הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 18, פרוטוקול מספר 143, 2012-01-30 11:00

דוד אזולאי: בוקר טוב לכולם.

דוד אזולאי: אני פותח את דיוני הוועדה לפניות הציבור.

דוד אזולאי: על סדר-היום: סיוע של משרד הבריאות לילדים נכים בעזרים רפואיים.

דוד אזולאי: -אני חייב להתנצל בפניכם ולהודות שלצערי הרב אני כל פעם נחשף למשהו חדש שלא ידעתי אותו.

דוד אזולאי: לא רק שאני נחשף, אני גם לומד ומבין עד כמה המצוקה גדולה וקשה.

דוד אזולאי: בדיון שהיה על השר"ם בפעם האחרונה, שמעתי מפי הורים על העלויות הגדולות של הציוד הרפואי.

דוד אזולאי: קיבלתי פניות של הורים שדיברו איתי בעל-פה ויש לי פה גם שתי פניות בכתב שגם הן הציגו את הנושא של רכישת אביזרים ועזרים רפואיים.

דוד אזולאי: מהנתונים שבפניי יש היום בערך כ-30,000 ילדים נכים ומתוכם 5,000 ילדים נכים קשים ביותר.

דוד אזולאי: כאשר אני מדבר על נכה קשה ביותר זה אומר שללא העזרים האלה הוא לא יכול לתפקד בחיי היום יום.

דוד אזולאי: העלויות גבוהות מאוד.

דוד אזולאי: ישנו נתון נוסף שהדהים אותי.

דוד אזולאי: יש לי פה נתונים משנת 2009-2011.

דוד אזולאי: בשנת 2009 הוגשו 2,066 בקשות מתוכן אושרו 1,654 ונופקו בפועל 1,185.

דוד אזולאי: ב-2010 הנתון דומה: הוגשו 2,028 בקשות, אושרו 1,624 ונופקו בפועל 1,604.

דוד אזולאי: ב-2011 הוגשו 1,995, אושרו 1,543 בקשות ובפועל נופקו 1,085.

דוד אזולאי: כלומר, כמעט 50%.

דוד אזולאי: זה אומר שכל מה שמונפק בפועל נמצא במצב של ירידה כל הזמן.

דוד אזולאי: לעומת זאת, מספר הבקשות נמצא כל הזמן בעלייה.

דוד אזולאי: בדקתי ושאלתי מה פשר השינויים בדרישות האלה.

דוד אזולאי: אכן מתברר שיש כנראה איזה קריטריונים קשיחים שמעמידים בפני אותם הורים.

דוד אזולאי: לדוגמה, אם משפחה מרוויחה עד 4,000 שקלים אז היא זכאית לעזרה יותר גדולה.

דוד אזולאי: אבל אם המשפחה הזאת מקבלת 4,500 שקלים, הם כבר לא בקריטריון של הנחה יותר גבוהה.

דוד אזולאי: רבותיי, איך אומרים?

דוד אזולאי: אם 4,500 שקלים זה הסף של אותה משפחה, אני אומר לכם שצריך להצדיע לאותה משפחה.

דוד אזולאי: איך הם מסוגלים לעמוד בזה?

דוד אזולאי: צריך לחשוב שאותם הורים לא עובדים כי הם נאלצים לא לעבוד ולטפל בבעיות.

דוד אזולאי: אין להם את הלוקסוס הזה לצאת ולעבוד ולכן יש להם את המינימום.

דוד אזולאי: הם רוצים לצאת לעבוד אבל הם לא יכולים.

דוד אזולאי: אני חושב שמשהו פה לקוי.

דוד אזולאי: יסבירו לי אנשי משרד הבריאות ואנשי משרד הרווחה ממתי הקריטריונים האלה?

דוד אזולאי: האם אלה קריטריונים חדשים או האם אלה קריטריונים שנמצאים אצלכם הרבה זמן?.

דוד אזולאי: אני רוצה לשמוע את התשובות.

דוד אזולאי: מהנתונים ראיתי גם את הנושא של עגלות הנכים.

דוד אזולאי: עגלת נכים אינה מתאימה לילד שגדל.

דוד אזולאי: למרות שלפי הכללים פעם ב-3 עד 5 שנים אפשר להחליף את העגלה – אנחנו יודעים שיש ילדים שאחרי שנתיים העגלה הזאת כבר לא מתאימה.

דוד אזולאי: לא מפני שהיא נשברה או שיש בה בעיה אלא בגלל שהיא לא מתאימה לגודל של הילד.

דוד אזולאי: לדעתי זה דבר שצריך לתקן אותו.

דוד אזולאי: דבר נוסף שעולה מהנתונים שקיבלתי: משרד הבריאות בכלל לא משתתף ברכישת עגלות לילדים עד גיל 3.

דוד אזולאי: עד גיל 3 לא משתתפים פשוטו כמשמעו ולא מאפשרים להם את זה.

דוד אזולאי: למה?

דוד אזולאי: ילד בגיל 3 לא צריך לצאת לחיים?

דוד אזולאי: לא מוציאים אותו מהבית?

דוד אזולאי: הוא לא זקוק לעגלה בתוך הבית?

דוד אזולאי: מחוץ לבית?

דוד אזולאי: אני לא רוצה להיכנס כרגע לפירוט, אני מניח שאתם תציינו זאת.

דוד אזולאי: חלק גדול מהאביזרים האלה בכלל לא ממומנים על-ידי משרד הבריאות.

דוד אזולאי: במקרה הטוב אם יש להורים את היכולת הם מממנים.

דוד אזולאי: יש הורים שיש להם יוזמה ויש להם אפשרות לפנות לכל מיני גורמים שיסייעו להם, יתכן שהם מקושרים או שהם מכירים.

דוד אזולאי: אבל מי שאין לו, מה יעשה?

דוד אזולאי: נגזר עליו שהוא לא יקבל והוא נשאר בלי זה.

דוד אזולאי: רבותיי, כל אלה דברים שצריך לתת עליהם את הדעת.

דוד אזולאי: אני מניח שאנשי המקצוע שיושבים כאן איתנו בוודאי מכירים את הבעיות והם חשופים להן יום יום שעה שעה.

דוד אזולאי: יכול להיות שהנתונים שקיבלתי אינם מדויקים.

דוד אזולאי: הייתי מאוד רוצה לשמוע מכם.

דוד אזולאי: לפני כן אני מבקש מאלה שהפנו את הבקשות אלינו, להציג את הדברים.

דוד אזולאי: דפנה, בבקשה.

דפנה אזרזר: בוקר טוב לכולם.

דפנה אזרזר: אני דפנה אזרזר מנכ"ל ארגון הנכים אהב"ה.

דפנה אזרזר: הגשתי פנייה לוועדה כי אני חושבת שכלו כל הקיצין בנושא הזה של אבזור ומימון אביזרים לילדים עם צרכים מיוחדים.

דפנה אזרזר: גם כך יש לנו המון הוצאות.

דפנה אזרזר: הקצבאות שלנו נמוכות יחסית למה שאנחנו צריכים להתמודד איתו בחיי היום יום.

דפנה אזרזר: לא יתכן שמשפחה שאין לה להוסיף לעגלה 10,000 שקלים, הילד שלה יהיה בעגלה של תינוק בגלל שאין לה את היכולת.

דפנה אזרזר: לא כולם יודעים לפנות לעמותות, לא כל העובדות הסוציאליות שנמצאות במשרדי הרווחה בעיריות יודעות לעשות את העבודה.

דפנה אזרזר: זה מגיע למצבים שבהם אני שומעת מהורים שלילד אין כסא רחצה כי אין כסף.

דפנה אזרזר: אם עגלת הנכים שבורה אז הוא בעגלה של תינוק כי משרד הבריאות לא מאשר כי לא עברו 3 שנים.

דפנה אזרזר: אני יכולה לספר במקרה האישי שלי, שיש ילד שהוא מאוד מורכב.

דפנה אזרזר: הוא עם פיגור שכלי מאוד קשה אבל עם כל זה הוא ילד מאוד אגרסיבי.

דפנה אזרזר: את הלול הוא כבר שבר.

דפנה אזרזר: אני לא יכולה לשים אותו במיטה של בית חולים כי הוא יקפוץ ראש והוא יפתח את הראש שלו.

דפנה אזרזר: ביקשתי ממשרד הבריאות השתתפות במיטה שהיא לא מיטה של בית חולים.

דפנה אזרזר: אמרו לי: מצטערים מאוד, במיטות כאלה אנחנו לא משתתפים.

דפנה אזרזר: הלכתי וגייסתי תרומות וקניתי מיטה שעלתה לי 10,000 שקלים כשבארץ יש רק שני נגרים שמכינים אותה.

דפנה אזרזר: למה אני צריכה להגיע למצב כזה?

דפנה אזרזר: מה ההבדל בין מיטה שהיא מיטה לילד שהוא לא עם פיגור לבין מיטה של ילד עם פיגור?

דפנה אזרזר: זה לא אותם צרכים?

דפנה אזרזר: מה, בגלל שהוא עם פיגור ולא עם ניוון אז לא מגיעה לו מיטה שמתאימה לו? עילית, בבקשה, גם את שלחת מכתב.

עילית שמואלי: אני שלחתי במכתב.

עילית שמואלי: דיברת על הורים שלא יכולים.

עילית שמואלי: אני מכירה את אלה שלא יכולים כי העלויות מאוד גבוהות.

עילית שמואלי: אני אעביר לך מכתב מרופא אורטופד של הבת שלי, ממש אבחון מלפני כמה ימים.

עילית שמואלי: אני אבקש ממך שתראה מה כתוב בסעיף האחרון שהרופא כתב.

עילית שמואלי: זאת המלצה של רופא אורטופד בכיר שמטפל בילדי CP בבית חולים העמק.

עילית שמואלי: הוא כתב שזה מאוד טוב לילדה והילדה מאוד התקדמה לאור זה שיש לה אופניים מיוחדות והליכון.

עילית שמואלי: בשום דבר משני הדברים האלה, כולל סדים, משרד הבריאות לא משתתף.

עילית שמואלי: כל זאת למרות שיש פה מכתבים של רופאים ופיזיותרפיסטיות שמתחננות שאנחנו נקנה את המוצרים האלה לילדים שלנו.

עילית שמואלי: העלויות של שני המוצרים האלה הגיעו ל-37,500 שקלים לאחר סחר מכר שעשיתי עם חברות כמו בשוק.

עילית שמואלי: אני עברתי מדלת לדלת במושב שלי בשרונה.

עילית שמואלי: חברים טובים שלי הלכו עם שקית נייר חומה והתרימו כספים מאנשים.

עילית שמואלי: רק ככה הצלחתי לרכוש את ההליכון ואת האופניים האלה.

עילית שמואלי: גם לגבי כסא גלגלים, הבת שלי יושבת בכסא שהוא לא טוב בשבילה.

עילית שמואלי: אחרי שנה, כשהיא גדלה והיה צריך להחליף כסא נאמר לי שזה ל-3 שנים.

עילית שמואלי: אבל חבר'ה, הברכיים יוצאות ועוברות את הכסא.

עילית שמואלי: הגב עובר את הכסא בחצי, אסור לה לשבת.

עילית שמואלי: אז הגיעה חברת "שיקומית" שלקחה ממני עוד 3,500 שקלים מזומן.

עילית שמואלי: לקחו ממני את המושב הישן ושמו מושב עץ חדש ועל זה הם לקחו ממני עוד 3,500 שקלים.

עילית שמואלי: זה למרות שכבר קניתי את הכסא קודם.

עילית שמואלי: הסיבה היחידה שלטעמי הילדים שלנו לא מגיעים ליכולות שלהם, זה בגלל אי היכולת לרכוש את הציוד המותאם.

דוד אזולאי: סליחה שאני מפסיק אותך.

דוד אזולאי: אני פונה אליך ואל כל הארגונים שנמצאים כאן.

דוד אזולאי: האם משרד הבריאות מודע לכך?

עילית שמואלי: כן.

עילית שמואלי: לפני שנתיים הייתי עם דפנה אצל שר הבריאות.

דוד אזולאי: כשהם מקבלים מכתב כזה, מה ההתייחסות שלהם?

עילית שמואלי: נכון, יפה מאוד, כל הכבוד אמא ואבא.

עילית שמואלי: אנחנו לא מממנים אבל כל הכבוד להורים.

עילית שמואלי: אנשים חושבים שאם הם יגידו לי כל הכבוד, עם זה אני אוכל להמשיך לגדל אותה וללכת למכולת.

דוד אזולאי: תודה, אני מודה לך.

דוד אזולאי: גברת צוקרמן, בבקשה.

דוד אזולאי: נפגשתי איתה והיא המחישה בפניי את המשמעויות.

אבנר עורקבי: סד עולה 2,000 שקלים.

חיה גרשוני: אני אמא לשתי בנות עם PDD, עם אוטיזם.

חיה גרשוני: אני מגדלת אותן לבד עם עוד 3 ילדים.

חיה גרשוני: אני גרה במודיעין עילית.

חיה גרשוני: הן לא זקוקות לאביזרים אלא אצלן זה יותר טיפולים תרופתיים במחירים מאוד גבוהים.

חיה גרשוני: אני מודה שלפעמים אני לא נותנת תרופות בגלל העלויות שלהן.

חיה גרשוני: יש תרופות פסיכיאטריות שלא מוכרות ויש דברים שאני לא נותנת בגלל העלות שלהם, כי אי-אפשר לעמוד בזה.

חיה גרשוני: הנקודה שיותר מטרידה אותי, ופה יש מכנה משותף לכל ההורים.

חיה גרשוני: בשביל כל אישור אנחנו צריכים לעשות מרוצים מטורפים.

חיה גרשוני: אם כבר יש כסא שהולך להיות ממומן, למה ההורים צריכים לעמוד במשא ומתן מול החברות?

חיה גרשוני: יש אישור משרד הבריאות מול החברה.

חיה גרשוני: אנחנו ההורים מוצאים את עצמנו רצים כל היום עם התחייבויות.

חיה גרשוני: אני רוצה לשאול את ההורים שכאן האם הם מימשו את כל הזכויות שיש להם בשביל הילד, זכויות שכבר אושרו?

דוד אזולאי: ברור שלא.

דוד אזולאי: בנתונים שיש בפניי - - -

חיה גרשוני: 400 אנשים לא מימשו, כשיש להם זכאויות.

חיה גרשוני: למה הם לא מימשו?

דוד אזולאי: בגלל העלויות הגבוהות.

חיה גרשוני: לא בגלל זה.

חיה גרשוני: אני צריכה לרוץ ל"בזק" כדי להשיג את האישור הזה, בשביל תחבורה אני צריכה את האישור הזה.

חיה גרשוני: כל היום אני במרוץ אחרי אישורים.

חיה גרשוני: עכשיו אנחנו צריכים לנסח לרופאים איזה ניסוח צריך בדיוק.

חיה גרשוני: הניסוח הזה מתקבל במחלקה איקס והניסוח הזה מתקבל במחלקה וואי.

חיה גרשוני: מערכת הבריאות משתגעת.

חיה גרשוני: במקום שהרופא ייטפל בדבר הזה הוא צריך לנסח את המכתב לפי הניסוח שביטוח לאומי רוצה.

חיה גרשוני: המנגנון הבירוקראטי – לי יש הרגשה שהסיבה שאנחנו כאן מעט הורים כי זה שההורים האחרים עסוקים עכשיו בבירוקרטיה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

בתיה צוקרמן: סד של ילד עולה 2,000 שקלים.

בתיה צוקרמן: כל שנה צריך להחליף.

בתיה צוקרמן: גם את הסקוצ'ים צריך להחליף.

בתיה צוקרמן: תיארתי את המצב של הקטע הטכני, איך מלבישים ושזה יהיה בדיוק ומול החור.

בתיה צוקרמן: אז אנחנו הולכים מהקל אל הכבד וזה הקורסט.

בתיה צוקרמן: הרי אסור לילד להיות בלי זה אבל ברוך השם הוא כבר גדל אז החלפנו לו חדש, קנינו לו.

בתיה צוקרמן: זה מורכב ממיליון ברגים.

בתיה צוקרמן: אני לא אתאר לכם את העצבים של הברגת הברגים.

בתיה צוקרמן: כל ילד מקבל תפקיד להבריג בורג.

בתיה צוקרמן: זה לוקח זמן וזה גם צריך להיות בדיוק, שזה לא יחנוק ולא ילחץ על העצמות.

בתיה צוקרמן: בשביל בכלל להגיע לזה, זה 3-4 נסיעות של מדידות.

בתיה צוקרמן: זה מתחיל במדידת גבס.

בתיה צוקרמן: קודם כל הלכלוך והכאב של הילד.

בתיה צוקרמן: זה להחזיק אותו 40 דקות.

בתיה צוקרמן: אני לא נכנסת למקום של הרגש כי לא נצא משם.

בתיה צוקרמן: כשזה כבר מוכן עם גבס זה שבועיים המתנה עד שזה מתקשה ועד שמגיעים למוצר המוגמר זה אורך כחודש.

בתיה צוקרמן: אז כל פעם יש שינויים וצריך לבדוק שזה לא לוחץ.

בתיה צוקרמן: המוצר הזה עולה 8,000 שקלים ואחרי הנחה זה 7,300 שקלים.

בתיה צוקרמן: במקרה הכול כך מיוחד שלי זה 6,300.

בתיה צוקרמן: כל כמה חודשים צריך לנסוע להחליף את הברגים שנשחקו.

דפנה אזרזר: המשרד משתתף איתך בזה?

דפנה אזרזר: זאת שאלה רטורית.

בתיה צוקרמן: לא משתתפים ולא כלום.

בתיה צוקרמן: לי יש קשר ישיר עם רמלה ושם יש אוזניים קשובות, עם כל הרצון וכל ההבנה וההזדהות – אבל כלום.

בתיה צוקרמן: אני רוצה להמחיש מעבר לזה.

בתיה צוקרמן: זאת חגורת הגב של הילד וזאת חגורת הגב של האמא.

בתיה צוקרמן: כמה זה עולה?

בתיה צוקרמן: טיפולים, מסאז'ים, הידרו-תראפיה – בסוף אנחנו הופכים להיות הנכים, נכון?

בתיה צוקרמן: את זה כבר אמר אחד ההורים בוועדה קודמת.

בתיה צוקרמן: איפה אנחנו?

בתיה צוקרמן: מי ישקיע בנו?

בתיה צוקרמן: אמרתי למשרד האוצר: את יודעת מה, כסא הגלגלים שלי – אני אפילו לא הולכת על מחשוב.

בתיה צוקרמן: אני רוצה ללכת לפסיכולוגית, רוצה ללכת לייעוץ, ללכת לאוזן קשבת, פעם בשבוע ללכת לנקז את כל הכאב ואת כל הקושי, איך אני מתמודדת עם הילדים האחרים?

בתיה צוקרמן: עלויות, עלויות, כספים.

בתיה צוקרמן: כמו שהיא אמרה, לא הבאתי תרופות היום אבל כל-כך הרבה ציוד וכל-כך הרבה נחיצות כדי להמשיך לתפקד, כדי שהבית ימשיך לתפקד, כדי שתהיה אווירה, שיהיה כיף, שיהיה שמחה לילדים האחרים, שיהיה כיף לילד הזה.

בתיה צוקרמן: הבאתי עוד משהו, אפשר?

דוד אזולאי: אם כבר טרחת והבאת את זה - - -

בתיה צוקרמן: זה אחרי שבוע של אשפוז בית עם הילד.

בתיה צוקרמן: לא האמנתי שאצליח להגיע היום.

בתיה צוקרמן: ברוך השם הוא חזר לבית הספר אז יכולתי להגיע.

בתיה צוקרמן: הילד בן 13.

יוליה בן משה: כמה עולה הפרזנטציה הזאת שעל השולחן?

בתיה צוקרמן: אמרנו 7,300, אמרנו 2,300, 1,000 אחרי הנחה ואחרי סבסוד.

דוד אזולאי: זה 10,000 שקלים.

חיה גרשוני: קח את ימי העבודה, את השעות, שמרטף מיוחד בשביל שאר הילדים כשאת יוצאת.

חיה גרשוני: הדברים האלה הם העלויות העקיפות שלדעתי הן יותר גבוהות מהחומר עצמו.

בתיה צוקרמן: זאת תמונה של כסא הגלגלים, כשעד היום, למעלה משנה, אנחנו בניסיונות לאלתר: להחליף גלגל, להוסיף מושב, לשנות את התמיכות.

בתיה צוקרמן: בגלל הקורסט צריך להגדיל טווחים.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: יוליה בן משה, בבקשה.

יוליה בן משה: בוקר טוב.

יוליה בן משה: אני אמא של לביא, פעוט שחולה קנוואן.

יוליה בן משה: לפני כ-4 שנים ישבנו מול ארבעה רופאים ועובדת סוציאלית שאמרו לנו: צפו לממוצע מחיה של 18 חודשים.

יוליה בן משה: לא ציפינו לממוצע מחיה של 18 חודשים ויצאנו למבצע הצלת חיים כולל גיוס תרומות מאוד מאסיבי.

יוליה בן משה: נכון להיום הילד כמעט בן 4.

יוליה בן משה: אף אחד לא מאמין, הוא מוגדר כנס.

יוליה בן משה: הוא עדיין בעיכוב התפתחותי מאוד משמעותי.

יוליה בן משה: האמת היא שהפגישה הזאת מאוד מאוד מביכה אותי.

יוליה בן משה: היא לא מביכה אותי כאמא, היא מביכה אותי כי אני צריכה לדבר מול נציגי מדינת ישראל וזה יביך אתכם לשמוע מה שיש לי להגיד.

יוליה בן משה: הנה הספור: כשלביא היה בגיל שנתיים הוא עדיין היה עם עגלת תינוקות.

יוליה בן משה: כל מי שעובד איתו בבית "איזי שפירא" אמר שהגיע הזמן להעביר אותו לכסא מותאם למצב שלו.

יוליה בן משה: פנינו למשרד הבריאות ואמרו לנו שעד גיל 3 אין זכאות.

יוליה בן משה: למזלנו גייסנו תרומות למען לביא.

יוליה בן משה: פניתי לרינה עידן הנאמנה לחשבון של לביא, מעמותת קו לחיים ואמרתי לה שאני צריכה עזרה.

יוליה בן משה: היא אמרה לי: מה שווה גיוס התרומות שלך אם מדינת ישראל לא מסוגלת לממן שלך כסא גלגלים?

יוליה בן משה: אז הם נתנו לי את ה-24,000 שקל.

יוליה בן משה: הבטחתי להם שכשנגיע לגיל 3 אני אחזיר את ה-24,000 שקל לקופה של לביא כי הקופה הזאת של הנסיעות שלו לארצות הברית.

יוליה בן משה: הגענו לגיל 3, חזרנו ללשכת הבריאות.

יוליה בן משה: אמרו לנו: אנחנו לא משתתפים רטרואקטיבית.

יוליה בן משה: האמת שהייתי המומה.

יוליה בן משה: אמרתי: אז מה, הדרך היחידה שבה תשתתפו זה שאני לא אקנה כסא גלגלים?

יוליה בן משה: איך זה עובד?

יוליה בן משה: כתבנו מכתב מאוד נוקב, כולל גיבוי של רינה עידן המנכ"לית של עמותת "קו לחיים" כי זאת היתה הדרך היחידה שמשהו יזוז.

יוליה בן משה: אמרו לנו: תגישו טפסים, אנחנו נשקול לפנים משורת הדין להחזיר רטרואקטיבית.

יוליה בן משה: קיבלנו מכתב:

יוליה בן משה: אנחנו מאשרים לכם 75% מתוך 9,000 שקלים, תגיעו עם כל הטפסים.

יוליה בן משה: הגענו עם כל הטפסים, הגשנו הכול ושאלנו שאלת תם: למה רק 75%.

יוליה בן משה: אמרו לי שבגובה הכנסה מסוים מגיע 90%.

יוליה בן משה: שאלנו: במה גובה ההכנסות שלנו לא תואם את הרף המצופה?

יוליה בן משה: אופס, צריך לבדוק את דף ההכנסות.

יוליה בן משה: אופס, זה תואם, מגיע לכם 90%.

יוליה בן משה: ואז שאלנו עוד שאלת תם: למה רק 90% ולא 100%?

יוליה בן משה: כלומר, מה צריך לקרות בשביל שנקבל את ה-100%.

יוליה בן משה: אמרו לנו: רף ההכנסות.

יוליה בן משה: שאלנו: במה רף ההכנסות שלנו לא תואם?

יוליה בן משה: אופס, הוא תואם.

יוליה בן משה: בסוף קיבלנו 9,000 שקלים.

יוליה בן משה: ואז שאלנו: למה רק 9,000 שקלים.

יוליה בן משה: ענו לנו: זה כבר לא אצלנו, יש ועדה שקובעת, אנחנו לא יודעים מי הוועדה, אנחנו אישרנו לכם 9,000 שקלים.

יוליה בן משה: תוך כמה זמן נקבל את הסכום?

יוליה בן משה: 90 יום.

יוליה בן משה: למה 90 יום?

יוליה בן משה: ככה 90 יום.

יוליה בן משה: אני עוסק מורשה לפני שאני אמא של לביא ו-90 יום זה בדרך-כלל שוטף פלוס.

יוליה בן משה: אני לא אמורה להלוות כסף למדינת ישראל.

יוליה בן משה: בין לבין מתקשרים אלי ואומרים: דרך אגב, את זכאית גם למתקן רחצה.

יוליה בן משה: אני אומרת: חוץ ממתקן רחצה למה עוד אני זכאית?

יוליה בן משה: אומרים לי: את זה כבר תחפשי לבד.

יוליה בן משה: הזמן עבר ונסענו לעוד נסיעת טיפולים לארצות הברית והכסף לא נכנס לחשבון.

יוליה בן משה: התקשרתי שוב: למה 90 יום?

יוליה בן משה: ככה 90 יום.

יוליה בן משה: ואז אני מספיק חכמה להיכנס לכל מיני פרוטוקולים והוראות מנכ"ל ואני מוצאת הוראת מנכ"ל משרד הבריאות שזה עד 30 יום ולא עד 90 יום.

יוליה בן משה: בשלב הזה איבדתי את הסבלנות והגשתי תלונה למבקר המדינה.

יוליה בן משה: כשהגשתי תלונה למבקר המדינה, התקשרתי ללשכה לשאול מה קורה עם מתקן הרחצה ואז הם אומרים לי: שמענו שהגשת תלונה למבקר המדינה.

יוליה בן משה: שאלתי: מה לא בסדר בזה?

יוליה בן משה: ענו לי: לא, רק שמענו.

יוליה בן משה: אז הם מתקשרים אלי יומיים אחרי ואומרים לי: את לא זכאית להחזר.

יוליה בן משה: למה?

יוליה בן משה: כי עמותה קנתה לך את כסא הגלגלים.

יוליה בן משה: אמרתי: מה זאת אומרת עמותה קנתה לי את הכסא, זה מכספי תרומות שאני גייסתי.

יוליה בן משה: בשלב הזה הרמתי ידיים ואמרתי לרינה להתקשר.

יוליה בן משה: רינה עידן התקשרה ואמרה להם: תקשיבו טוב, אם אתם מחר לא רוצים סערה ציבורית על זה שמדינת ישראל שולחת משפחות ועמותות לגייס כסף מהציבור על מה שהמדינה חייבת, את הכסף בחשבון עכשיו.

יוליה בן משה: יומיים אחרי זה קיבלנו את הכסף.

יוליה בן משה: אבל זאת אני, כי אני יועצת ארגונית, כי אני יודעת להפעיל כוח, כי אין לי אלוהים.

יוליה בן משה: אני אדם מאוד מכובד אבל אין לי אלוהים וזאת בושה.

יוליה בן משה: זאת בושה שאני צריכה לעבור דבר כזה.

יוליה בן משה: זאת בושה שהיא צריכה לעבור את מצגת ההשפלה הזאת.

יוליה בן משה: זאת בושה.

יוליה בן משה: זה פשוט לא ייאמן.

יוליה בן משה: אני יושבת פה ואני במבוכה.

יוליה בן משה: זה לא רק הכסף אבל זה גם הכסף.

יוליה בן משה: מישהו מפה, נציגי מדינת ישראל, ניסיתם פעם לעבור את המענה הטלפוני של משרד הבריאות?

יוליה בן משה: זה מגוחך.

יוליה בן משה: אתה מתקשר בין השעה 09:00 ל-11:00 וזה התקליט: מענה קולי יינתן בימים א' עד ג' בשעות 09:00 עד 11:00.

יוליה בן משה: אז למה אתם לא עונים?

יוליה בן משה: טפסים, חברים, טפסים.

יוליה בן משה: 60 שנה של קיום מדינת ישראל, אי אפשר להפריד טפסים לילדים וטפסים לקשישים?

יוליה בן משה: למה אני צריכה למה טופס שבו יש שאלה: האם הדורש יש לו שיניים תותבות?

יוליה בן משה: האם הדורש צריך עזרה בהחלפת שיניים תותבות.

יוליה בן משה: זה מביך.

יוליה בן משה: זה מביך בשביל הילד, זה מביך בשביל הקשיש, זה מביך בשבילכם.

יוליה בן משה: למה?

יוליה בן משה: שיהיה ברור, כשדפנה ביקשה מאיתנו להתכונן לפגישה הזאת עשיתי חיפוש אינטרנטי.

יוליה בן משה: דוח מבקר המדינה מ-2002 כותב בדיוק את מה שאני אומרת עכשיו ושום דבר לא השתנה.

יוליה בן משה: שום דבר, אותם דברים, אותו שירות, אותו מענה טלפוני.

יוליה בן משה: לשכות הבריאות צפופות.

יוליה בן משה: יושבים שם קשישים עם העוזרות הפיליפיניות שלהם ואין שם בכלל מקום לעבור.

יוליה בן משה: איך אפשר לתת שירות כזה?

יוליה בן משה: זה היה הסיפור על כסא הגלגלים.

יוליה בן משה: עמידון כמובן שקנינו מכספנו.

יוליה בן משה: סדים - בגלל שבקופת חולים אף אחד לא מתעסק איתנו אחרי שהופענו ב"עובדה" אז כן פעם אחת החזירו לנו סדים, אבל זה רק בגלל שהפעלנו כוח.

יוליה בן משה: הליכון – עד שאני לא אוכיח שהילד הולך או 10 צעדים אז לא יתנו לי הליכון.

יוליה בן משה: אבל איך אני אלמד אותו ללכת אם אין לי הליכון?

יוליה בן משה: איזה מן מבחן זה.

יוליה בן משה: לגבי מכשירי תקשורת אני מניחה שמישהו אחר ידבר.

יוליה בן משה: יש בעולם חקיקה שנקראת "חקיקה לטכנולוגיה מסייעת".

יוליה בן משה: מדינת ישראל לא הגיעה עדיין לחקיקה על טכנולוגיה מסייעת ולכן אין מימוש למכשירי תקשורת.

יוליה בן משה: הילד שלי קיבל אייפד בתרומה.

יוליה בן משה: הוא עובד ומתקשר דרך אייפד.

יוליה בן משה: באמת, אני מצטערת נורא מול מדינת ישראל שהצלתי את הילד שלי.

יוליה בן משה: יכול להיות שבאמת הייתי צריכה להקשיב לרופאים ושיחיה 18 חודשים.

יוליה בן משה: הוא יחיה הילד הזה והוא יעצבן עוד הרבה אנשים, הוא יחיה.

יוליה בן משה: אני נשבעת לכם, אני לא ממציאה כלום, שחזרתי הכול.

יוליה בן משה: תודה לך שאתה יוצר את הבמה לספר את זה.

דוד אזולאי: אני מודה לך.

דוד אזולאי: יפה ציונית, בבקשה.

יפה ציונית: אני פה בשני כובעים אבל בעיקר בכובע של אמא.

יפה ציונית: אני אמא לילדה בת 12 שהיא נכה סיעודית.

יפה ציונית: הכובע השני שלי הוא מנהלת מרכז המחקר במועצה לשלום הילד.

יפה ציונית: רציתם המחשה לכמה צריכים ההורים להוציא.

יפה ציונית: עשיתי עכשיו חשבון גס, אני הולכת להוציא 60,000 שקלים על הציוד שאני צריכה לרכוש בחודשים הבאים.

יפה ציונית: זה תהליך שהתחלתי הרבה חודשים לפני אבל בגלל המון בירוקרטיה זה מתעכב.

יפה ציונית: רכישת כסא זה 23,000 שקלים וכנראה שנצטרך לעשות יציקה שזה אומר הרבה יותר.

יפה ציונית: פה יש לנו השתתפות של 10,000.

יפה ציונית: ההשתתפות של משרד הבריאות היא לא קשורה ולא מעניין אותם מה עלות הכסא.

יפה ציונית: זה יכול להגיע לעשרות אלפי שקלים.

יפה ציונית: אני קיבלתי הצעת מחיר של 21,000 שקלים לפני שידעתי שהיא צריכה כסא של יציקה.

יפה ציונית: לגבי עמידון.

יפה ציונית: הילדים האלה זקוקים לעמידון.

יפה ציונית: בבית הספר של הילדה שלי יש 10 כללים לעובדים שמעמידים את הילדים כדי לזרז אותם ולעודד אותם להעמיד את הילדים.

יפה ציונית: חלק מזה זה מניעת הידרדרות של מערכת השלד, פעילות מעיים תקינה.

יפה ציונית: אגב, גם זה אחר-כך נופל על מערכת הבריאות.

יפה ציונית: זה עולה 20,000 שקלים.

יפה ציונית: אני כבר הספקתי לקנות עמידון.

יפה ציונית: דרך אגב, יש את "יד שרה" ו"עזר מציון" שעושים עבודת קודש ומשאילים ציוד אבל זה לא מספיק.

עילית שמואלי: זה רק לחצי שנה וגם אין להם תמיד מותאם לגודל ילדים שלנו.

יפה ציונית: בילדים המורכבים זה עוד יותר מסובך.

אורי מקלב: ב"יד שרה" הם מקבלים ולא מייצרים.

עילית שמואלי: הם מאוד עוזרים אבל בגלל שהילדים מאוד מורכבים ויש להם כל מיני בעיות - - -

אורי מקלב: הרי זה דברים שמותאמים לגופם.

עילית שמואלי: ממש כך.

יפה ציונית: הרבה פעמים שולחים את ההורים לארגונים כאלה.

דוד אזולאי: זה יכול לתת לך מענה זמני.

יפה ציונית: גם הציוד שקיים לא מותאם ממש לילד.

יפה ציונית: לגבי מערכת שינה – הבת שלי עם עקמת ופריקה.

יפה ציונית: מערכת שינה עולה 10,000 שקלים וצריך לייבא אותה מחוץ לארץ.

יפה ציונית: אני עומדת לקבל הצעת מחיר ואני מוכנה לשלוח אותה לפה.

יפה ציונית: בזה לא תהיה השתתפות של המדינה.

יפה ציונית: זה נועד למנוע את ההידרדרות של העקמת.

יפה ציונית: הבת שלי לא יכולה לעבור ניתוח לעקמת.

יפה ציונית: בגלל שהיא אפילפטית היא לא יכולה להיות בגבס, זה סיפור מורכב.

יפה ציונית: לגבי מיטה מיוחדת – ביקשתי השתתפות במיטה.

יפה ציונית: הסכימו ל-75%, שזה משהו כמו 4,000 שקלים כשהמיטה שאני מבקשת היא מיטה רחבה, עולה ויורדת.

יפה ציונית: היות והפרכוסים שלה כל-כך חזקים, היא מסתובבת במיטה היא עלולה להיחבל.

יפה ציונית: מיטה רגילה לא מתאימה.

יפה ציונית: הגיעה אלי אחות עובדת סוציאלית הביתה.

יפה ציונית: אחרי כל התשאול שעברנו, הם לא הסכימו אפילו ל-90%.

יפה ציונית: ביקשתי יותר מ-75%.

יפה ציונית: המיטה עולה 13,000 שקלים ומתוך זה יהיו לי אולי 4,000 שקלים.

יפה ציונית: סדי רגליים כבר הזכירו.

דוד אזולאי: בכמה משתתף משרד הבריאות?

יפה ציונית: משרד הבריאות משתתף ב-4,000 שקלים.

אבנר עורקבי: 75%.

יפה ציונית: הם ביקשו ממני בשביל 90% רשימה של 10 אישורים.

יפה ציונית: אז בשביל עוד 300-400 שקלים, אני ויתרתי על זה.

יפה ציונית: ויתרתי בגלל הבירוקרטיה.

דפנה אזרזר: מאשרים השתתפות במיטה כי זאת מיטה עולה ויורדת כי אחרת הם לא משתתפים.

דפנה אזרזר: אם אין מנגנון של העלאה והורדה, אין השתתפות.

יפה ציונית: במקרה הזה הבת שלי צריכה את זה.

יפה ציונית: היא גם צריכה מנוף.

יפה ציונית: לא כתבתי את זה, אני חושבת שמשרד הבריאות משתתף ב-90%?

דפנה אזרזר: לא, ב-75%.

יפה ציונית: אני לא יודעת איך אני אעשה את זה.

עילית שמואלי: אנחנו לא עשינו את זה כי קשה לנו.

עילית שמואלי: כרגע אני לא יכולה.

יפה ציונית: סדי רגליים 2,200 שקלים וקיבלתי החזר של 1,100 שקלים מקופת החולים.

יפה ציונית: אני כבר לא מדברת על דברים שיש לנו מסביב: טיפולים פרא רפואיים, עובדת זרה.

אורי מקלב: יש לך "מאוחדת עדיף"?

יפה ציונית: כן.

עילית שמואלי: אני ביקשתי מכללית ואמרו לי: אם אין לך פלטינום את לא יכולה לקבל.

אורי מקלב: לפעמים הפקידה טועה.

אורי מקלב: אל תספרי את זה, עוד יבקשו ממך חזרה.

יוליה בן משה: זה לא שהפקידה טועה.

יוליה בן משה: אין נהלים ברורים ואז כל אחד עושה מה שהוא רוצה.

דוד אזולאי: זאת התשובה.

יוליה בן משה: אין נהלים, זה מה שדוח מבקר המדינה כתב.

יוליה בן משה: הכול מבוסס על הראש של הפקידות.

יוליה בן משה: אין תיעוד, אין מחשוב.

דוד אזולאי: כנראה שיש הבדלים בין הקופות השונות.

יוליה בן משה: יש הבדלים ויש גם לחץ של הורים.

יוליה בן משה: הפיתרון, קשר עם עיתונאי מקומי.

יפה ציונית: אני אומרת שאני לא יודעת מאיפה אביא את הכסף הזה.

יפה ציונית: כדי לפנות לעמותות ולקרנות כדי לקבל את הכסף זה תהליך מאוד מורכב.

יפה ציונית: אני צריכה הצעת מחיר.

יפה ציונית: עד הצעת המחיר אני צריכה לדעת מה אני צריכה, אני לא יכולה להביא סתם הצעת מחיר.

דוד אזולאי: עם מי אתם בקשר בדרך-כלל?

דוד אזולאי: האם יש במשרד הבריאות כתובת אחת או שאתם צריכים ללכת מכתובת אחת לשנייה?

יפה ציונית: יש את לשכת הבריאות.

יפה ציונית: במקרה שלי אני מגיעה דרך העובדת הסוציאלית.

יפה ציונית: נשלחים הטפסים, הצוות הפרא-רפואי עובד מולם.

דפנה אזרזר: גם בזה אין נוהל ברור, זה פשוט לא יאומן.

עילית שמואלי: ילד שנמצא בבית ספר אז הפיזיותרפיסטית צריכה לאשר.

עילית שמואלי: אם היא לא תאשר, אתה בכלל לא יכול לרכוש את מה שאתה רוצה כי היא לא מעבירה את האישור למשרד הבריאות.

עילית שמואלי: אם אתה ילד שלא נמצא במערכת כזאת, אתה צריך ללכת לפיסיותרפיסטית פרטית ואז אולי אפשר יותר.

עילית שמואלי: גם אם אני רוצה היום לקנות לבת שלי כסא גלגלים שמתאים לה וזה מה שאמרו לי עשרה פיזיותרפיסטים – אבל הפיזיותרפיסטית שלי בבית ספר "יובלים" עובדת בשני כובעים.

עילית שמואלי: היא גם הפיזיותרפיסטית והיא גם עובדת במשרד הבריאות.

עילית שמואלי: אז היא אומרת לי: זה המפרט, אני מעבירה למשרד הבריאות.

עילית שמואלי: אני אומרת לה: אני רוצה את הכסא הזה.

עילית שמואלי: היא אומרת לי: לא, רק שיקומית.

עילית שמואלי: אני אומרת לה: אבל לא טוב לי, הכסא ההוא יותר מותאם, הנה דוח של הפיזיותרפיסט והאורטופד.

עילית שמואלי: היא אומרת לי: לא, אני משרד הבריאות.

עילית שמואלי: את לא רוצה לעבור דרכי, תתקעי, יש לך בעיה.

דוד אזולאי: סיימת?

יפה ציונית: כן.

יפה ציונית: אני חושבת שזה מדבר בעד עצמו.

אורי מקלב: כמה את מקבלת ממשרד הבריאות?

יפה ציונית: 15,000 שקלים.

אורי מקלב: זאת אומרת שזה 25%.

יפה ציונית: כן.

אורי מקלב: על זה יש עוד בירוקרטיה וטפסים.

יפה ציונית: אנחנו מדברים פה על שני דברים.

יפה ציונית: אחד זה ההחזר הנמוך והשני זה ציוד שלא נמצא והוא הכרחי ומשתמשים בו כמעט בכל מוסדות החינוך המיוחד ואולי גם בשילוב.

יפה ציונית: הוא בכלל לא נמצא ברשימה.

יפה ציונית: הרשימה ארכאית משנות החמישים והיא אינה מעודכנת.

יפה ציונית: היא לא מותאמת להיום ולמה שהצוות בבתי הספר ממליץ.

אורי מקלב: כל החידושים לא מתואמים עם משרד הבריאות.

עילית שמואלי: הפיזיותרפיסטית שעובדת ביובלים עובדת גם במשרד הבריאות אז היא לעולם לא תציע לי: עילית, בואי תנסי לקנות הליכון ותבקשי ממשרד הבריאות השתתפות או אופניים, כשהיא יודעת שאין והיא גם עובדת בכובע השני שאומר לה לחסוך כמה שיותר.

עילית שמואלי: היא לא תגיד לי: קחי את הכסא הגרמני שהוא יותר טוב מאשר את שיקומית שמתפרקת אחרי חודש וכל הברגים עפים לי בהסעה.

עילית שמואלי: משרד הבריאות אומר לה: אל תשכחי חמודה שאת עובדת גם אצלי.

עילית שמואלי: זה ככה.

אורי מקלב: אדוני, קריאת ביניים.

אורי מקלב: בעניין אחר ישבתי עם מנהל קופת חולים בארץ.

אורי מקלב: אמרתי לו: אתם נתתם את הביטוחים העדיפים ואת כל השב"נים, כללית מועדפת או עדיף או כל התוספות.

אורי מקלב: יש אפשרות ללכת לשר"פים.

אורי מקלב: אבל מה קורה?

אורי מקלב: הפערים רק גדלים.

אורי מקלב: אותו רופא ממליץ בסופו של יום על טיפול כזה או תרופה כזאת וכשאתה מגיע לקופת חולים, הם לא מתאימים את עצמם.

אורי מקלב: מצד אחד, אתם פותחים את זה לרפואה המתקדמת יותר, לדברים היותר מתקדמים אבל מצד שני, אתם לא נותנים.

אורי מקלב: אז זה הרבה יותר גרוע כי ההוא כבר יודע שיש משהו שיכול לעזור לו - - -

דוד אזולאי: האימהות אומרות שהרשימה לא מעודכנת והרשימה ישנה.

אורי מקלב: אם אנשי המקצוע לא מעודכנים, אז מה אתה דורש מההורים?

אורי מקלב: אתה דורש שהם לא יקנו את האביזר המתאים?

אורי מקלב: אפילו את השור לא חוסמים בדישו.

יפה ציונית: מיותר לציין שבגלל כל הבירוקרטיה הזאת ובגלל כל ההחזרים וכספים שאנחנו נאלצים לקבץ נדבות עבורם, שאנחנו בכלל לא מתפנים לדברים האמיתיים שזה הטיפול בילד.

יפה ציונית: להיות אמא לילד, לדאוג לצרכים שלו ולצרכים של הילד השני שלנו.

עילית שמואלי: לדאוג לילד השני שלנו, הבריא.

יוליה בן משה: שאלת מול מי אנחנו פונים.

יוליה בן משה: ברמה העקרונית הגוף שאמור לטפל זה לשכות הבריאות האזוריות.

יוליה בן משה: ב-2002 המליץ המבקר להוציא את זה מלשכות הבריאות הציבוריות.

יוליה בן משה: שניים, כשזה לא עובד, אני והורים אחרים פונים לפניות הציבור של משרד הבריאות.

יוליה בן משה: אני פונה לפניות הציבור של רווחה, חינוך ובריאות.

יוליה בן משה: צר לי, פניות הציבור של משרד הבריאות נותן את השירות הכי ירוד.

יוליה בן משה: יש אין סוף מכתבים שלא קיבלתי עליהם תשובה.

יוליה בן משה: עד שאני לא מגיעה לרדיו באיזה נושא, גם אז כרמית ראובן הוציאה איזו תגובה והובטחה ועדה באיזה נושא.

יוליה בן משה: שנה וחצי אני מחכה לוועדה.

יוליה בן משה: כלומר, משהו לא עובד בתחום של הבריאות, צר לי.

אורי מקלב: טוב שיש פניות הציבור של הכנסת.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: יוסף נאסרי בבקשה.

יוסף נאסרי: שלום לכל האנשים שנמצאים.

יוסף נאסרי: אני אבא לשתי בנות עם שיתוק מוחין שהן לא הולכות על הרגליים.

יוסף נאסרי: אחת בת 12 ואחת בת 7.

יוסף נאסרי: אני כל הזמן מטפל בהן.

יוסף נאסרי: אני גר בכפר נאחף שנמצא על-יד כרמיאל.

יוסף נאסרי: הבנות צריכות סדים לכל אורך הרגל שלהן.

יוסף נאסרי: למה?

יוסף נאסרי: אם אנחנו לא עושים סדים, תוך 8 חודשים לשנה, הרגל שלהן מתעקמת.

יוסף נאסרי: לכן אנחנו צריכים לעשות סדים.

יוסף נאסרי: חוץ מזה, הסדים שלהן עולים 9,200 שקלים ואחרי הנחה זה הגיע עד 8,500 שקלים.

שלומית אבינח: זה לכל ילדה, כל שנה.

יוסף נאסרי: כל 8 חודשים.

יוסף נאסרי: למה?

יוסף נאסרי: הרגל מתארכת.

יוסף נאסרי: אם לא עושים לה, הרגל שלה לא נותנת להיכנס לתוך הסד.

יוסף נאסרי: אם זה לא מתאים יהיה לה כאב.

יוסף נאסרי: צריך כל הזמן לעקוב אחרי הסד, אחרי הרגל שלה ואחרי הפיזיותרפיסט.

יוסף נאסרי: חוץ מזה הלכנו למשרד הבריאות.

יוסף נאסרי: משרד הבריאות אומר שילד שלא הולך על הרגליים כמה צעדים, אנחנו לא נותנים לו השתתפות בכלל.

אורי מקלב: בהליכון.

יוסף נאסרי: לא, בסדים.

יוסף נאסרי: שום גרוש.

יוסף נאסרי: זאת מכה גדולה בשבילנו.

יוסף נאסרי: הלכנו לעובדים סוציאליים והם אומרים שאין להם תקציב.

אורי מקלב: על אף שהסד לא נוצר רק בשביל הליכה.

עילית שמואלי: זה שיקומי לשמור על הרגל וזה לא משנה בכלל.

מיכאל אלכסנדר: הקריטריון של משרד הבריאות הוא שהילד עושה כמה צעדים.

מיכאל אלכסנדר: אם הילד לא עושה את הצעדים - - -

אורי מקלב: הוא מציג שבעצם שהסד הוא לא רק בשביל הליכה.

מיכאל אלכסנדר: נכון.

אורי מקלב: הסד הוא בשביל הרגע עצמה.

מיכאל אלכסנדר: הפניות רבות מרופאים יהיו בשביל סדים לילדים שאינם הולכים.

דוד אזולאי: את מי אתה מייצג?

מיכאל אלכסנדר: אני מ"סטרייד" אורטופדיה.

מיכאל אלכסנדר: אני ואשתי ויויאן בונים סדים כמו שאנחנו רואים פה.

יוסף נאסרי: הם גרים לידנו והם ממליצים שאנחנו נלך איתם.

יוסף נאסרי: הוא מכיר אותנו טוב.

יוסף נאסרי: כל 8 חודשים צריך לעשות סד לבנות שלי.

יוסף נאסרי: בחודש הבא אנחנו צריכים לעשות להן שני ניתוחים להארכת גידים.

יוסף נאסרי: אחרי שיפרקו את הגבס מהרגל שלהן, חייבים באופן אוטומטי לעשות להן סד כדי שהן לא יעקמו את הרגל.

יוסף נאסרי: חוץ מזה, אם אנחנו לא נעשה את התהליך הזה, יש לה בעיה עם הפיזיותרפיה במעון וגם בבית.

יוסף נאסרי: יהיה לה כואב בישיבה, כואב בעמידה וגם בשינה.

יוסף נאסרי: אם לא ניתן לה את הסד הזה היא לא תישן טוב, לא תשב טוב.

יוסף נאסרי: במעון יכולים לתת לה עמידון ויש לה כל מיני דברים.

יוסף נאסרי: אנחנו מבקשים שתהיה עזרה כמו שצריך גם לילדים שלא הולכים על הרגליים.

יוסף נאסרי: אפילו שיתנו לנו 80% אבל לא שום דבר.

יוסף נאסרי: אנחנו לא צריכים לשבור את הראש בקול מיני מקומות ולשמוע שאין.

יוסף נאסרי: אנחנו רוצים מישהו שייתן לנו עזרה.

יוסף נאסרי: גם בקשר לכיסאות.

יוסף נאסרי: צריך להחליף להם כיסאות.

יוסף נאסרי: הלכתי לרופא והוא אמר לי ללכת לעובדת הסוציאלית של קופת חולים והיא צריכה למלא טופס.

יוסף נאסרי: אחר-כך צריך ללכת לפיזיותרפיסט.

יוסף נאסרי: כדי להזמין אותו הביתה צריך לחכות עוד שבועיים שלוש.

דוד אזולאי: גם אין לך בנאחף, אתה צריך לנסוע לכרמיאל או לעכו.

יוסף נאסרי: לעכו ולכל מיני מקומות.

יוסף נאסרי: אחר-כך צריך ללכת למשרד הבריאות.

יוסף נאסרי: אחר-כך צריך להזמין את הסוכן.

יוסף נאסרי: הביאו לנו עגלה שיקומית ובאותה שנה היו לה שתי תקלות.

יוסף נאסרי: היתה תקלה בברקסים שלא היו מתאימים.

יוסף נאסרי: אמרתי להם שאני אתבע אותם על הברקסים.

יוסף נאסרי: שמו ברקסים לא מתאימים ופעמיים החליפו את הברקסים של העגלות.

יוסף נאסרי: אם הברקס לא מתאים, הילד נדפק וכמה פעמים היו שריטות ברגליים שלהם בגלל זה.

יוסף נאסרי: חוץ מזה, גם ההתאמה של העגלה.

יוסף נאסרי: כל שנתיים שלוש צריך להחליף גם את העגלה.

יוסף נאסרי: חייבים להחליף להם את העגלות כי אם העגלה לא מתאימה בישיבה – במעון עושים לה כל מיני משחקים על השולחן של העגלה אז העגלה חייבת להתאים לראש שלה, לגוף שלה.

יוסף נאסרי: גם לגבי מיטות.

יוסף נאסרי: כל פעם אנחנו שואלים לגבי מיטות ואומרים לנו: לא עכשיו, אין עכשיו תקציב.

יוסף נאסרי: צריך מישהו במשרד הבריאות שיעזור לנכים ויעמוד לצידנו.

יוסף נאסרי: אפילו עובדים סוציאליים גם בכפרים וגם בעיר, שגם יהיו בצד שלנו.

יוסף נאסרי: גם כך אנחנו צריכים כל הזמן ללכת לבית חולים, לבדיקות.

יוסף נאסרי: אני לוקח אותם לנוירולוג בבית חולים "שניידר" למעקב, לניתוחים ברמב"ם.

יוסף נאסרי: צריך גם מישהו שיעזור לנו ויהיה על ידנו.

יוסף נאסרי: תודה.

דוד אזולאי: אילנית סבן, בבקשה.

אילנית סבן: אני מניחה שאני מייצגת פה את ההורים של האוטיסטים.

אילנית סבן: אצלנו הבעיה בעצם היא לא בכיסאות גלגלים, בסדים וכדומה אלא בכל מה שקשור לנושא של תקשורת עם הילד ואינטראקציה מולו.

אילנית סבן: קיימים היום מכשירי תקשורת.

אילנית סבן: רק המחשב, בלי שום תוכנה, מגיע ל-15,000 שקלים.

אילנית סבן: יחד עם התוכנות זה יכול להגיע ל-32,000 שקלים ואין שום השתתפות.

דוד אזולאי: אני מכיר מחשב שהגיע כמעט ל-100,000 שקלים.

אילנית סבן: ואין אף אחד שמשתתף ועוזר.

אילנית סבן: ההמתנה ב"עזר מציון" יכולה להגיע לשנה וחצי וזה גוזל זמן מהילד.

אילנית סבן: היום יש לו בחדר קיר תקשורת, שאנחנו בונים משפטים ומילים אבל אנחנו לא יכולים לקחת את הקיר לכל מקום.

אילנית סבן: אי-אפשר ללכת איתו.

אילנית סבן: אני צריכה לתקשר עם הילד גם כשהוא מחוץ לבית.

אילנית סבן: זאת הדרך היחידה שלו להביע את מה שהוא רוצה.

אילנית סבן: יש טיפולי ABA.

אילנית סבן: יש הרבה ילדים עם אוטיזם שהטיפול הזה מאוד מתאים להם וביניהם שי הבן שלי והם לא מסובסדים.

אילנית סבן: עלות של שעת מטפל של ABA מתחילה ב-60 שקלים ויכולה להגיע גם ל-100 שקלים.

אילנית סבן: צריך ממוצע של לפחות 4-5 שעות ביום.

אילנית סבן: תעשו את החשבון לבד, כמה זה עולה בעצם.

אילנית סבן: בדיונים הקודמים דיברנו על נושא של טיטולים.

אילנית סבן: שוב, זה לא מסובסד על-ידי אף אחד.

אילנית סבן: המימון הוא של ההורים.

אילנית סבן: אני משלמת היום 1,500 שקלים בחודש רק לטיטולים.

אילנית סבן: זה לא נגמר, זה לא מסתיים בזה.

דוד אזולאי: אין שום השתתפות?

אילנית סבן: שום דבר.

דוד אזולאי: מקבלים קצבת נכות לילד ומזה - - -

אילנית סבן: 2,400 שקלים, מזה אנחנו חיים.

אילנית סבן: שי, למשל, הוא ילד שהוא מאוד היפר אקטיבי.

אילנית סבן: הוא פעיל והוא ילד שהוא אוהב לקפוץ אבל עם זאת יש לו התפרצויות זעם מאוד קשות.

אילנית סבן: ביום שבת הוא העיף את הטלוויזיה בהתפרצות זעם וזאת עוד הוצאה.

אילנית סבן: לפחות 3 פעמים בשנה אני צריכה לרכוש לו מכשירי די.וי.

אילנית סבן: די, טלוויזיות, שלא לדבר על דיסקים שהוא שוחק והורס.

אילנית סבן: זה לא נגמר, אף אחד לא משתתף.

דוד אזולאי: אין השתתפות במחשבים?

אילנית סבן: שום השתתפות.

אורי מקלב: המנכ"לית של משרד הבריאות אמרה שבשביל זה נותנים את הקצבה ולכל הורה יש הוצאות.

אורי מקלב: עדיין לא הצלחנו להעביר את המסר: לא הבגדים, לא השיניים, לא המשקפיים וכל מיני אביזרים שהשחיקה שלהם גדולה - - -

עילית שמואלי: הטיטולים.

דוד אזולאי: חבר הכנסת הרב אורי מקלב, על דעת כל ההורים שנמצאים פה, הם מוכנים לוותר על הקצבה הזאת רק שיתנו להם מה שצריך.

דוד אזולאי: אני אומר לך שמראש הם יסכימו לכך.

יוסף נאסרי: שיתנו לנו חיים טובים וייקחו כל מה שהם רוצים.

עילית שמואלי: שיתנו את הכול ולא נצטרך קצבה.

דוד אזולאי: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: באתי לחזק את ידיך, אדוני היושב ראש, על-כך שבעקביות אתה ממשיך להעלות את הנושאים האלה על סדר יומה של הוועדה.

אורי מקלב: אני יודע שעל שולחן הוועדה יש נושאים צרכניים ואחרים וחלק ניכר מהזמן שלך אתה מקדיש לנושא של הנכים.

אורי מקלב: תמיד חשבתי שצריך לדון אנשים לכף זכות.

אורי מקלב: אנשים הרגש שלהם קהה עם הזמן והנה הראייה, אתה מוכיח שהרגש לא מתקהה.

אורי מקלב: כל פעם אנחנו שומעים את הנושאים מהיבט אחר ושומעים על הקשיים הרבים שאיתם ההורים צריכים להתמודד.

אורי מקלב: אנחנו דנים בנושא הזה כבר כמה שנים ומעלים את זה על סדר היום ועדיין לא שמעתי תשובה אחת ניצחת.

אורי מקלב: חוץ מהנושא המרכזי של מתחזים שזה המוטו שמוביל אותם וכל מה שהם עושים זה נגד אנשים שמנסים להתחזות ומרמים.

עילית שמואלי: 3%.

אורי מקלב: זה 3%-4%.

אורי מקלב: מעבר לזה כל המערכות האלה לא נתנו תשובה אחד לאף אחד מהמקרים האלה.

אורי מקלב: תשובה אחת עוד לא שמענו.

אורי מקלב: מדוע לא מגיע להם?

אורי מקלב: להם הם צריכים להתמודד לבד?

אורי מקלב: איך הם יכולים להתמודד לבד?

אורי מקלב: באיזו דרך אחרת הם יכולים לפעול?

אורי מקלב: מה ההצעה שלהם לאותם הורים – אין תשובות.

אורי מקלב: אני חושב שהבעיה היא שראשי המשרדים לא מגיעים לפה.

אורי מקלב: אני חושב שצריך להביא בכוח את המנכ"לים לפה.

אורי מקלב: עם כל הכבוד, הם שולחים הם פקידים מסורים, אבל הם באים לוועדה לשמוע ולספוג ואולי ללכת עם הרגשה לא טובה.

אורי מקלב: אין להם אפילו את האפשרות להעביר את זה האלה.

אורי מקלב: מי שצריך להביא דוח אתה המשרדים הממשלתיים.

אורי מקלב: אין זכות קיום לחברה שכך מתנהגת וכך תומכת וכך מתנהלת מול חלק מהחברה.

אורי מקלב: זה לא יכול להיות, אלה דברים שסותרים אחד את השני.

אורי מקלב: אנחנו לא יכולים להיות חברה בלי שתהיה ערבות אחד כלפי השני.

אורי מקלב: אנחנו לא יכולים לדרוש מאחרים כשאנחנו בעצמנו לא יודעים.

אורי מקלב: אנחנו דנים אבל הדברים חוזרים על עצמם.

אורי מקלב: לכן אני אומר: לך בכוחך זה.

אורי מקלב: אנחנו מחזקים אותך בעניין הזה ולא להתייאש.

אורי מקלב: אני חושב שיכול להיות שעם עקביות אנחנו נוציא את הדברים האלה החוצה, מה שלא נעים לעשות.

אורי מקלב: יכול להיות שכך יבוא שינוי.

דוד אזולאי: תודה רבה אדוני, אני מודה לך.

אבנר עורקבי: אני יו"ר ארגון אהב"ה.

דוד אזולאי: אני לא מציג אותך כי אני חושב שכולם מכירים אותך.

אבנר עורקבי: בבעיות שיש במשרד הבריאות עם ילדים נכים נתקלנו במקרה של אשה מאוד מפורסמת.

אבנר עורקבי: אתם אולי לא מכירים אותה באופן ויזואלי אבל במשרד הבריאות מכירים אותה באופן ויזואלי, באופן חזק מאוד.

אבנר עורקבי: אישה לוחמת שקוראים לה סימה רווח.

אבנר עורקבי: סימה רווח רצתה כסאות ילדים ממונעים לילדים שלה.

אבנר עורקבי: משרד הבריאות החליט שלא מגיע להם כי הם לא זקוקים להם ולא מותאם להם הדברים האלה.

אבנר עורקבי: סימה רווח נלחמה כארי.

אבנר עורקבי: היא אפילו הגיעה לפה לכנסת ואיימה להתאבד עם בלון גז.

נעמי מורביה: אמא של מלי ואורי.

אבנר עורקבי: יש לה שני ילדים נכים.

אבנר עורקבי: האמא הזאת אפילו אמרה למשרד הבריאות: אתם יודעים מה?

אבנר עורקבי: קחו את מלי וקחי את אורי וטפלו בהם והשאירה אותם שם.

אבנר עורקבי: רדפו אחריה עם המשטרה למה היא הפקירה את הילדים שלה.

אבנר עורקבי: היא רצתה להבהיר, למצות, להראות למשרד הבריאות שלילדים האלה יש צרכים, שאפילו שהם רואים שזה לא מתאים להם, זה כן מתאים להם.

אבנר עורקבי: היום אורי ומלי הולכים עם כסאות גלגלים ממונעים.

אבנר עורקבי: אחרי כל זה, שהיום האמא פחות או יותר ממוסדת, אני נתקלתי במקרה של עוד אמא שאומרת שהיא רוצה לילד שלה כסא ממונע.

אבנר עורקבי: משרד הבריאות אמרו: לא מתאים.

אבנר עורקבי: אמרתי שנארגן לילדה הזאת כסא ממונע.

אבנר עורקבי: אתם יודעים מה?

אבנר עורקבי: הילדה הזאת כתבה ספר.

אבנר עורקבי: היא מאוד מוכשר.

אבנר עורקבי: היא קיבלה מאולמרט הערכה והוקרה על הספר שהיא כתבה.

אבנר עורקבי: משרד הבריאות החליט שהיא לא מוכשרת לנוע עם כסא גלגלים ממונע.

אבנר עורקבי: כשרכשו לה את כסא הגלגלים הממונע שלא על-ידי משרד הבריאות, התקשרו אלי ואמרו: מי אתה שהחלטת לתת לילדה כסא גלגלים ממונע?

אבנר עורקבי: מה זה אכפת לכם?

אבנר עורקבי: האמא החליטה מה טוב לילדה שלה.

אבנר עורקבי: למה למנוע את החופש הזה שהילדה מעוניינת בו?

אבנר עורקבי: אמנם לפי הקריטריונים, של הפסיכולוגים ושל הפדגוגים זה לא מתאים לה, אבל הילדה רוצה.

אבנר עורקבי: רוצים להתקדם הלאה עם הילדה, למה למנוע מהילדה הזאת את ההתקדמות הלאה?

אבנר עורקבי: היום האמא הזאת חולה במחלה קשה כתוצאה ממלחמה שלה עם כל הממסד הזה.

אבנר עורקבי: הממסד הזה מונע ומוריד את ההורים האלה למכות אנושות על הגוף שלהם באופן אישי.

אבנר עורקבי: למה?

אבנר עורקבי: עד לפני כמה שנים, 20-30 שנה, היתה טענה כלפי ההורים, למה הם לא לוקחים הביתה ילדים מוגבלים ומשאירים אותם בבתי החולים ובורחים.

אבנר עורקבי: היו דברים כאלה.

אבנר עורקבי: היום, כשהם לוקחים אותם ומוכנים לגדל אותם, המדינה אומרת: לא.

אבנר עורקבי: תחליטו, אתם רוצים שיגדלו אותם או שלא יגדלו אותם?

אבנר עורקבי: אז אם הם מחליטים לגדל אותם, בואו תנו להם את העזרה.

אבנר עורקבי: תנו להם את היכולת.

אבנר עורקבי: אבל אם אתם רוצים להרוג אותם בבית החולים, תהרגו אותם בבית החולים כמו פרעה מלך מצרים.

דוד אזולאי: תודה אבנר.

יהודה דורון: אני רוצה לגעת בנקודה חיובית של משרד הבריאות.

יהודה דורון: כשהייתי ילד קטן משרד הבריאות דאג לקחת אותי לבית החולים.

יהודה דורון: שימו לב מה אני אומר: הוא לקח את הנכים לבית החולים, הוא דאג למשכירים אורטופדיים, הוא החליף לנו את המכשירים כשגדלנו וכדומה.

יהודה דורון: מה קרה פתאום שהעסק הזה מתקלקל?

יהודה דורון: היה מצב שמשרד הבריאות נתן את השירות הזה ואני יכול להביא לכם עשרות נכים שקיבלו את השירות הזה.

יהודה דורון: קיבלתי מכשירים אורטופדיים, נעליים, הכול.

יהודה דורון: לא ידעתי ללכת וקיבלתי כדי שאני אוכל ללכת.

יהודה דורון: אם לא הייתי מקבל לא הייתי אולי יכול לנוע.

יהודה דורון: אלה שלבים שקיבלנו כל הזמן.

יהודה דורון: בשנת 1976 מונתה על-ידי ראש הממשלה "ועדת השישה" שקבעה שמשרד הבריאות צריך לתת עזרים לנכים ללא תמורה.

יהודה דורון: היה והנכה ומשפחתו עשירה הוא יקבל 10% בלבד.

יהודה דורון: אם רוצים לעשות שינוי, כל שינוי שיהיה בוועדת השישה היה חייב להגיע לוועדת העבודה והרווחה כדי לקבל הסכמה.

יהודה דורון: נושא ה-25% לא עלה בשום דיון.

יהודה דורון: הוא לא קיבל אישור איך עושים אותו.

דוד אזולאי: משנת 1976 לא היה שום שינוי בקריטריונים?

יהודה דורון: לא היה שום שינוי.

יהודה דורון: אסור לעשות שינוי מבלי להביא את זה.

יהודה דורון: את נושא הניידות, את נושא המכשירים, את נושא הדיור, כל הדברים האלה חייבים להגיע לוועדה.

דוד אזולאי: עכשיו אני גם מבין למה אין השתתפות ברכישת מחשב כי אז לא היו מחשבים.

דוד אזולאי: אם הקריטריונים לא שונו מאז, אז זאת הסיבה.

יהודה דורון: אני עומד לומר דבר שאני רוצה שיושב הראש יבדוק אותו.

יהודה דורון: אני רוצה לדעת באיזה פרוטוקול הגיע הנושא של ה-25% לוועדת עבודה לשם שינוי?

יהודה דורון: אני מדבר על זה בכל דיון ואני מדבר על זה בוועדת העבודה ולא בודקים את זה.

יהודה דורון: זה לא הגיע לדיון.

יהודה דורון: אני מדבר על השתתפות המשפחות, הילדים והנכים ב-25% הוא לא חוקי.

דוד אזולאי: אני מוכן לעזור לך בעניין הזה.

דוד אזולאי: תעביר את הפרטים לשלומית ואני אגיש שאילתה לשר הבריאות בנושא הזה ואז תהיה תשובה ברורה.

דלית רומם: אני ממשרד הבריאות - - -

דוד אזולאי: אני מייד אאפשר לך, לא נוותר לך.

יהודה דורון: דבר נוסף שקורה הוא שנכים שיש להם מגבלה, למשל, ילדים עם 3 גפיים, לא יכולים לקבל כסא ממונע.

יהודה דורון: גם הבוגרים לא יכולים לקבל.

יהודה דורון: הם צריכים להיות נכה עם 4 גפיים.

יהודה דורון: אני שואל: איך אדם עם יד אחת צריך לדחוף כסא גלגלים?

יהודה דורון: הוא חייב כסא ממונע כי הוא לא יכול לסחוב את הכסא.

יהודה דורון: זה קצת מוזר.

יהודה דורון: אני מדבר גם על הבוגרים.

יהודה דורון: יש לנו הרבה אנשים שקיבלו CVA ושיתוק ממש רציני ואחרי זה קיבלו עוד שיתוק.

יהודה דורון: אז יש להם חולשה ביד אחת ויש להם בעיה שהם לא יכולים לדחוף את הכסא, אז הם צריכים לדחוף את הכסא עם הרגל שנשארה שלמה.

יהודה דורון: גם אצל הילדים זה אותו דבר.

יהודה דורון: למה לא צריך לחשוב בהיגיון ולתת לאדם איכות חיים נורמאלית, בין אם הוא ילד, בין אם הוא בוגר.

יהודה דורון: שיקבל איכות חיים כדי שיוכל לתפקד.

יהודה דורון: מה אנחנו רוצים מהילדים?

יהודה דורון: אנחנו רוצים שהילדים האלה לאט לאט יתפתחו ויוכלו אולי לתפקד בחוץ ולהיות נורמאליים.

יהודה דורון: בגיל 4 קיבלתי את המחלה והיום אני יושב פה ומדבר ועושה את הכול.

יהודה דורון: אני נייד, מדבר, עושה, עובד.

יהודה דורון: כולנו יכולים לעשות את זה.

יהודה דורון: כל הילדים יכולים להגיע לדרגות האלה, רק צריך לתת להם את הכלים.

יהודה דורון: אם לא תיתנו להם את הכלים הם יפלו על החברה.

יהודה דורון: אני רוצה לגעת בעוד שני דברים.

יהודה דורון: אין קריטריונים במשרד הבריאות לומר כמה זמן אדם יכול להחזיק כסא ומתי הוא יכול להחליף.

יהודה דורון: כאשר אנחנו מדברים על אוטו אומרים שאפשר להחליף כל 3.5 שנים כי יש לו בלאי.

יהודה דורון: כמה שנים צריך להחזיק כסא גלגלים כדי להחליף אותו?

יהודה דורון: צריך להיות קריטריון, אי-אפשר להגיד שהכסא הוא טוב לכל החיים.

יהודה דורון: כסא מתבלה.

יהודה דורון: אתה נוסע עם הכסא יותר מאשר עם האוטו.

יהודה דורון: צריך לשבת ולקבוע קריטריון כל כמה זמן מחליפים את הציוד.

דוד אזולאי: תודה רבה, אני מודה לך.

נעמי מורביה: אני יושבת ראש מטה מאבק הנכים.

נעמי מורביה: אנחנו כאן פורום הארגונים: אבנר, יהודה ואנוכי.

דוד אזולאי: אני צריך לקיים דיון בוועדה הזאת למה ארגוני הנכים מפוצלים ואין ארגון אחד.

אבנר עורקבי: אנחנו ביחד.

נעמי מורביה: אנחנו פורום.

נעמי מורביה: אנחנו פה ביחד ומדברים בקול אחד.

נעמי מורביה: אני טוענת שהעובדה ששולחים את הגברת דלית רומם – אני כל פעם רואה אותה מגנה בחירוף נפש על משרד הבריאות.

נעמי מורביה: זאת תעודת עניות לשר הבריאות או לסגן שר הבריאות או כל הגדרה אחרת שהוא מקבל בקדנציה ולמנכ"לים של המשרד.

נעמי מורביה: הכי קל והכי פשוט זה לשלוח את השליח.

נעמי מורביה: היא השליחה, יש לה את הקריטריונים שנתנו לה, יש לה את ההנחיות שלה ולפי זה היא צריכה לפעול.

דוד אזולאי: אני רוצה להגיד לך שצריך להגיד תודה רבה לאותם פקידים שבאים לכאן.

דוד אזולאי: הם באים לכאן ולהיות שק חבטות ובכל זאת הם באים.

דוד אזולאי: צריך להגיד להם יישר כוח.

דוד אזולאי: הגברת דלית יודעת מה דעתי כי אמרתי אותה לא פעם, גם בשיחות בארבע עיניים.

דוד אזולאי: היא הכלי וכשאנחנו כועסים אנחנו כועסים על הכלי ולא על מי שיוצק את התוכן לתוכו.

דוד אזולאי: צריך להתחיל להתייחס לדוח מבקר המדינה, 56/ב משנת 2002.

דוד אזולאי: אני צועקת את זה אני אומרת את זה.

דוד אזולאי: גם בנייר עבודה שהגשתי לך לפני כחודשיים הזכרתי את דוח מבקר המדינה 56/ב.

דוד אזולאי: הכול רשום שם שחור על גבי לבן.

דוד אזולאי: אם לפני בדיוק 10 שנים הדברים היו מתחילים להיות מטופלים, סביר להניח ש-80% מהדברים שהועלו כאן, בכלל לא היה להם קיום.

דוד אזולאי: הבעיה היא שאנחנו במדינת ישראל אלופים בהקמת ועדות.

דוד אזולאי: אנחנו האחרונים ביישום.

דוד אזולאי: שום דבר לא מיושם, שום המלצה.

דוד אזולאי: הם נותנים לאנשים האלה להישחק והם אלה שעומדים למעשה.

דוד אזולאי: כאמא לשלושה ילדים ולשני נכדים אני מתקפלת כולי.

דוד אזולאי: אני כולי בחיל ועד.

דוד אזולאי: אם הייתי יכולה, הייתי קמה ומנשקת כל אחת מהן על מה שהן עושות, על ההקרבה האישית וההקרבה המשפחתית.

דוד אזולאי: אבל זה לא מספיק.

דוד אזולאי: איפה מדינת ישראל?

דוד אזולאי: איפה אחריות המדינה לאזרחיה?

דוד אזולאי: לכל אזרחיה.

דוד אזולאי: הילדים האלה הם אזרחים בדיוק כמו כולם.

דוד אזולאי: הוריהם, על אחת כמה וכמה.

דוד אזולאי: אלה אנשים ששילמו כל ימי חייהם ביטוח לאומי ושילמו את מיסיהם בזמן.

דוד אזולאי: ברגע שהם דופקים בדלת של המדינה, המדינה מפנה להם עורף.

דוד אזולאי: הם רואים רק את הגב, את הכתף הקרה.

דוד אזולאי: זה משהו שאני מבקשת מכבודו, לא רק כיושב ראש הוועדה לפניות הציבור.

דוד אזולאי: הייתי מולך גם כשהיית יושב ראש והיית מהטובים שבהם.

דוד אזולאי: ישבנו מולך ודיברנו על המון נושאים ואתה פעלת.

דוד אזולאי: אני מבקשת לפעול.

דוד אזולאי: די לנו לדבר.

דוד אזולאי: ההורים קיבלו כאן שעה של ונטילציה והכאב יצא.

דוד אזולאי: עם הכאב הזה הם גם חוזרים הביתה כי שום דבר לא ישתנה כי לדלית אין את הכוח לשנות.

דוד אזולאי: אני רוצה לשמוע את מיכאל.

מיכאל אלכסנדר: אני עובד ביחד עם אשתי ויויאן ואנחנו עושים יחד את הסדים.

מיכאל אלכסנדר: יש כאן דוגמה של סדים.

מיכאל אלכסנדר: אנחנו עושים את זה 20 שנה ואנחנו רואים את הילדים במשך כ התקופה הזאת.

מיכאל אלכסנדר: מתקיימות ועדות של משרד הבריאות שהן חלק ממכון לואיס שמיישם את חוק הבריאות.

מיכאל אלכסנדר: בוועדות האלה בפירוש נבדק אם הילד הולך או לא הולך וזה הקריטריון.

מיכאל אלכסנדר: אם הוא עושה מספר צעדים, משרד הבריאות ואם הוא איננו עושה מספר צעדים, מה מדינת ישראל אומרת?

מיכאל אלכסנדר: אני חושב שבזה מסתכם העניין.

מיכאל אלכסנדר: העובדה היא שילדים שאינם הולכים אינם מקבלים.

מיכאל אלכסנדר: אני עדיין מדבר בנושא שלנו שזה הסדים.

מיכאל אלכסנדר: כצופה מהצד בדיון אני חייב לומר שיש כל-כך הרבה גורמים שמעורבים פה בניסיון לעזור למשפחות ולעזור לאנשים האלה שהם באמת עושים עבודה מדהימה.

מיכאל אלכסנדר: מדובר בביטוח לאומי, משרד הבריאות, רווחה.

מיכאל אלכסנדר: אין אפשרות לקחת את כל הפול הזה של 4,000 ילדים?

מיכאל אלכסנדר: לקחת את הכמות הזאת של הילדים, להכניס אותם למחשב אחד, לוועדה אחרת ולא יצטרכו להתרוצץ.

מיכאל אלכסנדר: אני יודע שבתחום שלנו של הסדים, רק בכדי לקבל את האישור עבור הסד - - -

דוד אזולאי: אדוני מציע עכשיו לפשט הליכים.

דוד אזולאי: זה לא נהוג במקומותינו.

דוד אזולאי: אם זה לא מסובך זה לא טוב.

מיכאל אלכסנדר: זה מה שיש לי להגיד.

דוד אזולאי: תודה רבה אדוני, אני מודה לך.

דוד אזולאי: גברתי נציגת משרד הבריאות.

דוד אזולאי: אני מבין שאת באה לוועדות האלה.

דוד אזולאי: את בטח באה בהכנה נפשית ופיזית כאחד.

דלית רומם: פעם ראשונה שאני אצל אדוני.

דלית רומם: אני חייבת להגיד שהישיבה מתנהלת סך הכול באווירה חיובית למרות הדברים הקשים ואני שמחה שזה כך.

דלית רומם: להבדיל מישיבות אחרות שחוויתי אפילו אלימות מילולית ואפילו יותר מזה.

דוד אזולאי: אנחנו משתדלים להביא את המים בהתחלה ושותים את זה מהר.

דלית רומם: יש לי פה מישהי נוספת שתעזור לי אם יש דברים נוספים כי אמרתם הרבה מאוד דברים.

דלית רומם: אני אתחיל מהדברים שאנחנו כן עשינו ואחרי זה אדבר על הדברים שצריך לעשות.

דוד אזולאי: אני רק מבקש ממך שתתייחסי לדברים שעלו פה: קריטריונים שלא השתנו, חוזרים ישנים.

דלית רומם: אני אתייחס לכל הדברים ולמה שאני לא אתייחס אתם תגידו ותשאלו.

דלית רומם: זה בסדר, אני לא נבהלת מזה שכולנו אנשים רעים במשרד הבריאות.

דלית רומם: אני בכל זאת רוצה לציין שאנחנו במשרד הבריאות וגם בקופת החולים עושים מאמץ מאוד גדול לשפר את השירות.

דלית רומם: גם מנכ"ל משרד הבריאות, אני חושב שהוא הציב לעצמו את היעד של שיפור השירות ואנחנו הולכים אחריו.

דלית רומם: גם אם אנחנו לא מרגישים שהשירות קצת משופר, בוודאי הוא צריך להשתפר עוד הרבה, אנחנו ודאי איתכם ולא נגדכם ופועלים כל הזמן לשיפור השירות.

דלית רומם: מה עשינו בשנים האחרונות?

דלית רומם: ראשית לגבי התקציבים: בשנת 2009 קיבלנו 10 מיליון שקלים רק לתוספת עבור מכשירי ניידות.

דלית רומם: בעזרת ה-10 מיליון הגדלנו הרבה מאוד דברים ובהחלט בדקנו את כל הקריטריונים פעם נוספת והרחבנו את הקריטריונים והרחבנו את תקרות ההשתתפות ככל שיכולנו כי אנחנו עדיין מוגבלים בתקציב.

שלומית אבינח: מי זה בדקנו?

שלומית אבינח: מי שותף לבדיקה?

דלית רומם: גם היו נציגי נכים.

דלית רומם: היה צוות רב מקצועי כולל נציגי נכים שהיו שותפים לפגישה.

עילית שמואלי: יהודה היית?

יהודה דורון: לא.

עילית שמואלי: דפנה היית?

דלית רומם: היו ממטה מאבק הנכים והיו מעוד מקומות.

נעמי מורביה: אבל זה מטה מאבק הנכים.

דלית רומם: נעמי, את לא זוכרת כי את לא היית פה.

דלית רומם: ב-2009 היה מישהו אחר, היו נציגים של נכים.

דלית רומם: דבר שני.

דלית רומם: אנחנו לא אחראים רק על מכשירי ניידות, אנחנו אחראים על מכשירי שיקום וניידות, אנחנו צריכים לראות את כל התמונה.

דלית רומם: בשנת 2010 הצלחנו להשיג תקציב של יותר מ-5 מיליון שקלים עבור הרחבת תקרות ההשתתפות למכשירי שמיעה, שזה רק לילדים.

דלית רומם: הגדלנו את תקרת ההשתתפות פי 2.

דלית רומם: בשנת 2011, דרך סל הבריאות כי זאת הדרך בעצם להרחיב קריטריונים או להשיג אפשרות לקבלת טכנולוגיה חדשה, הצלחנו להרחיב את הקריטריונים בנושא של עדשות סקלרליות לכל האוכלוסייה העיוורת.

דלית רומם: הצלחנו עכשיו להכניס את זה דרך סל הבריאות כך שמבחינת העשייה שלנו והחשיבה שלנו והגישה שלנו של שירות ותקציב, אלה דברים שעומדים כל הזמן לנגד עינינו.

דלית רומם: אני מייצגת את משרד הבריאות באמירה הזאת ולא רק אותי.

דלית רומם: בנושא של השירות.

דלית רומם: אני בהחלט חושבת שיש לנו עוד הרבה מה לעשות והרבה מה לשפר.

דלית רומם: בכל זאת עשינו כמה דברים.

דלית רומם: קודם כל, דיברתם על הנושא של הרכישה וההתמודדות מול הספקים.

דלית רומם: אני בהחלט מסכימה איתכם שזאת בעיה ואנחנו פועלים להסדיר את כל תהליכי הרכש.

דלית רומם: אנחנו בסיום של תהליך של עריכת מכרזים לספקים מורשים.

דלית רומם: כל אותם ספקים יצטרכו לעמוד בסטנדרטים מקצועיים.

דלית רומם: אני לא יודעת אם הם מאוד מחמירים אבל בהחלט עומדים ברמה של קריטריונים שקיימים בעולם, של איחוד של ציוד.

דלית רומם: אנחנו אולי לא יכולים לתת את הציוד הכי יקר, אבל בהחלט - - -

אבנר עורקבי: כמו מרצדס.

דלית רומם: לא מרצדס אבל כל מכשיר שייכנס הוא יהיה מכשיר שעבר את כל אישור התקינה הבינלאומיים.

דלית רומם: זה מכשיר שייבדק על ידי מהנדסים שלנו, על-ידי אנשי מקצוע שלנו.

דלית רומם: אנחנו רוצים להבטיח שהמשכירים יהיו ברמה טובה וסבירה.

קריאה: את מדברת על איכות, אנחנו מדברים על סבסוד.

דלית רומם: כנ"ל גם לגבי השירות.

דלית רומם: אותם ספקים יצטרכו לעמוד בסטנדרטים של שירות.

יוליה בן משה: אין לנו בעיה עם הספקים.

יוליה בן משה: הספקים עד ארצות הברית נוסעים איתי.

דוד אזולאי: יש לי בקשה מכולם.

דוד אזולאי: נציגת משרד הבריאות ישבה פה שעה וחצי ושמעה בקשב רב את הדברים אז אנא מכם.

דוד אזולאי: אם יהיו הערות אחר-כך אני אאפשר לכם.

דלית רומם: אנחנו כמובן מוגבלים בתקציב ובאמת מוגבלים בקריטריונים.

דלית רומם: אני חוזרת ואומרת שאנחנו בוחנים אותם מידי פעם בפעם.

דלית רומם: אנחנו לא דורכים במקום.

דלית רומם: המוצרים שייבחרו במכרז יהיו מוצרים ברמה סבירה ואיכותית.

דלית רומם: כמובן אלה מוצרים שאמורים להתאים למטופל.

דלית רומם: לצד זה, כדי לאפשר בכל זאת חופש בחירה ואם מישהו בכל זאת רוצה משהו יותר יקר, הוא כן יוכל לשדרג את המכשירים כי אנחנו גם בהחלט נאפשר מכשירים שהם יהיו בסטנדרט גבוה עוד יותר.

דלית רומם: אנחנו אולי לא נוכל לממן את כל העלות אבל אנחנו כן נוכל לאפשר בחירה אם ירצו לשלם את ההפרש במחיר.

דלית רומם: אני חוזרת ואומרת, המוצרים שייבחרו יהיו מוצרים באיכות סבירה וטובה.

דלית רומם: עוד דברים שעשינו לגבי שיפור השירות.

דלית רומם: אנחנו בהחלט מודעים לבירוקרטיה ואנחנו בהחלט מנסים לטפל בה.

דלית רומם: ישבנו השנה עם קופות החולים ואנחנו בהחלט פועלים למען הפחתת הבירוקרטיה כדי שאתם תוכלו לקבל את מה שאתם צריכים תוך זמן קצר ובהתייחסות מקצועית ברורה ונאותה.

שלומית אבינח: מה זה זמן סביר, 90 יום החזר?

דלית רומם: אני חושבת שלא, ודאי שלא.

דלית רומם: זה אפילו לא בתקשי"ר אז 90 יום זה לא זמן סביר.

דלית רומם: קודם כל, אין החזר.

דלית רומם: האזרח יקבל אישור ועם האישור הזה הוא ייגש לקבל את המכשיר.

דלית רומם: זה לא יהיה מימון ביניים.

דלית רומם: הוא יקבל את המכשיר בעצמו.

דלית רומם: זה אפילו לא יהיה אישור רכש מבחינה תקציבית.

דלית רומם: הוא ילך לספק עם האישור ויקבל את המכשיר.

דוד אזולאי: מתי זה אמור לקרות?

דלית רומם: כל המכרזים פורסמו ואנחנו בשלבים.

דוד אזולאי: מה זמן את מעריכה?

דלית רומם: כמה חודשים.

דוד אזולאי: אמרת כרגע משהו חיובי ואני באמת מברך על-כך.

דוד אזולאי: השאלה שלי היא כמה זמן?

דוד אזולאי: חודשים זה יכול להיות גם שנה.

דלית רומם: לא, אני מעריכה שעד חודש אפריל מאי כל המוצרים יעברו את כל המכרזים.

דלית רומם: תראה, זה המון עבודה.

דלית רומם: צריך לפרסם את המכרז, הספקים צריכים להשיב, צריך לבדוק את המוצרים.

דוד אזולאי: לאחר מכן תביאו את זה לידיעת הציבור הרחב באמצעות פרסומים שלכם?

דלית רומם: בוודאי.

נעמי מורביה: ויממנו את התיקון של המוצרים המשודרגים?

דלית רומם: תני לי לסיים, בבקשה.

דלית רומם: עוד דברים שעשינו לשיפור השירות.

דלית רומם: כמו שאמרתי, ישבנו עם קופות החולים ודיברנו על הנושא של הבירוקרטיה ודיברנו על הצורך בהפצת המידע.

דלית רומם: אנחנו פועלים הרבה מאוד להפצת המידע, אם זה דרך האינטרנט, אם זה דרך הקופות, אם זה דרך דפי מידע ואם זה דרך ארגוני נכים שיושבים פה.

דלית רומם: אנחנו אפילו התחייבנו לאמנת שירות שכתבנו והגשנו אותה לארגוני נכים.

דלית רומם: רק ארגון אחד השיב לנו ובירך על היוזמה.

אבנר עורקבי: לא קיבלנו.

דלית רומם: אז תקבלו שוב.

דלית רומם: זה לגבי שירות.

דלית רומם: אנחנו באמת פועלים הרבה מאוד לשיפור השירות.

דלית רומם: לגבי דברים שהם לא בסל הבריאות והעליתם פה כל מיני דברים: תקשורת, עמידון, הרחבת קריטריונים ועוד: כפי שאמרתי, הדרך שאני מכירה להרחיב קריטריונים ולהרחיב את סל הבריאות זה באמת דרך סל הבריאות.

דלית רומם: אנחנו עושים את זה, אנחנו פועלים גם להכנסת טכנולוגיות חדשות.

דלית רומם: לא תמיד אנחנו מצליחים.

דלית רומם: עשינו השנה מאמץ מאוד גדול לשתי טכנולוגיות ובאחת הצלחנו ובאחת לא.

דלית רומם: אני בהחלט תומכת בנושא של הכנסת תקשורת תומכת חלופית.

דלית רומם: אני חושבת שזאת טכנולוגיה שלא קיימת בכלל.

דלית רומם: אם אזרח צריך להשתתף בכסא גלגלים ויש קריטריונים אז בטכנולוגיה כזאת בוודאי.

דלית רומם: בהחלט אני אפעל גם השנה דרך סל הבריאות להכניס את הטכנולוגיה.

דלית רומם: אני מציעה לכם גם לפעול באופן אקטיבי.

דלית רומם: כל אזרח יכול להגיש בקשה לסל טכנולוגיות.

דלית רומם: בסוף מי שמקבל את ההחלטה זאת ועדת הסל ולא אני באופן אישי.

דלית רומם: אנחנו בהחלט נשמח להרחיב קריטריונים ולהרחיב טכנולוגיות.

יוליה בן משה: מה עם עמידונים והליכונים?

דלית רומם: השנה לא הגשנו.

דלית רומם: הגשנו עדשות סקלראליות ובתחום של טכנולוגיה הגשנו תקשורת תומכת חלופית.

יוליה בן משה: והליכונים?

דלית רומם: הליכונים לא הגשנו.

דלית רומם: בהחלט צריך להגיש ובהחלט אפשר להגיש.

דפנה אזרזר: אז למה לא מגישים את הכול?

דלית רומם: גם אתם יכולים להגיש.

דוד אזולאי: אני אגיד לכם למה לא מגישים.

דוד אזולאי: למשרד הבריאות יש קדימויות משלו ואני מניח שהשיקולים שלהם שונים מהשיקולים שלכם.

דלית רומם: אני בהחלט מציעה לכם גם להגיש.

דוד אזולאי: אבנר, אני אאפשר לך לשאול.

דלית רומם: היו לכם הרבה שאלות ואני משתדלת לזכור את הכול.

דלית רומם: לגבי לוחות זמנים.

דלית רומם: מישהו פה אמר שזה כל 3 שנים ולפני זה לא נותנים.

דלית רומם: אחד שאל למה אין לוחות זמנים והשני שאל למה יש לוחות זמנים.

דלית רומם: התשובה היא שאין לוחות זמנים.

דלית רומם: הרעיון שעומד מאחורי זה, בעיקר אצל הילד – בעיקר יש פה הקשבה ופתיחות ובדיקה מקצועית.

דלית רומם: יש לנו אנשי מקצוע שבודקים.

דלית רומם: אם ילד לא יכול לשבת על הכסא כי מימדיו גדלו, כי מצבו הבריאותי השתנה, כי הכסא לא מתאים לו, כי הכסא נשבר, הוא רשאי לפנות דרך משרד הבריאות.

דלית רומם: אנחנו בודקים את הפנייה באופן מקצועי ואנחנו בהחלט יכולים לאשר לילדים וגם לאנשים מבוגרים שמצבם השתנה רכישה של כסא.

דלית רומם: אם אנחנו באמת חושבים שאי-אפשר לתקן או לשנות או להרחיב את הכסא, אנחנו בהחלט פתוחים ובגלל זה אין לוחות זמנים.

דלית רומם: אפשר לפנות ואם יש בעיה, זה מגיע אלינו.

יפה ציונית: מה עם קריטריונים של גיל?

דלית רומם: אין גם קריטריונים של גיל.

דלית רומם: לגבי הנושא של תינוקות ודברים כאלה, זה לא הגיל.

דלית רומם: אין קריטריונים של גיל ובהחלט נבדק הצורך המקצועי במכשיר כזה או אחר.

דלית רומם: יכול להיות שמי שבדק את הפנייה יכול להיות שהוא חשב לנכון שתינוק בן 3 חודשים יכול להיות בעגלה.

קריאה: ובן שנתיים?

דלית רומם: אני לא יודעת כרגע.

דלית רומם: אני לא נכנסת למשהו ספציפי כי אני לא יודעת.

דלית רומם: אני רק אומרת שאין שום קריטריון שמנחה את הדברים האלה והקריטריונים שמנחים הם קריטריונים מקצועיים.

דלית רומם: זה לגבי לוחות זמנים.

דלית רומם: לגבי 75%, גם לי אין את התשובה לגבי מה שאתה אומר.

שלומית אבינח: מה לגבי סדים?

דלית רומם: צודק מיכאל ואתם צודקים באמירתכם.

דלית רומם: הדרך לשנות קריטריונים היא דרך סל הבריאות, אנחנו מאוד נשמח.

דפנה אזרזר: אני לא מבינה, היא הגיעה לפה כדי להגיד לי שאני צודקת או כדי לשנות?

דלית רומם: אין דרך אחרת להגדיל את התקציב.

דפנה אזרזר: דלית, עם כל הכבוד, את באת לפה לא כדי להגיד שאנחנו צודקים אלא כדי שתעזרי לנו לשנות.

דוד אזולאי: דפנה, יש לי בקשה אליך.

דוד אזולאי: תנו לה לסיים ואני אאפשר לכם לשאול שאלות בקצרה.

דלית רומם: עוד שני דברים.

דלית רומם: לגבי המענה הטלפוני שדיברו עליו ואנחנו מודעים לזה.

דלית רומם: בהנחיית המנכ"ל ובהובלת המנכ"ל יש עכשיו מרכז שנקרא "קול הבריאות".

שלומית אבינח: לוועדה לפניות הציבור מגיעות מלא פניות.

שלומית אבינח: המענה ב"קול הבריאות" לא עונה.

שלומית אבינח: הגיעו אלינו לפחות 10 פניות.

דלית רומם: תעבירו את זה לפניות הציבור ואנחנו נבדוק את זה.

דלית רומם: אני יודעת שהיחידה שלי כבר נכנסה ל"קול הבריאות".

דלית רומם: אני יכולה להגיד לך שיש לנו מחויבות לענות בלוח זמנים.

דלית רומם: אם הפניה דחופה אנחנו צריכים להשיב באותו יום.

דלית רומם: עושים עלינו סקר ואני יכולה להגיד לך שאנחנו עומדים בלוחות הזמנים האלה מתוך הסקר.

דלית רומם: אם יש לך דברים אחרים את יכולה להפנות אותם.

יהודה דורון: מה לגבי ה-25%.

דלית רומם: אמרתי שאני לא יודעת אבל אני בהחלט אצדד בשינוי כזה או אחר.

דלית רומם: שוב, זה נושא תקציבי שצריך לראות איך פותרים אותו.

יהודה דורון: אבל מי עשה אותו?

דוד אזולאי: אני ביקשתי.

דוד אזולאי: אני אתן לכם לשאול שאלות.

דוד אזולאי: הדו-שיח הזה לא יקדם אותנו לשום מקום.

דלית רומם: כמו שאמרת, אתה תבדוק את זה דרך הוועדות ודרך הלשכה המשפטית במשרד הבריאות, האם מה שהאדון אומר נכון או לא.

דלית רומם: לי את תשובה כרגע לזה.

דלית רומם: אני בהחלט אשמח להפחית את ההשתתפות העצמית לפחות ל-10% אבל גם זה דורש - - -

דוד אזולאי: אני רוצה לשאול.

דוד אזולאי: אחרי ישיבה כזאת האם גברתי מדווחת לממונים עליה את כל הפרטים שעלו כאן?

דלית רומם: אני מחויבת.

דוד אזולאי: באיזה רמה הדיווח?

דוד אזולאי: כשאת מדברת על הממונים עליך, באיזה רמת דיווח?

דלית רומם: ברמה מפורטות של הדברים שהועלו פה.

דלית רומם: זה מגיע עד המנכ"ל.

דוד אזולאי: אני יכול להיות סמוך ובטוח שאחרי ישיבה כזאת, לוקח יום יומיים במה שהמנכ"ל מתעדכן במה שהיה פה?

דלית רומם: יומיים שלושה, אני מניחה שכן.

שלומית אבינח: טפסים שלא עודכנו.

דוד אזולאי: עלו פה כמה נושאים.

דוד אזולאי: בתחילת הדיון הצגתי פה נתונים ואני אשמח מאוד אם תעדכני אותנו לגבי הנתונים האלה.

דוד אזולאי: הנתונים האלה מראים משהו לא תקין במערכת.

דלית רומם: אני מסתכלת על 2009.

דלית רומם: מתוך 2,000 פניות אושרו 1,600 ונופקו 1,300.

דלית רומם: כשאני מסתכלת מה קרה עם כל הפניות.

דלית רומם: אנחנו משתדלים לעשות מעקב מה קורה הלאה.

דלית רומם: יש לנו מחויבות לבדוק למה אזרח שאושר לו לא רכש את המכשיר.

דלית רומם: כל פניה כזאת אמורה להיבדק.

דלית רומם: אם יש בעיה שהיא בעיה סוציאלית וחוסר יכולת להשתתף במימון, אנחנו מבקשים מהעובדת הסוציאלית אצלנו לבדוק את זה ולהעביר את זה אלינו לבדיקה חוזרת.

דלית רומם: אם אזרח רוצה כסא מסוים ב-20,000 שקלים - - -

דוד אזולאי: אנחנו מדברים על הנורמה.

דוד אזולאי: מי שיקנה מרצדס שיקנה.

דוד אזולאי: אני מדבר על נורמה שמקובלת על כולם.

דלית רומם: הנתונים שיש לי הם קצת יותר מפורטים.

דלית רומם: מכל מיני סיבות, החלטת המטופל או דברים אחרים של פטירות ודברים כאלה, 257 פניות בוטלו.

דלית רומם: זאת אומרת שהיו אמנם 2,000 פניות אבל 257 בוטלו.

דלית רומם: לגבי השנה הזאת רשום לי ש-100 פניות טרם הסתיימו מסיבה כלשהי.

דפנה אזרזר: חסר טופס, לא מילאו כמו שצריך.

דלית רומם: יכול להיות.

דוד אזולאי: מה לגבי הנושא של הטופסולוגיה שעלה כאן?

דוד אזולאי: אתם לא חושבים לשנות את הטפסים האלה?

דוד אזולאי: מבוגרים וילדים זה לא אותו דבר.

דלית רומם: אני לא יכולה כרגע להתייחס לנושא של ילדים ומבוגרים אלא לטפסים ככלל.

דלית רומם: כמו שאמרתי, אנחנו פועלים רבות לשיפור השירות.

דלית רומם: אנחנו הכנו השנה המון טפסים חדשים, שבסופו של דבר הם טפסים שבאים לסייע לאיש המקצוע לתת את המידע.

דוד אזולאי: צריך לחשוב גם על הפונה.

דלית רומם: מה?

דוד אזולאי: להקל עליו.

דלית רומם: הפונה לא מגיש את הטפסים.

דלית רומם: מי שממלא את הטפסים זה איש המקצוע.

דוד אזולאי: זה לא מה שהבנתי פה מהאנשים שיושבים סביב השולחן.

דוד אזולאי: חלק גדול של הטפסים - - -

דלית רומם: אני מצטערת לומר שמי שצריך למלא את הטפסים זה איש המקצוע ולא המטופל.

דוד אזולאי: זה לא מה שהבנתי פה מהאנשים.

דוד אזולאי: הבנתי ויתקנו אותי אם אני טועה.

דוד אזולאי: אני הבנתי מהנוכחים כאן שהם עצמם צריכים למלא את הטפסים.

חיה גרשוני: יש דברים שבאמת איש מקצוע צריך למלא אבל בנוסחאות מסוימות.

חיה גרשוני: איש מקצוע עוסק במקצועו והוא לא יודע איזה נוסח צריך לבריאות, איזה נוסח צריך לתחבורה ואיזה נוסח צריך לביטוח לאומי.

חיה גרשוני: כהורים אנחנו צריכים לאסוף את המידע, להעביר אותו, לשנות ניסוחים ולאסוף את כל הטפסים.

חיה גרשוני: אם אתם הייתם עומדים ישירות מול אנשי המקצוע ומשאירים את ההורים בחוץ לעשות את העבודה שלהם, יכול להיות שגם היה יותר קל לקבל מאיש המקצוע את האינפורמציה המדויקת שאתם רוצים - - -

דלית רומם: הילדים שלך במסגרת?

חיה גרשוני: יש לי שתי ילדות עם PDD בשילוב יחידני.

חיה גרשוני: כל דבר שצריך, צריך מרופא אחר, מידע אחר, נוסח אחר לכל גוף.

דלית רומם: אני מסכימה ולא מסכימה.

דלית רומם: אנחנו פועלים להסדרת נושא הטפסים.

דלית רומם: אנחנו מעדיפים לקבל את זה מגורם אחד.

דלית רומם: אנחנו מעדיפים לקבל את זה מהגורם המטפל או בקופת החולים או בבית הספר.

דלית רומם: אנחנו גם פועלים למתן אפשרות להעברת הטפסים באופן מקוון כדי להקל על כל מי שזה יכול להקל עליו.

קריאה: השאלה האם אתם יכולים לעמוד ישירות מול הרופא המטפל ולא להעסיק את ההורים.

דלית רומם: אנחנו בוחנים את זה.

דלית רומם: אנחנו בוחנים את זה ובהחלט נשמח שנגיע לזה.

דלית רומם: אני לא רוצה להבטיח.

דלית רומם: אנחנו בהחלט רוצים שכמה שפחות עומס ייפול על האזרח עצמו.

דוד אזולאי: יש לי בקשה מכולכם.

דוד אזולאי: תוכלו לשאול שאלות אבל בקצרה.

דוד אזולאי: שלומית, ביקשת להוסיף משהו?

שלומית אבינח: כמנהלת ועדה ערכתי בירור במחלקת המחקר ומ-2007 לא התקיים דיון בנושא.

שלומית אבינח: זה דיון ראשוני וממנו צריך ללמוד.

שלומית אבינח: חלילה, אני לא תוקפת.

שלומית אבינח: אנחנו יודעים שגם בהגדלת קצבת ילד נכה בביטוח לאומי וגם זה שזימנו ילדים כל שנתיים לוועדות.

שלומית אבינח: אנחנו מצליחים להזיז דברים ולא הכול כסף ולא הכול תקציב ולא צריך להפיל על ההורים.

שלומית אבינח: אני חושבת שצריך להיות פה שינוי חשיבה.

שלומית אבינח: כל דבר לוקח זמן אבל יש דברים שאפשר לעשות מיידי מהיום למחר.

שלומית אבינח: איך שאני מכירה את המנכ"ל ואני מעריכה אותו כי התשובות שלו מדהימות, גם במהירות, גם בתגובה וגם בשינוי.

שלומית אבינח: המנכ"ל שינה בהמון נושאים.

שלומית אבינח: דוד, אני חושבת שאולי נעשה ישיבה עם המנכ"ל.

דוד אזולאי: נעשה כמו שעשינו בביטוח לאומי.

דוד אזולאי: קיימנו כמה דיונים ולאחר מכן כדיון מסכם הזמנו לפה את המנכ"ל.

דוד אזולאי: לא סתם שאלתי האם אחרי דיון כזה מעדכנים את המנכ"ל.

דוד אזולאי: יש לי הערכה רבה גם למנכ"ל משרד הבריאות וגם למנכ"לים אחרים.

דוד אזולאי: העומס על המנכ"לים מאוד גדול.

דוד אזולאי: מי שמכיר את המערכת יודע שהעומס על המנכ"לים הוא גדול.

דוד אזולאי: לצערי הרב, יכול להיות שתוך כדי הדברים בוחרים.

דוד אזולאי: לא מפני שהוא לא רוצה ולא מפני שזה לא הגיע אליו – אנחנו מכירים איך המערכות האלה עובדות.

דוד אזולאי: נעשה כפי שעשינו עם הביטוח הלאומי כי יש סדרה של נושאים שקשורים למשרד הבריאות.

דוד אזולאי: נביא אותו לפה שישמע את הדברים גם מכלי ראשון.

דוד אזולאי: אני מאמין שברגע שהוא יהיה פה וישמע את הדברים מכלי ראשון, זה אחרת.

יהודה דורון: אני רוצה לשאול שאלה.

יהודה דורון: "ועדת השישה" החליטה גם על סעיף תקציבי מיוחד לנושא של ציוד עזר לנכים.

יהודה דורון: זאת אומרת, זה לא ציוד שבתוך התקציב של משרד הבריאות אלא תקצוב מיוחד לנושא ציוד עזר לנכים וזה מופיע ב"ועדת השישה".

יהודה דורון: אני רוצה לדעת אם היה שינוי כשמישהו פתאום החליט שלא מתקצבים את זה במיוחד אלא מעבירים תקציב למשרד הבריאות כללי ואז יש לנו את הבעיה.

יהודה דורון: תבדקו את זה ותראי.

יהודה דורון: בנוסף, דובר פה על זה שנכה יכול לשדרג את העגלה ליותר טוב אבל הוא מוסיף מכיסו.

יהודה דורון: כאשר נכה משדרג את הציוד שהוא רוצה, שיהיה לילד שלו יותר טוב או לבוגר יותר טוב, משרד הבריאות נותן לו תשובה: שדרגת, אני לא מתקן לך.

יהודה דורון: יש את הכלל שאומר שמשרד הבריאות גם מתקן ציוד לאחר תקופה.

יהודה דורון: כאשר אתה משדרג אומרים לך שלא מתקנים.

עילית שמואלי: יש לי כמה שאלות שמופנות ישירות למשרד הבריאות ושמאוד מפריעות לי.

עילית שמואלי: כמו ששלומית אמרה, בבקשה לא להחזיר אותנו לעניין של תחפשו את הכסף.

עילית שמואלי: נמאס, אני לא אחזור ואשכב פה בכבישים ולחפש פה את הכסף.

עילית שמואלי: זה לא התפקיד שלי, לא של דפנה, לא של אילנית, לא של אבנר ולא של אף אחד.

עילית שמואלי: התפקיד שלנו זה להיות אימהות ולגדל אותם.

עילית שמואלי: אני לא צריכה לחפש את הכסף.

עילית שמואלי: בשביל זה יש אנשים במשרד הבריאות, ביחד עם הכנסת, והתפקיד שלהם זה למצוא את התקציב.

עילית שמואלי: לא קיבלתי תשובה לגבי העזרים השיקומיים.

עילית שמואלי: הבאתי מכתב רופא שמצד אחד אומר לי: את אמא נהדרת, הבאת לילדה שלך את הציוד הכי טוב שמינף אותה לשמים ביכולותיה השיקומיות.

עילית שמואלי: אבל אמרת לי: תחפשו כסף בסל.

דלית רומם: לא אמרתי שתביאו.

דוד אזולאי: שתפעלו.

עילית שמואלי: אני אומרת לך שהעניין הזה של לפעול הוא נחמד, הוא יפה, הוא סיסמה מאוד יפה, ההורים איתנו ביחד – לא.

עילית שמואלי: כמו ששלומית אמרה וכמו שאני מכירה הרבה מאוד מערכות אחרות שלפחות מנסות, זה קצת לקחת את כל הסל הגדול הזה שיש במשרד הבריאות ולבדוק אם יש שם דברים שהם סתם.

עילית שמואלי: לפני חמישים שנה הם היו שימושיים והיום הם פחות ואפשר להזרים את ה-2 מיליון לפה לשם.

עילית שמואלי: הדבר היחיד שאני שואלת והוא מאוד חשוב: עמותת אהב"ה מאוד מאוד מתמצית בכל מה שקשור לילדים נכים על כל סוגי הנכויות.

עילית שמואלי: אני, דפנה ויוליה מנהלות ימים ולילות.

עילית שמואלי: עד 1 בלילה אנחנו שורפות אחת את השנייה.

עילית שמואלי: אתמול ב-3 בבוקר ראיתי את התגובות שלנו בפייסבוק.

עילית שמואלי: איך יכול להיות שמתקיים דיון עם ארגוני נכים אבל הארגון שמטפל הכי ברצינות וההורים הכי קשובים בתקשורת הוא לא שייך, הוא לא מופיע.

עילית שמואלי: אם אבנר לא קיבל מסמך, מי צריך לקבל מסמך?

עילית שמואלי: אם רוצים באמת להתייחס ברצינות לעניין האבזור לילדים נכים ברמות השיקומיות, כולל מחשבים, כולל תקשורת תומכת – בבית הספר של הבת שלי יש גם תקשורת תומכת כי אנחנו נקראים CP עם מוגבלויות שלא עלינו.

עילית שמואלי: אבל חבר'ה, מה קרה?

עילית שמואלי: ארגון אהב"ה לא רלוונטי?

דלית רומם: את פונה אלי בתור - - -

עילית שמואלי: אני פונה אליך בתור אחת שאומרת למנכ"ל: בבקשה, בדיון הבא ארגון אהב"ה.

עילית שמואלי: כמו ששלומית שתיבדל לחיים ארוכים וחבר הכנסת שתמיד יהיו לנו לעזר, עמותת אהב"ה נמצאת בלקסיקון ובתוך הרשימות ובאינטרנט.

דוד אזולאי: אני חושב שההערה הזאת במקומה.

דוד אזולאי: אני חושב שצריך להביא את זה לידיעת הנוגעים בדבר.

דוד אזולאי: כאשר מקיימים דיונים הנוגעים לנכים בכלל, מן הראוי להזמין את ארגוני הנכים לאותם דיונים כדי שיביעו את עמדתם.

דלית רומם: היו מארגוני הנכים.

יהודה דורון: לא היו.

עילית שמואלי: אם את מדברת על 2007 אולי באמת היו.

עילית שמואלי: את יודעת כמה ילדים נולדו מ-2007 עד 2011?

יהודה דורון: לא היו, יושבים פה כולם.

עילית שמואלי: אני מכירה את יהודה דורון מ-1999 מהמאבק הראשון וגם את נעמי מורביה ולא היינו בשום מקום.

דוד אזולאי: זאת הערה שתילקח בחשבון והיא דרישה מוצדקת.

דוד אזולאי: אם משנת 2009 אין קריטריונים זה טעם לפגם.

דלית רומם: סך הכול 2009 זה לפני שנתיים.

דלית רומם: אנחנו בדקנו ב-2009 את כל הקריטריונים למכשירי שיקום.

דפנה אזרזר: אז איך לא נכנסו עמידונים, איך לא נכנסו הליכונים, סדים.

דפנה אזרזר: מה נכנס?

עילית שמואלי: האבא הזה צריך לשלם 18,000 שקלים, 2,000 שקלים כל חודש רק על הסדים של הילדים שלו כי הוא לא עושה צעדים?

עילית שמואלי: את יודעת שיש ילדים בבית הספר של הבת שלי שההורים לא משלמים כי הם לא יכולים.

עילית שמואלי: זה לא נורמאלי.

דוד אזולאי: עלה גם נושא המחשוב וגם על כך לא קיבלנו תשובה אם יש סיוע של משרד הבריאות.

דפנה אזרזר: היא אמרה שאין.

דלית רומם: אנחנו פועלים הרבה מאוד.

דלית רומם: אני פניתי והגשתי הצעה לסל הבריאות.

דלית רומם: זאת הדרך שלי.

דפנה אזרזר: מה לגבי סדים לילדים שלא הולכים?

דלית רומם: שוב, אנחנו לא יכולים להגיש באותה שנה אלפי פניות.

דפנה אזרזר: אז נחכה עוד 20 שנה כדי שהכול ייכלל.

יוליה בן משה: יש לי שתי אמירות.

יוליה בן משה: דלית, אליך ואליכם.

יוליה בן משה: אי-אפשר לשפר שירות מבלי להעמיד את הלקוח במרכז.

יוליה בן משה: הלקוח זה הילד וההורה.

יוליה בן משה: אחרי שאנשי המקצוע אצלי שלחו את לביא למות, היום אנשי המקצוע, אחרי שלמדתי מדעי המוח באים אלי ואמרו לי: מה את רוצה, אנחנו נמלא.

יוליה בן משה: הגיע הזמן להפסיק את הפטרונות מול ההורים.

יוליה בן משה: בין ההורים ישנם רופאים, יועצים ארגוניים, עורכי דין.

עילית שמואלי: והורים טובים.

יוליה בן משה: לא התכוונתי לפגוע באף אחד.

עילית שמואלי: מעבר להכול, הורים טובים.

יוליה בן משה: הגיע הזמן לערב אותנו בתהליכי קבלת ההחלטות.

יוליה בן משה: אתם משפרים טפסים?

יוליה בן משה: קחו קבוצת מיקוד של הורים ותשאלו אותם האם הטפסים האלה עוברים?

יוליה בן משה: בטפסים כיום יש חלק שההורה ממלא, האחות הקהילתית, העובדת הסוציאלית והרופא.

יוליה בן משה: תנו לי, אני אבוא לקבוצת מיקוד ואני אתן לך פידבק כיועצת ארגונית חינם.

יוליה בן משה: חינם אני אתן שירות כיועצת ארגונית.

שלומית אבינח: גם ביטוח לאומי שינו טפסים בעקבות הדיונים שלנו.

יוליה בן משה: אם משרד החינוך ביישום של ועדת דורנר מזמין הורים לשבת איתם, מה קרה?

יוליה בן משה: משרד הבריאות לא יכול?

יוליה בן משה: די עם הפטרונות הזאת.

יוליה בן משה: עובדי משרד הבריאות לא חסינים בפני מה שקרה לי עם לביא או לכל אחד אחר.

יוליה בן משה: די, זאת רולטה מספיק ומספיק עם זה.

יוליה בן משה: מספיק להגיד לי: אנחנו משפרים שירות אבל אנחנו מתעסקים בספקים.

יוליה בן משה: אין לי בעיה עם הספקים.

יוליה בן משה: כמה ספקים יש? שלושה?

יוליה בן משה: ארבעה?

יוליה בן משה: לא עלתה מילה אחת נגד הספקים.

יוליה בן משה: הספקים שלי שזה "גל קל" נוסעים איתי עד ארצות הברית כשאני צריכה כשהעגלה מתפרקת לי.

יוליה בן משה: זה אחד.

יוליה בן משה: שניים.

יוליה בן משה: נעמי סטוצנר, מייסדת בית איזי שפירא זכתה להיות יקירת רעננה.

יוליה בן משה: ב-16.1 היא התראיינה ב"מעריב" ואמרה: משרד הבריאות פשט את הרגל, משרד החינוך ברגל.

יוליה בן משה: אם לא תהיה מנהיגות נכונה אנחנו בסכנה".

יוליה בן משה: אני מציעה לכם להזמין אותה לדיון עם המנכ"ל.

יוליה בן משה: אני בטוחה שהם ישמחו להגיע.

יוליה בן משה: דרושה מנהיגות, לא פקידות בעניין הזה.

דוד אזולאי: אני מודה לך.

דוד אזולאי: דפנה, בבקשה.

דפנה אזרזר: אני לא קיבלתי התייחסות לנושא של מיטה לילדים עם פיגור, שהיא מיטה שלא צריכה לעלות ולרדת אלא היא פשוט לול גדול ענק לילד גדול.

דפנה אזרזר: למה משרד הבריאות לא משתתף בדבר כזה?

דוד אזולאי: אני אעשה רגע פסק זמן בשאלות ואבקש מנציג משרד האוצר להגיב לדברים שנאמרו כאן.

רועי כפיר: אני מאגף התקציבים.

רועי כפיר: סך הכול הדברים נאמרו על-ידי נציגות משרד הבריאות.

רועי כפיר: משרד הבריאות הוא המשרד המקצועי והוא זה שיודע לקבוע את סדר העדיפויות והדחיפויות של השירותים השונים שהוא מספק וגם שמספקים גורמים מתוקצבים אחרים במערכת.

רועי כפיר: באמת במסגרת התקציב שנקבע בתוספות של כך וכך מיליונים משנה לשנה, משרד הבריאות קובע את סדר העדיפויות וכמו שאמרו פה, בשנים האחרונות הוא בהחלט שם בסדרי עדיפויות גם מכשירי שיקום וניידות וגם את שיפור השירות.

רועי כפיר: איפה שמדובר בשירותים שהם שירותים שמשרד הבריאות מספק מכוח חוק ביטוח בריאות ממלכתי, מה שנקרא התוספת השלישית לחוק, הרחבה של שירותים נעשית דרך ועדת הסל.

רועי כפיר: באמת כך זה נעשה, לפחות בשנתיים האחרונות.

רועי כפיר: איפה שמדובר בפעילויות שהן באחריות המשרד כמשרד מטה, במקרה הזה שיפור השירות, הדברים נעשים בתוספת התקציב משנה לשנה בהתאם לסדרי עדיפויות.

רועי כפיר: אנחנו לא המשרד המקצועי ומשרד הבריאות הוא זה שאומר מה הדברים הדחופים.

רועי כפיר: אני מתרשם שלפחות חלק גדול מהנושאים שעלו פה נמצאים בסדרי העדיפויות שלו.

רועי כפיר: יכול להיות שחלק מהדברים שהמשרד מבצע בשנה האחרונה, יכול להיות שהם עוד לא באו לידי ביטוי עד הסוף בשטח.

דוד אזולאי: אדוני נציג האוצר, האם דיון כזה בסופו של יום עושה עליכם רושם בקבלת ההחלטות?

רועי כפיר: אני ארחיב קצת על דרך העבודה.

רועי כפיר: אמרתי שלמשרד הבריאות יש סדרי עדיפויות ואנחנו נותנים לו מסגרת תקציב והוא קובע לבד את החלוקה.

רועי כפיר: ברור שאנחנו כמשרד האוצר, בעלי התפקידים הרלוונטיים שעובדים עם משרד הבריאות, יש לנו אפשרות להעריך האם סדרי העדיפויות סבירים.

רועי כפיר: הנושא מוכר לנו ובוודאי אני מכיר אותו עכשיו יותר בעקבות הישיבה הזאת.

רועי כפיר: משרד הבריאות בא עם נושאים כאלה לוועדת הסל והיא אישרה הרחבה של שירותים בתחום הזה.

רועי כפיר: אני חושב שכל הגורמים הנוגעים בדבר מכירים את החשיבות של הנושא.

אדר שץ: אני עובדת במשרד הבריאות באגף התקציבים ואני רפרנטית, בין היתר, למכשירי ניידות.

אדר שץ: בהמשך למה שרועי אמר.

אדר שץ: התקציב לנושא הזה הוא יותר מ-100 מיליון שקלים.

אדר שץ: צריך להבין שב-6-7 השנים האחרונות היתה הכפלה של התקציב הזה.

אדר שץ: אנחנו מדברים כמעט על הכפלה של התקציב ב- 6-7 שנים.

דוד אזולאי: כמה גדלה האוכלוסייה הזאת?

אדר שץ: לא פי שניים.

אדר שץ: כל שנה אנחנו עושים מאמצים מאוד גדולים להרחיב את התקציב, גם לצורך שדרוג טכנולוגי וגם בגלל גידול האוכלוסייה וגידול בביקושים.

אדר שץ: ב-2011, כמו שדלית אמרה, היה גידול של כ-15% בתקציב בגלל נושא מכשירי השמיעה.

אדר שץ: כמו שרועי אמר, בסופו של דבר זה עניין של תעדוף פנימי אצלנו, גם של משא ומתן מול משרד האוצר.

אדר שץ: אנחנו עושים את המאמצים ואפשר לראות את זה במספרים.

שלומית אבינח: ב-2010 לא היה ביצוע מלא של התקציב.

אדר שץ: נכון, אבל זה עניינים קטנים.

אדר שץ: אם תסתכלו על 2011 אז אנחנו ביצענו 2 מיליון מעל התקציב וזה בא על חשבון נושאים אחרים במשרד הבריאות מתוך תיעדוף.

אדר שץ: ב-2012 התקציב עלה מעל 10 מיליון.

יפה ציונית: הוכפל ביחס למה?

עילית שמואלי: אני לא מבינה איך יש יותר תקציב ולא נכנסים יותר קריטריונים.

עילית שמואלי: דוד, אתה יכול לשאול את השאלה?

עילית שמואלי: כי אני לא הבנתי דבר אחד.

עילית שמואלי: אני אדם שלא מבין בכסף, מבינה בלהיות אמא.

עילית שמואלי: איך הוכפל התקציב, לא הוכפלה הכמות המבקשת אבל אנחנו לא מצליחים לקבל יותר עזרה.

עילית שמואלי: מה קורה פה?

אדר שץ: אני לא יודעת בדיוק להגיד לך איך זה נחלק כי כל שנה יש שינויים אחרים.

עילית שמואלי: לא חייבת להיות איזושהי שקיפות כשאתם עובדים מול האוצר ולוקחים כסף.

עילית שמואלי: כשאני רוצה לקבל כסף אתם דורשים ממני האם אמא של השקיפות.

אדר שץ: המידע קיים פשוט אני לא יודעת להגיד לך עכשיו מה קרה כל שנה.

דוד אזולאי: אחת המסקנות שאני מגיע מהדיון הזה היא שצריך לעשות הפרדה.

דוד אזולאי: מתוך 30,000 ילדים נכים יש סדר גודל - - -

יפה ציונית: 30,000 ילדים מקבלים קצבת ילד נכה.

יפה ציונית: יש 300,000 ילדים נכים.

דוד אזולאי: בתוך ה-30,000 האלה יש קבוצה שהם נכים קשים ביותר.

דוד אזולאי: האם צריך לחשוב על איזה מנגנון שיפריד אותם ויקל קצת על אותם הורים שבלאו הכי המעמסה עליהם גדולה מאוד.

דוד אזולאי: אולי זאת התרומה שלכם, במסגרת פישוט ההליכים שאני מדבר עליהם, לקחת את אותה קבוצה ולהפריד אותה מה-30,000.

דוד אזולאי: זה לא שאני מקל ראש ב-30,000 האלה, חלילה וחס, אבל לגבי ה-4,000 האלה, זאת אוכלוסייה מיוחדת שצריך לתת את הדעת איך אנחנו מסייעים להם בכל המערכות.

דוד אזולאי: אני חושב שבעניין הזה, גם אתם כמשרד הבריאות וגם משרד האוצר צריכים לחשוב ולהיות מקוריים בנושא הזה ולחשוב על רעיון איך מסייעים למשפחות האלה.

דוד אזולאי: דפנה, בבקשה.

דפנה אזרזר: שאלתי לגבי המיטות ולא קיבלתי תשובה.

אבנר עורקבי: לפני כמה שבועות דיברתי איתך ועם גברת דלית רומם.

אבנר עורקבי: היא אמרה לי שהם עושים דיון בנוגע למיטות של הילדים הנכים.

אבנר עורקבי: לכן ישבתי וחיכיתי לאיזו בשורה.

אבנר עורקבי: חשבתי שישנה איזו בשורה שאני אוכל לשמוח היום שיש אפשרות שילדים מיוחדים יקבלו את המיטות המיוחדות שלנו.

אבנר עורקבי: זה אחד הפרויקטים של העמותה שלנו, שאנחנו רוצים שתהיינה מיטות מיוחדות לילדים נכים.

אבנר עורקבי: לכן אני מבקש שתהיה תשובה על זה.

אבנר עורקבי: אני יודע שכבוד היושב ראש עומד לזמן את כבוד המנכ"ל של משרד הבריאות.

אבנר עורקבי: אני לא רוצה לטרטר אותו הרבה פעמים לפה.

אבנר עורקבי: ישנם מגוון של נושאים שקיימים במשרד הבריאות.

אבנר עורקבי: לא מדובר רק על מגוון של עזרים רפואיים.

אבנר עורקבי: ישנו נושא של המרב"ד, נושא של ניידות.

אבנר עורקבי: מרב"ד זה גם בנושא של ילדים נכים.

אבנר עורקבי: אנחנו מדברים על ניידות של ילדים נכים.

אבנר עורקבי: אם אנחנו מזמנים את המנכ"ל, אולי נזמן אותו בהתמקדות בנושא של עזרים רפואיים.

שלומית אבינח: הוא צריך לשבת פה 8 שעות.

אבנר עורקבי: אני רוצה למקד את זה בעזרים רפואיים ואחר-כך להתחיל לנסות לבדוק את הנושא של המרב"ד שגם זה נושא כאוב.

דוד אזולאי: אבנר, כשנזמן את המנכ"ל, שלומית בוודאי תמצא את הדרך להתקשר אליכם ולחשוב ביחד.

דוד אזולאי: עדיף לקחת נושא אחד ולהתמקד בו מאשר 10 נושאים.

דוד אזולאי: אני לא יכול להביא את המנכ"ל כל שבוע.

דוד אזולאי: בפעם שאני מביא אותו, אני רוצה להתמקד בדברים החשובים ביותר.

עילית שמואלי: אני חושבת שכבוד היושב ראש אמר דבר נכון.

עילית שמואלי: הרי 4,800 ילדים שעליהם דיברת, הם כבר דיי מקוטלגים וכבר יודעים מי הם.

עילית שמואלי: זה לשלוף ולהחליט שבאמת הולכים למשהו.

עילית שמואלי: לא אמרתי שרק בזה, אבל אם כבר, אז באמת להתחיל.

עילית שמואלי: אנחנו כבר כל-כך בתוך כל זה, אז קצת חשיבה.

דוד אזולאי: אין לי ספק שהעניין הזה נלקח לתשומת לבם של הנוגעים בדבר כי באמת זאת לא בעיה לשלוף אותם.

דוד אזולאי: הם נמצאים אצלכם ואפשר לשלוף אותם ולקבל החלטה מערכתית שהילדים האלה זקוקים לטיפול מיוחד.

דוד אזולאי: זה לא רק הילדים, אלא להקל על המשפחות שלהם.

דוד אזולאי: זאת כל המגמה בבקשה הזאת.

דוד אזולאי: אם אני אבקש לכולם, אני יודע שמראש לא תעמדו בזה.

דוד אזולאי: כשמדובר על סדר גודל של 5,000 ילדים כאלה, ואנחנו מקווים ומתפללים שהמספר הזה לא יגדל.

דוד אזולאי: זאת מציאות החיים ועם זה צריך כרגע להתמודד.

דוד אזולאי: לגבי המחשוב הייתי מבקש לשמוע תשובה ברורה בנושא הזה.

דוד אזולאי: לצערי הרב, על שולחני כרגע מונח מקרה של בחור שעבר תקופה קשה וכל התקשורת שלו עם הסביבה זה באמצעות אותו מכשיר.

דוד אזולאי: הבחור הזה חולה במחלת ALS ובלי זה הוא מנותק מהעולם.

דוד אזולאי: המכשיר שהיה לו כבר התיישן.

דוד אזולאי: המשפחה פנתה אלי כשכן כדי שאעזור להם.

דוד אזולאי: ההוצאה היא גדולה, מדובר על הוצאה של 100,000 שקלים.

דוד אזולאי: אני לא יודע מי הגורם שאפשר לפנות אליו.

דוד אזולאי: אולי לפנות לאותם אנשים טובי לב, שלבם וכיסם תמיד פתוח.

דוד אזולאי: האם גורמי הממשלה השונים נותנים על-כך את הדעת ויש איזה סיוע לקבוצות האלה?

דלית רומם: כמנהלת היחידה אני פועלת רבות להכנסת טכנולוגיות חדשות.

דלית רומם: אני לא מכירה דרך אחרת והגשתי את הבקשה.

דלית רומם: אני רואה זאת כשליחות שלי.

דלית רומם: אני לא מכירה דרך להכניס טכנולוגיה בצורה אחרת.

דלית רומם: אני כן יכולה לומר לגבי תקשורת חלופית, כי גם לי יש קשר עם הביטוח הלאומי, שיש משהו שאפשר להיעזר בהם.

דלית רומם: השאלה, האם היפנו את אותו ילד אליהם?

דוד אזולאי: אני לא מדבר על מקרה ספציפי.

דוד אזולאי: אני אסתדר, תאמיני לי, בעזרת השם, נמצא את הדרך.

דוד אזולאי: אני שואל באופן כללי, האם יש אצלכם במערכת או בביטוח הלאומי יש איזה גורם שמסייע לאותם אנשים שזקוקים למחשבים.

דלית רומם: לא.

נעמי מורביה: מה שלא הולך בעמותות ותרומות לא הולך בשום דבר.

אילנית סבן: המחשב הזה גם מתאים לילדים אילמים וכדומה.

אילנית סבן: זה לא ספציפית לאוטיסטים, זה מחשב שיכול לסייע להרבה מהאוכלוסייה של הילדים הנכים.

דוד אזולאי: אני מודה שאני לא ידעתי עד שלא ראיתי מה המשמעות של העניין.

דוד אזולאי: זה פשוט הדבר היחיד שמחבר אותו עם הסביבה, אפילו עם ההורים.

דוד אזולאי: אין משהו אחר שפועל אצלו.

דוד אזולאי: לא קיבלנו תשובה לגבי המיטות.

דלית רומם: זה לא רק מיטות, זה עוד הרבה דברים.

דפנה אזרזר: זה מיטה לישון.

דפנה אזרזר: אם אתם מממנים מיטה לילד שהוא לא עם פיגור קשה, אז למה לילד עם פיגור קשה לא מממנים מיטה?

דפנה אזרזר: זה משהו שכבר ממומן.

דלית רומם: מה זה נקרא לילד עם פיגור קשה לא נותנים מיטה?

דפנה אזרזר: ילד שצריך לול, הוא לא יכול לשכב במיטת בית חולים.

דלית רומם: יש כל מיני טכנולוגיות - - -

דפנה אזרזר: אז איפה הוא יישן?

דלית רומם: אנחנו לא נפתור בעיות כאלה בשולחן.

דלית רומם: את רוצה שאני אתן לך עצה פרטנית, אני אתן לך אחרי זה עצה פרטנית.

דלית רומם: לגבי קריטריונים, תקציב ומכשיר – לכל מכשיר יש קריטריונים, כמו שיהודה דורון אמר.

דלית רומם: יכול להיות שיש עוד אנשים שיוכלו ליהנות מכסא ממונע אבל הם לא בתוך הקריטריונים היום.

דלית רומם: אנחנו יכולים לבחון את הדרך להרחבת קריטריונים במסגרת כל הדברים.

דוד אזולאי: מתי נגעתם בקריטריונים האלה בפעם האחרונה?

דלית רומם: אני אומרת שוב פעם.

דלית רומם: באופן יסודי, בשותפות עם נציגי נכים - - -

דפנה אזרזר: איזה נציגי נכים?

דוד אזולאי: רבותיי, שמענו את הטענה הזאת פעם אחת, הם ייקחו את זה לתשומת ליבם.

דוד אזולאי: בכל זאת אני רוצה לשמוע תשובה.

דלית רומם: היתה ועדה שדנה בנושא הזה בפעם האחרונה בשנת 2009 והיו מעורבים בו כל הגורמים.

דלית רומם: היום אנחנו גם עושים איזו בדיקה של מדיניות המשרד בתוך הקריטריונים המקצועיים.

דלית רומם: שוב, אני לא יודעת אם נצליח להגיע להרחבה כזאת או אחרת.

יהודה דורון: אני מבקש שהארגונים יהיו שותפים.

יהודה דורון: הארגונים לא שותפים, אני אומר את זה מפורשות.

יהודה דורון: פורום הארגונים לא שותף.

דוד אזולאי: שמעתי, תודה.

מיכאל אלכסנדר: אני יודע שמכון לואיס אוסר חד משמעית על שדרוג.

דלית רומם: אני צריכה לבדוק את הנושא הזה, אני לא יכולה לענות לך.

מיכאל אלכסנדר: אנחנו ספקים, אנחנו בתחום של המכשור.

מיכאל אלכסנדר: מכון לואיס עוסק בנושא של תותבות, הנעלה.

מיכאל אלכסנדר: אנחנו קיבלנו הנחייה ברורה שאוי ואבוי למי שמשדרג.

מיכאל אלכסנדר: אם אני מייצר מכשיר מסוים לפציינט אבל יש אפשרות לעשות את זה עם רכיב כזה או אחר שהוא משוכלל יותר אבל איננו ממומן, חל עלי איסור לחלוטין להכניס את הרכיב הזה ולקבל איזה סכום כסף מהמטופל.

יהודה דורון: אם אפשר לקבל יותר טוב, אז למה?

עילית שמואלי: אדוני היושב ראש, אני מבקשת התייחסות שלהם ואני מבקשת שזה יירשם בפרוטוקול, העניין של הבדיקה של פיזיותרפיסטיות שמטפלות בתי הספר בילדים וזה חלק מהשעות שלהן, אבל בשעות העבודה הנוספות שלהן הן עובדות במשרד הבריאות כפיזיותרפיסטיות מחוזיות.

עילית שמואלי: הן לא מוכנות בשום מצב לתת לי כסא יותר טוב כי הן צריכות קודם לדאוג לאינטרס המשני שלהן או הראשי שלהן, אני לא יודעת מי משלם יותר משכורת.

עילית שמואלי: פה גם צריך לתת את הדעת.

נעמי מורביה: יש פה ניגוד אינטרסים מובנה.

דוד אזולאי: אני רוצה להבין, עובדות סוציאליות שעובדות - - -

עילית שמואלי: לא.

עילית שמואלי: פיזיותרפיסטית של הבת שלי שעובדת בבית ספר יובלים.

עילית שמואלי: היא פיזיותרפיסטית ראשית של משרד הבריאות במחוז הצפון והיא זאת שמפנה אליהם את המפרטים, את הבקשות לכיסאות הגלגלים, איזה סוג.

עילית שמואלי: גם אם אני רוצה משהו יותר טוב ואני בטוחה שהוא יותר טוב, היא בסוף מגישה את מה שמשרד הבריאות אומר לה לעשות.

עילית שמואלי: היא לא יכולה לשרת שני אינטרסים.

עילית שמואלי: אין מצב שהיא יכולה להגיד למשרד הבריאות: אני אעשה ככה.

עילית שמואלי: אני לא מאמינה שמישהו יכול להיות מלאך ולהגיד לעצמו: אני אפעל נגד האינטרס של המעסיק הזה או המעסיק הזה.

עילית שמואלי: הניגוד הזה חייב להיפסק.

עילית שמואלי: אם היא פיזיותרפיסטית במשרד הבריאות, היא לא יכולה לעבוד במשרד החינוך.

עילית שמואלי: זה לא יכול להיות כך.

דוד אזולאי: דלית, את מכירה את הנושא הזה?

דלית רומם: אני מוכנה להשיב על זה.

דלית רומם: קודם כל, אני רוצה להבהיר פה הבהרה: כל הגורמים שממליצים למשרד הבריאות הם אנשי מקצוע שיש להם תעודות הרשאה והם מחויבים בהוראת חוזר מנהל להמליץ עבור זכאי משרד הבריאות בהתאם לנוהלי משרד הבריאות.

דלית רומם: אי-אפשר להמליץ על מה שלא קיים בסל.

קריאה: אבל אפשר לקחת את מה שיותר זול.

דלית רומם: יש פה הפרדה מלאכותית.

דלית רומם: מכיוון שזה נושא שלא באחריות קופות החולים, להבדיל מתרופות, למשל, זה נושא שיש בו הפרדה מלאכותית אבל הגורמים הממליצים והגורמים המאשרים הם היינו הך.

דלית רומם: זאת אומרת שכל גורם ממליץ הוא חייב להיות איש מקצוע שממליץ בהתאם להנחיות משרד הבריאות.

דלית רומם: משמעות הדבר שאי-אפשר להמליץ על משהו שמראש לא יאשרו.

דלית רומם: זה דבר אחד.

דלית רומם: לגבי הנושא האישי והספציפי שתואר פה - - -

דוד אזולאי: היא מייצגת את משרד הבריאות - - -

דלית רומם: כל גורם ממליץ מייצג את משרד הבריאות באשר הוא, זה לא משנה.

דלית רומם: כל גורם ממליץ באשר הוא מייצג את משרד הבריאות כשהוא הגיש את ההמלצה למשרד הבריאות.

נעמי מורביה: התשובה שלך נכונה.

נעמי מורביה: אז היא לא יכולה להיות מועסקת גם על-ידי משרד החינוך.

דוד אזולאי: אני חושב שהעניין הזה שווה בדיקה.

דוד אזולאי: לא יכול להיות שאותה פיזיות

דוד אזולאי: רפיסטית – יש פה ניגוד עניינים מובהק.

דלית רומם: אין פה ניגוד עניינים.

דלית רומם: קודם כל אין לי שום בעיה שאותה גברת במקרה הספציפי הזה לא תמליץ לבת שלה.

עילית שמואלי: אבל למה צריך את הבת שלי?

עילית שמואלי: יש כאלה 200 ילדים.

דוד אזולאי: זה מקרה שעלה פה, יכול להיות שיש מקרים נוספים.

דלית רומם: נבדוק את זה משפטית.

דלית רומם: אני אומרת חד-משמעית, כל הגורמים הממליצים הם מחויבים לעבוד בהתאם לנוהלי משרד הבריאות.

דלית רומם: הם חייבים לייצג את האינטרסים של משרד הבריאות.

דוד אזולאי: יש לי בקשה אליך בעניין הזה.

דוד אזולאי: אני חושב שזה שווה בדיקה.

דוד אזולאי: אם אכן יש ניגוד עניינים צריכה לצאת הוראה ברורה בנושא הזה, שלא יהיה ניגוד עניינים.

דוד אזולאי: רבותיי, אני חייב לסכם את הדיון.

יפה ציונית: נמשיך לשלם כל 8 חודשים 18,000 שקל או שיש משרד שיכול לממן?

דוד אזולאי: אני אתייחס לזה.

דוד אזולאי: זה שינוי קריטריונים וצריך לחשוב איך עושים את זה.

דוד אזולאי: רבותיי, אני אסכם את הדיון הזה ותסלחו לי אם הסיכום לא יהיה לפי חשיבות העניינים.

דוד אזולאי: השתדלתי להקיף את הנושאים שעלו כאן.

דוד אזולאי: דבר ראשון זה שינוי של הטופסולוגיה, שתהיה טופסולוגיה מתאימה.

דוד אזולאי: צמצום הטפסים והפרדה בין הטפסים לילדים למבוגרים.

דוד אזולאי: לעניות דעתי, הבעיות הן שונות.

דוד אזולאי: אני מציע למשרד הבריאות לבדוק אפשרות לרכז את הפניות במקום אחד ולא לטרטר את ההורים למספר תחנות אלא שתהיה תחנה אחת ששם הם יקבלו מענה.

דוד אזולאי: אם בתחנה הזאת אין מענה, לשחרר את ההורה מההתרוצצות הזאת ולהגיד לו: תבוא בעוד יום או יומיים או תרים טלפון ולשחרר אותו מההתרוצצות מאחד לשני וממחלקה אחת למחלקת אחרת.

דוד אזולאי: רשימת האביזרים, כפי ששמעתי כאן, היא רשימה ארכאית ולא מעודכנת.

דוד אזולאי: חשוב מאוד לשבת ולראות איך משנים את זה.

דוד אזולאי: כמובן, ופה אני עומד על-כך, שכל החלטה וכל שינוי שייעשה יתבצע בשיתוף פעולה עם ארגוני הנכים השונים.

דוד אזולאי: אין יותר טוב מהם שמכירים את הנושא.

דוד אזולאי: עם כל הכבוד לאלה שנמצאים ומקבלים את ההחלטות, אבל הם מכירים את הנושא יותר טוב מכל אחד.

דוד אזולאי: גם אם הם לא מכירים, כדאי לשמוע עוד דעה.

דוד אזולאי: הוועדה הזאת תקיים דיון נוסף עם המנכ"ל.

דוד אזולאי: מנהלת הוועדה תשב עם ארגוני הנכים ונקבע נושא אחד או שניים שהם נושאים חשובים והם בסמכותו של המנכ"ל.

דוד אזולאי: הוא יהיה מוכן ויוכל לענות.

דוד אזולאי: דבר נוסף שהתגלה פה זה הקריטריונים לבלאי של הציוד הרפואי.

דוד אזולאי: כנראה שהקריטריונים לא השתנו הרבה שנים וחשוב לקחת את זה בחשבון ולקבוע איזה קריטריונים קבועים מה אורך החיים של אותם אביזרים שמשתמשים בהם.

דוד אזולאי: לגבי נושא המחשוב.

דוד אזולאי: דלית, אני מבין אותך אבל - - -

אבנר עורקבי: אולי משרד הרווחה שנמצא פה יכול לתת תשובה לעניין המחשבים.

גליה ניב: ככלל, משרד הרווחה לא אחראי לציוד שיקומי של אנשים שגרים בקהילה.

אבנר עורקבי: יש שיקום?

אבנר עורקבי: אנחנו יודעים, כבודו, שיש שיקום במשרד הרווחה, נכון?

גליה ניב: אני מפקחת באגף השיקום.

גליה ניב: משרד הרווחה, בהגדרה, לא אחראי על ציוד שיקומי של אנשים שגרים בקהילה.

גליה ניב: יש הפרדה מאוד ברורה.

גליה ניב: אגב, זאת בלי אבחנה בין ילדים למבוגרים.

גליה ניב: נעשתה אבחנה מאוד מאוד ברורה כאשר כל מי שגר בקהילה, משרד הבריאות אחראי למימון הציוד השיקומי באשר הוא.

גליה ניב: אנשים שגרים במסגרות חוץ ביתיות, אם מדובר במסגרות חוץ ביתיות קהילתיות כמו הוסטלים, דירות בקהילה וכו', משרד הבריאות אחראי.

גליה ניב: אם מדובר במסגרות פנימייתיות, משרד הרווחה מממן את זה באמצעים שקיימים ברשותו שהם לא מאוד גדולים לצורך העניין הזה.

דוד אזולאי: לגבי המענה הטלפוני.

דוד אזולאי: זאת בעיה שחוזרת על עצמה, לצערי הרב.

דוד אזולאי: פה אני לא אומר רק לגבי משרד הבריאות, משרד הרווחה או ביטוח לאומי.

דוד אזולאי: אני חייב לציין שבכל דיון שקיימתי כאן, הנושא של המענה הטלפוני הוא נושא כאוב שחוזר ועולה.

דוד אזולאי: המצב הזה חייב להשתנות.

דוד אזולאי: לא יעלה על הדעת שאדם צריך להשקיע כל-כך הרבה זמן בשביל שיחת טלפון.

דוד אזולאי: פעם זאת היתה הדרך הקלה ביותר והיום זה קשה.

דוד אזולאי: אני חושב שצריך להיות מענה טלפוני אנושי ולא באמצעות מכשירי הקלטה.

דוד אזולאי: היום זה מענה קולי ולא אנושי.

דלית רומם: "קול הבריאות" זה מענה אנושי.

שלומית אבינח: אפשר לדעת מה הטלפון?

שלומית אבינח: אני רוצה לנסות.

עילית שמואלי: זה עד שעה 11:00.

דוד אזולאי: רבותיי, יש בעיה, בואו לא נתעלם ממנה.

דוד אזולאי: גם את דיברת על זה.

דלית רומם: לא.

דלית רומם: היום יש מענה ב"קול הבריאות" בכוכבית 5400.

דלית רומם: שם עונים כל הזמן.

דלית רומם: הפניות מועברות ישירות ללשכה.

שלומית אבינח: אבל האזרח לא מקבל מענה.

דלית רומם: אצלנו, ביחידה שלי, אני יכולה להגיד לך שיש לנו מחויבות לענות.

שלומית אבינח: אבל אזרח שמתקשר לא מקבל מענה מיידי לבעיה שלו.

דלית רומם: אז הוא מקבל את זה תוך 24 שעות.

עילית שמואלי: את יודעת מה קורה אז?

עילית שמואלי: ההורה לחוץ והוא מניע את האוטו כמו ביטוח לאומי והוא נוסע מהר לסניף כי פה לא יודעים לתת לו תשובות.

דוד אזולאי: אני אבקש מכם.

דוד אזולאי: זה נושא חדש שעכשיו אני שומע שהם עשו אותו.

דוד אזולאי: אנא מכם, עדכנו אותנו.

דוד אזולאי: אני מבקש שתעדכנו אותנו.

דוד אזולאי: יכול להיות שלא ניסיתם עד היום.

דוד אזולאי: יכול להיות שזה שכלול והוא באמת נותן מענה.

דוד אזולאי: אדרבה ואדרבה.

עילית שמואלי: כבוד היושב ראש, תכניס לקריטריונים את עניין ניגוד העניינים.

עילית שמואלי: הוא מאוד משמעותי לרכישות של הילדים ולאבזור.

דוד אזולאי: אני תכף אתייחס לזה.

דוד אזולאי: אני גם רוצה לפנות ולהגיד: חשוב לפרסם במרוכז באתר האינטרנט את כל הזכאויות של ילדים נכים במשרד הבריאות.

דוד אזולאי: כלומר, אם יש זכויות לאותם ילדים, למה האמא הזאת צריכה לנהל ויכוח דין ודברים, זכאית או לא זכאית?

דוד אזולאי: זאת שקיפות.

דוד אזולאי: נגמר העידן הזה שלזה נותנים כי הוא יודע לבקש וההוא לא יודע לבקש ולכן נדלג עליו.

דוד אזולאי: נגמר העידן הזה.

דוד אזולאי: אנחנו נמצאים בעידן חדש, בעידן האינטרנט.

דוד אזולאי: אנא מכם, מי שמגיע לו, תפרסמו ותגידו: אלה הקריטריונים וזה מה שמגיע לך.

דוד אזולאי: אם לא מגיע לו, אז הוא לפחות לא יתאמץ, לא ישלה את עצמו לחפש את זה.

דוד אזולאי: לגבי הנגשת לשכות הבריאות.

דוד אזולאי: אני שומע פה טענות שחלק מלשכות הריאות אינן נגישות.

דוד אזולאי: אנחנו נמצאים במדינת ישראל ואני יודע שהנושא הזה עולה לעיתים קרובות בדיוני הכנסת.

דוד אזולאי: מן הראוי שמשרד כמו משרד הבריאות יהיה דוגמה ומופת לכל משרדי הממשלה בנושא הזה.

דוד אזולאי: כשאני אומר משרד הבריאות אני מתכוון גם לביטוח הלאומי.

דוד אזולאי: אלה המשרדים הכי קלאסיים שהם אמורים לתת את השירות לאותה קבוצה שזקוקה לדרכי גישה.

קריאה: מילה אחת על מה שאתה אומר.

קריאה: לשכת הבריאות המחוזית של ירושלים היא המקום הכי לא נגיש לנכים.

קריאה: אתה יודע למה לא מעבירים אותם?

קריאה: רצו להעביר אותם לתלפיות, לגבעת שאול, עם חנייה, עם מעלית, אבל זה קרוב לשוק ונוח להם לקניות.

דוד אזולאי: למה לך?

דוד אזולאי: עם כל הכבוד.

דוד אזולאי: באמת, אני לא מקבל.

דוד אזולאי: למה להוציא לעז?

דוד אזולאי: אני לא מטפל בזה, תודה.

דוד אזולאי: רבותיי, נושא נוסף שאני חושב שחשוב שהדבר הזה יתבצע וכמה שיותר מהר, זה להפריד בין הילדים הנכים הקשים ביותר, אותם 5,000 נכים שאנחנו מדברים עליהם, לבין שאר 30,000 הילדים שהם נכים פחות קשים.

דוד אזולאי: אני חושב שתהיה פה הפרדה.

דוד אזולאי: במקרה הזה מן הראוי לתת את הדעת על-כך שזה צריך להיות משהו שבאמת מקל על העומס הנפשי והפיזי של אותם הורים.

דוד אזולאי: כשאני שומע את ההורים האלה, אני פשוט מצדיע להם.

דוד אזולאי: אנשים שנותנים את הנשמה בשביל הילדים.

דוד אזולאי: אם אנחנו יכולים לתרום ולו במעט כדי להקל על הסבל שלהם, אנחנו צריכים לעשות את זה כמה שיותר מהר.

דוד אזולאי: לגבי נושא ניגוד העניינים שעלה כאן.

דוד אזולאי: אני אבקש ממך תשובה אלינו ישירות.

דוד אזולאי: אנחנו גם נפנה למנכ"ל בעניין הזה אבל אני אבקש שאם יש לך תשובה תעבירי לנו.

דוד אזולאי: אני אודה לכם על-כך.

יהודה דורון: לא דיברנו על ה-25%.

יהודה דורון: ועדת השישה קבעה שרק 10%, אם המצב הכלכלי של אותו אדם הוא באמת טוב.

יהודה דורון: קודם כל, לא משלמים בכלל, אבל אם יש מישהו שהוא מיליונר אז זה 10% ולא 25%.

דוד אזולאי: אתה אומר שכרגע זה 25%.

יהודה דורון: הם לוקחים 25% בניגוד להסכם.

דוד אזולאי: בעניין הזה אנחנו נפנה בכתב למנכ"ל משרד הבריאות ונבקש הבהרות לנושא הזה.

דוד אזולאי: זה מכתב שייצא מאיתנו.

דפנה אזרזר: מה עם המיטות והסדים?

דוד אזולאי: במסגרת הדיון עם המנכ"ל נעלה את הנושא הזה.

דוד אזולאי: דלית, אני רוצה להודות לך.

דוד אזולאי: אני יודע שלא קל לשבת פה.

דוד אזולאי: בסופו של יום הציבור יודע שאתם מקבלי ההחלטות.

דוד אזולאי: יחד עם זאת, טוב שאתם באים לפה וטוב שאתם שומעים.

דוד אזולאי: אני מקווה שאתם גם עושים שליחותכם נאמנה.

דוד אזולאי: כשאני אומר שליחותכם נאמנה, זה לא ליצור קריטריונים, זה להעביר את זה למקבלי ההחלטות בדרג הבכיר ביותר כדי שידעו מה הסבל של האנשים האלה.

דוד אזולאי: כשיושב פה אבא שגר בישוב נאחף, שהוא צריך לעבור את כל הטרטורים.

דוד אזולאי: הוא צריך לעבור מנאחף לכרמיאל, מכרמיאל לצפת, מצפת לעכו, כדי להגיע ולפתור את כל הבעיות שלו.

דוד אזולאי: רבותיי, לא ליוויתי אותו אף פעם אבל אני בטוח שהוא עובר שבעה מדורי גיהינום.

דלית רומם: אני חייבת להגיד שאי-אפשר להיות בתפקיד כזה, לא רק אני אלא כל העובדים אצלנו, בלי שיהיה לך את הרצון ואת הנתינה.

דוד אזולאי: אין ספק, אני מסכים איתך.

דוד אזולאי: אני מקבל את זה.

דוד אזולאי: אני יודע שאתם עושים עבודת קודש ואין לי שום ספק בכך.

דוד אזולאי: יחד עם זה, כשאת שומעת – יכול להיות שאתם עושים אבל זה לא עובר הלאה.

דוד אזולאי: הצורך כל-כך גדול עד שזה לא עובר.

דוד אזולאי: אז אם צריך לשפר דברים מדי פעם, אולי נגיע לתוצאות חיוביות.

דפנה אזרזר: יש עוד דבר: למה אין חריגים בכל הנושא הזה?

דפנה אזרזר: למה אין ועדת חריגים?

דפנה אזרזר: אם היא אומרת שאין השתתפות וזה מקרה באמת מוקצן, למה לא נותנים אפשרות להורים להגיע לוועדה שישתתף בה רופא, שישתתף בה מישהו מטעם משרד הבריאות?

דפנה אזרזר: בכל כלל יש יוצא מן הכלל.

דוד אזולאי: צודקת.

דוד אזולאי: טענה נכונה וצודקת.

דוד אזולאי: חבל שאת אומרת את זה עכשיו.

אילנית סבן: אני רוצה להגיד לך שדפנה ובעלה ישנים עם הילד במיטה.

אילנית סבן: כל אחד מגן עליו מצד אחר כי אין לו יכולת לישון במיטה אחרת.

אילנית סבן: הם שומרים על הילד, הוא ישן איתם במיטה.

אילנית סבן: זה נורמאלי לילד במצב כזה, לישון עם אישה בהריון ועם אבא שלו?

אילנית סבן: ממש לא.

עילית שמואלי: אותו דבר עם הבת שלי.

עילית שמואלי: אני ובעלי לא ישנים יחד כבר 15 שנה.

עילית שמואלי: אני ישנה עם הבת שלי ובעלי ישן עם הבת שלי כי אני לא יכולה לרכוש את המיטה שהופכת אותה ומזיזים אותה באמצע הלילה.

אילנית סבן: 12,000 שקל למיטה.

אילנית סבן: מי יכול לממן את הדברים האלה בכלל?

יוסף נאסרי: לי יש רצפה שאני ישן עליה.

יוסף נאסרי: אני גר בבית של 50 מ"ר ועדיין אין לי פיתרון של משרד השיכון.

עילית שמואלי: הדבר הכי גדול שעלה מהוועדה הזאת זה העניין שארגוני הנכים לא ישבו על שינוי הקריטריונים.

אבנר עורקבי: ישבו עם ארגוני נכים וירטואליים.

דוד אזולאי: שמעתי את הדברים האלה.

דוד אזולאי: אני חושב שמי שצריך לקבל את ההחלטות יודע על כך.

דוד אזולאי: אני מאמין שזה יבוא לידי ביטוי.

דוד אזולאי: אם זה לא יקרה ואתם בכל זאת שומעים, אנחנו פה.

עילית שמואלי: אנחנו סומכים עליך לדיונים הבאים כי ככה זה תמיד עזר לנו.

דוד אזולאי: אני מודה לכם, תודה רבה הישיבה נעולה.