-5 מטופלים, הגיעו ל-25, הכל מומן.

איריס פלורנטין: אז הגמישות קיימת.

ניצה אבידן: הבעיה זה לא אתם.

איריס פלורנטין: רגע, רגע, רגע, דקה.

ניצה אבידן: אנחנו הבעיה, אתם בסדר גמור.

איריס פלורנטין: אני לא מנסה להצדיק את המשרד.

איריס פלורנטין: צריך להבין את המנגנון ומשם להיכנס.

טלב אלסאנע: סליחה, אולי תמתיני שנייה.

טלב אלסאנע: על מה הויכוח?

טלב אלסאנע: אין סיבה לויכוח, אני לא רואה סיבה לויכוח.

איריס פלורנטין: אתם מביאים דוגמאות שכדאי להבין אותם.

איריס פלורנטין: לא כתוב במכרז שאתם נותנים שני טיפולים.

איריס פלורנטין: כתוב במכרז, בדיוק מהסיבה שאתה אמרת, לפחות שני מטופלים, אז תקבלו תשלום.

איריס פלורנטין: ולמה?

איריס פלורנטין: כדי לכסות לך את האיתור, אז כדאי שיבינו את זה פה.

אורי קידר: נכון, אבל בדרך כלל יש ---

טלב אלסאנע: אנחנו נשמע את הרשות למלחמה בסמים בעניין הזה.

טלב אלסאנע: בבקשה.

יאיר גלר: אוקי, רק כמה מילים.

יאיר גלר: קודם כל אנחנו מכירים ומוקירים את עמותת אל-סם לאורך הרבה מאד שנים.

יאיר גלר: הקשר הוא קשר שהיה גם מקצועי, שעליו כבר נאמרו פה דברים מאד טובים ואנחנו יכולים רק לחזק את הדברים האלה, הם בהחלט יודעים היטב את עבודתם והם עושים אותה נאמנה.

יאיר גלר: אבל הנושא של ההתנהלות הכלכלית לאורך הרבה מאד שנים, זו לא פעם ראשונה.

יאיר גלר: הישיבה הזאת הייתה יכולה גם להיערך ב-2009 וב-2007 וב-2005.

יאיר גלר: לאורך כל השנים הייתה בעיה שלא הצליחו ליצור מצב מאוזן, וכאשר אומר יו"ר העמותה אורי שהסתדרו, זה אולי אחד הדברים שהם שורש הבעיה.

יאיר גלר: ההסתדרות, המענק הזה שפתאום ד"ר מל מדבר עליו.

יאיר גלר: הכסף שנכנס בהסכם קואליציוני ולא קואליציוני, זה לא הסיפור.

יאיר גלר: ככה אי אפשר, קשה מאד להתנהל.

יאיר גלר: על כן, היינו מאד שמחים כשבאמת הייתה אותה הודעה של משרד הרווחה שאל-סם זכתה במכרז, כי אמרנו עכשיו יבוא שלום והם יכולים כבר עכשיו לנוח על זרי הדפנה ולהתעסק בקטע המקצועי שהוא הקריטי.

יאיר גלר: מה שקרה זה בדיוק להיפך.

יאיר גלר: בקטע המקצועי הם ממשיכים להיות מצוינים, אין בעיה, אבל היה כבר את השוקת השבורה.

יאיר גלר: אני רוצה להגיד עוד כמה מילים.

יאיר גלר: תרומות אין לסמים בכלל.

יאיר גלר: קשה מאד לגייס תרומות.

יאיר גלר: זה לא הבימה וזה לא הקאמרי.

יאיר גלר: אין תרומות לסמים.

יאיר גלר: אני אחד התורמים לאל-סם, יש מערכת טלמרקטינג מאד משוכללת שלהם, אנשים לא תורמים.

יאיר גלר: מתוך אי רצון אולי להזדהות, אולי יגידו שהם תורמים בגלל שיש להם איזה בן משפחה.

יאיר גלר: קשה מאד לגייס תרומות.

יאיר גלר: כלומר, בעצם ההישענות היא תמיד על הממשלה ואת זה צריך להבין.

יאיר גלר: זאת אומרת אין פה איזו שהיא אפשרות סיוע של אנשים זרים שיתרמו לעניין הזה, ואת זה אנחנו צריכים להבין.

יאיר גלר: הרשות בשנה שעברה כמו שצוין פה, נתנה 300,000 שקלים מקרן החילוט.

יאיר גלר: משרד הרווחה שגם הוא נתן מאיזה קרן, אני לא מכיר את הקרנות, אבל 180,000 שקלים, או 185,000 שקלים, אבל אין ספק שזה היה רק טיפה בים.

יאיר גלר: אני כבר הולך לכיוון של הפתרונות משום שצריך לחלק את זה לשניים.

יאיר גלר: אני בטוח שאת תכנית ההבראה הם יידעו לעשות הכי טוב שבעולם.

יאיר גלר: אם עכשיו תגיד אדוני יושב הראש – אתם צריכים להיכנס לתכנית הבראה – אני מכיר את החבורה, הם יודעים לעשות את זה.

יאיר גלר: בתוך שבוע-שבועיים תהיה פה תכנית הבראה על המסך, יוצאת מן הכלל.

יאיר גלר: הבעיה שלהם שתכנית הבראה עד שהיא נכנסת לפתרונות, יש להם מספר חודשים שהם קריטיים ואני חושב שכרגע הם במצב כמעט של חדלות פירעון.

יאיר גלר: כלומר אין להם היום אשראים מהבנק, צריך להגיד את זה ביושר.

יאיר גלר: למעשה את פברואר מרס אני לא יודע איך הם עוברים ללא סיוע מיוחד.

יאיר גלר: ואיננו מומחים פה לסיוע מיוחד, אולי כיושבי ראש וכפרלמנטרים ותיקים יודעים.

יאיר גלר: אני לא יודע כרגע להגיד מאיפה, כי גם קרן החילוט, אם אנחנו נרצה לסייע, היא במקרה הטוב במאי-יוני.

יאיר גלר: אנחנו היום בסוף ינואר.

יאיר גלר: מה הם עושים בפברואר, אני חושב שזו נקודה קריטית.

יאיר גלר: אומרת כאן איריס ממשרד הרווחה שהם כרגע עושים בדיקת תעריפים, אני בטוח שהם יעשו את זה וגם אני בטוח שאם הם יוכלו – הם יעזרו, כי הם מבינים את החשיבות של אל-סם.

יאיר גלר: אל-סם זה לא איזה שהוא גוף נפרד.

יאיר גלר: אבל אני אומר שוב, אני מחלק את זה לשניים, אם אני יכול להציע לאדוני.

יאיר גלר: אחד, זה קודם כל להציג פה תכנית הבראה, אבל שניים, וזה המלכוד המרכזי, כרגע להוציא את האמבולנס, משום שהפצוע על הכביש והוא פצוע קשה.

יאיר גלר: וללא סיוע מיידי, סיוע חירום, בעוד חודש אין לך עם מי לדבר פה, להערכתי.

יאיר גלר: אני אומר שוב, לא נכנסתי להם לחשבונות, אבל זו תחושתי.

יאיר גלר: עכשיו, יכול להיות שיש כאן איזה עניין של מענק דרך ועדת כספית, דרך החלטת ממשלה מיוחדת, יכול להיות שצריך להזעיק את שר הרווחה לעניין, אבל אלה הדברים.

נסים זאב: רק שאלה אחת, אני רוצה להבין ואני רוצה תשובה ממש ברורה.

נסים זאב: האם הגירעון נוצר כתוצאה מכך שנתתם אולי טיפול מרבי, מעבר לנדרש על פי התקנים, ואז, זאת אומרת יצא מצב, את אמרת הבריז לא הבריז ---

טלב אלסאנע: נתנו, לא קיבלו תמורה עבור השירות שהם נתנו.

ניצה אבידן: לא ניתן, לא ניתן.

איריס פלורנטין: הם לא קיבלו את מלוא הכסף מהמשרד כי הם לא עשו מספיק טיפול.

טלב אלסאנע: אה, זה משהו אחר.

טלב אלסאנע: זאת אומרת יכלו לקבל כסף אילו עשו, אבל לא עשו.

איריס פלורנטין: הם יכלו לקבל 2.3 והם קיבלו פחות.

ניצה אבידן: אבל זה הביצה והתרנגולת.

טלב אלסאנע: כן, ברור.

טלב אלסאנע: אנחנו נשמע את משרד האוצר.

טלב אלסאנע: מי נציג האוצר?

יאיר גלר: רק עוד מילה אחת אדוני, ברשותך.

יאיר גלר: למעשה כל קליינט/פציינט שנכנס אליהם הם מפסידים עליו כסף.

יאיר גלר: הם מוכרים את המוצר ----

אורי קידר: זו הבעיה.

אורי קידר: כל ילד שנכנס, אנחנו יודעים שאנחנו מסבסדים אותו.

טלב אלסאנע: זו הטענה שלכם, הבנו אותה, זה ברור.

ניצה אבידן: לכן בנתניה יש את רשימת ההמתנה שאנחנו מדברים עליה, לא בגלל.

ניצה אבידן: איריס נתנה לנו מקסימום הועדות שהיא יכולה ושאפו, היא הזיזה את ההר, אבל הם מחכים כי אם ניקח עכשיו עובדת בחצי משרה, אני צריכה לשלם לה ואנחנו מפסידים כסף.

טלב אלסאנע: אוקי, בסדר.

טלב אלסאנע: משרד האוצר.

רבקה לייפר: אני רוצה להבין את הטענה.

רבקה לייפר: שוב, הנציגה של משרד הרווחה פה אני חושבת הסבירה ---

יאיר גלר: זו בקשה, זו לא טענה.

טלב אלסאנע: יש בעיה עם גוף שנותן שירות שנכנס לגירעון, הוא לא יכול להחזיק מעמד, צריכים למצוא דרך איך לעזור כדי שיעבור את הנהר וליישר קו לאחר מכן.

רבקה לייפר: אני מניחה שאתם לא מצפים לתשובה אחרת.

רבקה לייפר: האוצר לא נכנס לממן גירעונות של גופים חיצוניים באופן גורף.

רבקה לייפר: חוקית גם זה לא מתאפשר.

רבקה לייפר: שוב, צריכים למצוא את הפתרונות הקיימים במערכת, אם זה על בסיס של תמיכות כמו שכבר נעשה, אם זה על בסיס של בחינה של תעריפים שונים כמו שגם נעשה.

רבקה לייפר: האוצר לא נכנס לגופים פרטיים ומממן אותם בגלל שהם נמצאים בגירעון, זו אמירה כללית והיא נכונה גם פה.

יאיר גלר: הבעיה היא לוחות זמנים.

טלב אלסאנע: השירות שהוא נותן זה שירות ציבורי.

רבקה לייפר: השירות הציבורי שהם נותנים, הם זכו בו ---

טלב אלסאנע: מכוח מכרז האם הוא בא כתחליף לרשות שלטונית שאמורה לתת שירות מטעם משרד הרווחה.

רבקה לייפר: אז אני אסביר, יש שתי דרכים שבהן מדינה יודעת לסייע או להיעזר גם בגופים.

רבקה לייפר: או על ידי מכרז, שבדרך כלל מכרז הוא לפי תעריף או בתמחור אחר.

רבקה לייפר: יש כאן מכרז שהעמותה זכתה בו, התעריף שהיא זכתה הוא גם היה מפורט במכרז שהיא ניגשה אליו וזכתה, זו דרך אחת.

רבקה לייפר: הדרך השנייה היא תמיכות.

רבקה לייפר: כדי לתת תמיכות לעמותה יש קריטריונים שהם צריכים להיות שוויוניים, היא צריכה לעסוק בנושאים מסוימים, יש עקרונות לתמיכות שונות .

רבקה לייפר: אלו שתי הדרכים שהממשלה יודעת לסייע לעמותות ואם זה ככותרת, אני לא יודעת אם יש חריגים, אבל בגדול אלו הן שתי הדרכים.

רבקה לייפר: העמותה אני רואה הסתייעה בדרכים האלו ואני ממליצה לנסות להמשיך ----

טלב אלסאנע: אנחנו לא שומעים בשורה ממך.

טלב אלסאנע: את חוזרת על דברים שנשמעו.

יאיר גלר: כי הבעיה היא זה לוחות זמנים.

יאיר גלר: כל מה שאת אומרת ---

רבקה לייפר: ידוע ומוכר.

טלב אלסאנע: כן, זה כותרות, כותרות טובות.

רבקה לייפר: אני אמרתי, אני לא חושבת שציפתם ל---

טלב אלסאנע: אין פתרונות.

יאיר גלר: הוא צריך לשלם משכורת בפברואר.

רבקה לייפר: אלו לא כותרות.

רבקה לייפר: אם הממשלה תיכנס לכל עמותה שנקלעת למשבר באופן מיידי, אני חושבת שגם התקציב של המדינה היה נקלע למשבר.

רבקה לייפר: לכן שוב, יש פתרונות חריגים, אבל כרגע, כמו שזה נראה - אין משהו.

אורי קידר: אני רוצה אולי, אבל לא הזכרתי בדברי, אנחנו לא שוקטים על שמרינו.

אורי קידר: אנחנו לקחנו ברצינות את הנושא הזה.

אורי קידר: אמר יאיר קודם שאנחנו לא רוצים לגלגל את מה שהיה פעם – יהיה בסדר, יהיה בסדר – אני טוען לא יהיה בסדר.

אורי קידר: ולכן אני חושב שאנחנו צריכים להיכנס לתכנית הבראה מאד רצינית, אנחנו גם גיבשנו לעצמנו תכנית הבראה מאד יומרנית, שנשענת על שני מוקדים.

אורי קידר: אחד זה צמצום הוצאות בפועל, בתוך העמותה, שזה פיטורי עובדים, זה הפחתת שכר, זה צמצומים כאלה ואחרים, סדר גודל של 600,000 שקלים; והצבנו לעצמנו יעד של תגבור הכנסות, של גיוס תרומות וזה ממש יומרני, של 700,000 שקלים, שעמיתי לקח על עצמו להתחיל לעבוד עליו.

אורי קידר: ואני רוצה להגיד לך, אדוני יושב הראש, שמדי שנה הוא עושה אירוע מאד גדול שמזמין הרבה מאד אנשים לעשות את זה, ואני לא יודע כמה מצליחים לגייס, אבל זה מאמץ אדיר.

טלב אלסאנע: מה הסכום הדרוש כדי שהעמותה תחזיק מעמד?

אורי קידר: אנחנו לכן פנינו, בשביל לתגבר את ההכנסות, פנינו למשרד הרווחה לעזור לנו להגדיל את התעריף להועדות, שזה עוד סדר גודל של 200-300 שקל להועדה, וזה ייתן לנו עוד לא יודע כמה, פחות ממיליון שקלים, ואני מדבר שנתי.

אורי קידר: פנינו למשרד לביטחון פנים לתת לנו כ-500,000 שקלים.

אורי קידר: 700,000 שקלים אנחנו רוצים להגיע לתרומות.

אורי קידר: אני צריך בתכנית ההבראה לגשר על פער של מיליון שקלים אחורה, לגשר על פער של מיליון שקלים קדימה, אם לא נעשה תכנית הבראה, כי זה יקרה ואז יהיו לנו שני מיליון שקלים, ואולי עוד קצת שיהיה לנו מרווח של נשימה, על מנת שנוכל לעבוד ולא לבוא ולא להתבכיין ולא זה, ולעשות את העבודה שלנו בצורה מסודרת.

נסים זאב: נכון להיום מה הגירעון?

אורי קידר: אני אומר, נכון לסוף חודש דצמבר, לא מבוקר, כ-800,000 שקלים, אולי פחות.

אורי קידר: אני צריך את רואה החשבון שיגיד לי בדיוק, כי הוא עובד על זה עכשיו, אנחנו ביקשנו ממנו ---

טלב אלסאנע: מה הסיכוי שמשרד הרווחה יאשר את הבקשה?

איריס פלורנטין: איזו?

טלב אלסאנע: להגדיל את התעריף.

איריס פלורנטין: אני עובדת על זה.

טלב אלסאנע: תוך איזה פרק זמן?

איריס פלורנטין: אני כבר ישבתי עם תקציבנית המשרד עם שתי רמות של תקציבנים, כבר הכנו את המפרט, אני כבר יודעת את גובה, באיזה סדר גודל זה יכול לעלות.

איריס פלורנטין: כבר קיבלנו את האישור של מנהל אגף תקציבים במשרד להתחיל להריץ את השעון, זה נקרא אצלנו ועדת תעריפים.

איריס פלורנטין: זה להביא את התעריף, את הגדילה בתעריף שאנחנו מציעים לבחינה של ועדת תעריפים.

איריס פלורנטין: זה צריך להיות מוכן לוועדה, להביא את זה לוועדה, לקבל את האישור של כל חברי הוועדה, ואם זה יאושר – זה ייצא לדרך.

איריס פלורנטין: אני לא יכולה להגיד כמה זמן זה ייקח, אבל יש את הנכונות לעשות את זה.

טלב אלסאנע: אוקי, לגבי הרשות, המשרד לביטחון פנים, יש רזרבות?

טלב אלסאנע: יש אפשרות?

יאיר גלר: יש שתי אפשרויות לעזור וזה באמת בחילוט ובתמיכות שקורות בסוף שנה.

יאיר גלר: אבל החילוט שוב, זה לא לפני מאי יוני, כי זה האפוטרופוס הכללי שמעביר לנו את הכסף.

יאיר גלר: הוא לא נותן לנו לעולם לפני מאי כספים, רק אז.

יאיר גלר: הוא אוגר את זה פעמיים בשנה ואז יושבת המועצה ואז נעזור.

יאיר גלר: אני בטוח שנעזור, אני לא יכול להגיד באיזה גובה כי החילוט יכול להיות מאפס ועד אין סוף, אבל זה ברור שנסייע, כמו בשנה שעברה שכמובן מיד גם בשיתוף עם איריס שחברה פה לעניין, והבקשה שהייתה על סך 200,000 שקלים אושרה כדת וכדין עד השקל האחרון.

יאיר גלר: אז אני אומר נסיע.

יאיר גלר: הבעיה שאני רואה אמרתי זה עד מאי.

יאיר גלר: איך קראת לזה?

יאיר גלר: לעבור את הגשר עד מאי, ששם יש.

טלב אלסאנע: אז אני חושב שבעניין הזה אלף אנחנו מעריכים את הפעילות של העמותה.

טלב אלסאנע: אנחנו סבורים שטוב שהיא תמשיך ואנחנו מאמצים את ההצעה של יאיר.

טלב אלסאנע: אנחנו חושבים שחשוב מאד שתהיה תכנית הבראה מפורטת.

טלב אלסאנע: אי אפשר במקום להיות עסוקים במתן הטיפול להיות עסוקים בגיוס כספים ואיך להחזיק מעמד ואיך להמשיך ולנשום.

אורי קידר: מסכים במאה אחוז.

טלב אלסאנע: ולכן גם לגלגל וגם לרוץ זה פוגע בשירות, גם בתדמית של העמותה עצמה.

טלב אלסאנע: צריך להיות, יש לכם תכנית פעולה מפורטת, גם מתוקצבת, ולא לחרוג ממסגרתה.

טלב אלסאנע: זה גם יקל על הגופים המתקצבים ועל הגורמים התורמים.

טלב אלסאנע: ולכן, אלף צריך למצות את תכנית ההבראה, זה יעזור גם לפנייה של הגופים האחרים.

טלב אלסאנע: הוועדה ממליצה לזרז את הבדיקה עם משרד הרווחה על מנת להועיל ולתמרץ, אם ההבנה שלנו שאכן הכל היה מפורט במכרז, ומה שאתם עושים, עושים צעד חשוב כדי להעניק ולא לעזור לאל-סם, אלא לעזור למטופלים על ידי אל-סם, וזה אינטרס של הציבור ממדרגה ראשונה.

טלב אלסאנע: אנחנו פונים גם למשרד לביטחון פנים לפעול לתקצב מהרזרבה התקציבית, או מהרשות למלחמה בסמים, או ממשרד לביטחון הפנים, על מנת לאפשר לעמותת אל-סם להמשיך ולתפקד.

טלב אלסאנע: אנחנו נשקול יחד, חבר הכנסת נסים זאב ואנוכי, נשקול אם יש צורך לדבר עם גפני, יושב ראש ועדת הכספים ואנחנו נמצא דרך, אנחנו יודעים שהוא נמרץ ונעזר בו אם צריך ללחוץ אז גם נוביל מהלך כזה.

טלב אלסאנע: אנחנו נקבע ישיבת מעקב כדי לקבל עדכון איפה זה עומד, כאשר אתם, אל-סם, תעדכנו מה אתם עשיתם, משרד הרווחה ידווח מה אכן נעשה, והרשות למלחמה בסמים תדווח בעוד חודש ימים מהיום.

טלב אלסאנע: תודה רבה.