ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 974, 2012-01-17 10:10

משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו פותחים היום בהצעות לסדר היום בנושא של ההתייקרות הצפויה ב-1 בינואר 2012 בתעריפי התחבורה הציבורית.

קריאה: היא לא צפויה אלא היא כבר כאן.

קריאה: אנחנו ב-17 בינואר.

משה גפני: בוועדות יש הצעות לסדר שעניינן היה לפני שנה או שנה וחצי ומאז כבר שכחו שהיה דבר כזה והכל השתנה.

משה גפני: תעריפי התחבורה הציבורית נשארו על סדר היום, אפילו שה-1 בינואר עבר.

משה גפני: יש שיפורים בתעריפי התחבורה הציבורית ויש בעיות.

משה גפני: הדיון הזה הוא דיון אקטואלי מאוד ואני מציע, בניגוד לאתמול, אז הוועדה הייתה מלאה מפה לפה ונשארו אנשים בחוץ כי היה מדובר על מניות, תעריפי התחבורה הציבורית, ככל הנראה לא הרבה נציגים יש להם בכנסת וכנראה שגם אין להם בכלל לוביסטים, בניגוד לדיונים שהתקיימו אתמול.

משה גפני: שי חרמש למשל נמצא בכל הדיונים, גם בדיונים של המניות וגם בדיונים של תעריפי התחבורה הציבורית.

שי חרמש: אבי זכרונו לברכה היה ממקימי הקואופרטיב הראשון בתל אביב, קואופרטיב המעביר ואחרי כן דן.

שי חרמש: יש לי זכויות היסטוריות.

משה גפני: זה אומר הרבה המצב הזה שלתעריפי התחבורה הציבורית אין לוביסטים, לתעריפי התחבורה הציבורית אין הרבה משתתפים, אבל תעריפי התחבורה הציבורית באמת מהווים את בעיית הבעיות של מעמד הביניים והשכבות החלשות.

משה גפני: אלה האנשים שאין להם רכבים והם נזקקים לתחבורה הציבורית, מה גם שתחבורה ציבורית אפשר להפוך אותה לתחבורה שהיא גם לעשירים.

משה גפני: אני מבין שהחלק הזה של כביש ירושלים-תל אביב הצליח.

משה גפני: היה חשוב אם תאמרו משפט לגבי העניין הזה.

משה גפני: אני הייתי סקפטי לגבי ההצלחה, אבל מתברר שזה סיפור הצלחה.

משה גפני: יהודה אלבז אחראי במשרד התחבורה.

משה גפני: על היבשה במדינת ישראל.

יהודה אלבז: זאת מילה גדולה.

יהודה אלבז: אני מנסה להיות אחראי.

יהודה אלבז: אני כרגע ממלא מקום סמנכ"ל יבשה.

משה גפני: יהודה אלבז אחראי על מינהל היבשה, על התחבורה הציבורית וכל מה שנלווה לעניין הזה.

משה גפני: הוא איש מוכשר שעושה דברים טובים.

יהודה אלבז: אכן בתחילת הדרך היו ספקות לגבי הנתיב המהיר.

יהודה אלבז: אני רוצה לומר לכם שהיום העובדה היא שנוסעים מתל אביב לירושלים בשעה, מקסימום שעה, בתחבורה ציבורית בכל שעה משעות היום, דבר שמשנה את תמונת המצב לגבי האוכלוסיות הנוסעות וזה אמור לגבי החיילים, לגבי האוכלוסיות החלשות, לגבי האנשים שגרים בירושלים ועובדים בתל אביב או גרים בתל אביב ועובדים בירושלים.

יהודה אלבז: פתאום התחבורה הציבורית הפכה להיות אופציה לכולם, דבר שפעם היה שמור רק לאנשים שלא הייתה להם ברירה, רק לאנשים שידם לא משגת לקנות רכב פרטי.

יהודה אלבז: היום התחבורה הציבורית הבין-עירונית מסוג תל-אביב-ירושלים, בגלל הנתיב המהיר, הפכה להיות אופציה.

יהודה אלבז: יש לי דוגמה חיה, דוגמה אישית של גילי שהיא הכלכלנית שלנו ואחראית על התקציבים, שנהגה לנסוע ברכב מירושלים לתל אביב, אבל היום היא משתמשת רק בתחבורה הציבורית וזה בגלל הנתיב המהיר.

גילי קינגסבוך: אני מחנה בעיר ושם עולה על קו אוטובוס שמביא אותי בארבעים דקות מירושלים לתל אביב.

יהודה אלבז: היא גרה בתל אביב, עובדת בירושלים ונוסעת בתחבורה ציבורית.

יהודה אלבז: רק הנתיב המהיר היה מסוגל לגרום לדבר כזה.

יהודה אלבז: אני חושב שזאת הצלחה יפה.

יהודה אלבז: אנחנו צריכים ללמוד שאולי כך צריך לעשות גם במקומות אחרים.

משה גפני: זאת אומרת שמשרד התחבורה מפגר.

יהודה אלבז: משרד התחבורה לא מפגר אלא מעודד את הסוג הזה.

משה גפני: מבחינת ההתפתחות שמתרחשת בעולם, גם הרכבת הקלה וגם מה שנעשה בכביש ירושלים-תל אביב והפניית התחבורה הציבורית, זה נעשה עכשיו אבל היה יכול להיעשות קודם לכן.

משה גפני: זאת אומרת, בעולם זה כבר נעשה הרבה קודם.

יהודה אלבז: אין ספק שאנחנו שנים מתחננים שייתנו לנו לעשות את זה.

משה גפני: כל הממשלות היו צריכות לעשות את זה קודם לכן.

יהודה אלבז: להזכירך, מי שעיכב את פתיחת הנתיב המהיר, לא הייתה הממשלה אלא הכנסת.

משה גפני: הכנסת?

שי חרמש: היו לחצים מצד תושבי מודיעין.

שי חרמש: הם לא רצו שיעבירו את זה ל-443.

שי חרמש: זה כל הסיפור.

משה גפני: איפה הייתה כאן הכנסת?

שי חרמש: מופז כשר התחבורה ניסה להעביר את זה, התחילו לחצים של תושבי מודיעין.

שי חרמש: לפני ארבע שנים ניסו להפעיל את הדבר הזה, אבל באו תושבי מודיעין עם לחץ על חברי הכנסת ואמרו להם שהם לא רוצים שכביש 443 יוצא לתחבורה.

שי חרמש: זה הסיפור.

משה גפני: יהודה, איפה הכנסת עיכבה את זה?

יהודה אלבז: היא עיכבה את זה בחקיקה.

יהודה אלבז: לקח זמן רב עד שהצלחנו להעביר את החקיקה שאפשרה לנו להוציא את המכרז הזה.

יהודה אלבז: להזכירכם, הכנסת החליטה שלא יהיה ניתן לעשות עוד קו מהיר ללא אישור הכנסת.

משה גפני: זה היה בוועדת הכלכלה?

יהודה אלבז: כן.

יהודה אלבז: כל כך חששו שזה יהיה משהו שלילי ושמרו על כל נתיב ונתיב.

משה גפני: יהודה, אני מודה לך.

משה גפני: חבר הכנסת אבישי ברוורמן, אתה ראשון המציעים בנושא תעריפי התחבורה הציבורית.

אבישי ברוורמן: בוקר טוב, תודה אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, אורחים.

אבישי ברוורמן: אני חושב שאתה פתחת את הנושא בצורה יפה.

אבישי ברוורמן: קודם כל, אני מברך את משרד התחבורה ואת השר.

אבישי ברוורמן: אין ספק שישראל מפגרת בצורה מאוד משמעותית כי עם גידול ההכנסה והגידול במספר המכוניות, הצפיפות בכבישים ומערכת התחבורה מפגרת ולכן טוב שמתחילים לשפר את זה.

אבישי ברוורמן: זה לא שייך לממשלה זאת או אחרת אלא זה תהליך היסטורי.

אבישי ברוורמן: בין השאר התחלופה לתחבורה ציבורית יעילה היא גם נכונה והיא גם מתקנת אי שוויון.

אבישי ברוורמן: בואו נסתכל על אי השוויון.

אבישי ברוורמן: הייתה בארץ מחאה חברתית, היו שאלות, עלה נושא יוקר המחיה ובואו נאמר מספר מלים לגבי העלייה במחירי התחבורה הציבורית.

אבישי ברוורמן: ועדת טרכטנברג - שכבוד היושב ראש לעתים מסביר שהייתה לא כצעקתה אלא הייתה כאן הרבה מאוד תקשורת אבל הדברים הם מאוד מאוד שוליים – המליצה בין השאר המלצות.

משה גפני: אבישי, אני חושב שהמחאה צודקת.

אבישי ברוורמן: התייחסתי לוועדת טרכטנברג.

משה גפני: ועדת טרכטנברג מיותרת לחלוטין.

אבישי ברוורמן: כך אמרתי.

אבישי ברוורמן: קלעתי לדעתך.

משה גפני: אני נגד הוועדה הזאת טוטאלית.

פניה קירשנבאום: אני מצטרפת אליך.

משה גפני: אני יודע.

משה גפני: המחאה הייתה צודקת.

אבישי ברוורמן: הוועדה הייתה.

אבישי ברוורמן: ברגע שהיה ברור שאין שינוי תקציבי והיתר אלה הצעות כלליות שהיו בחוק ההסדרים, היה בה רק תיקון אחד כשנתניהו נסוג מאותה תפיסה קלוקלת שלו להוריד מסים לעשירים ולמסות אותם.

אבישי ברוורמן: את זה עשו בשוליים.

אבישי ברוורמן: מעבר לכך, הייתה כאן הרבה מאוד תקשורת אבל בתכל"ס אין כאן הרבה.

אבישי ברוורמן: אחת ההמלצות של הוועדה הייתה להפחית את מחירי התחבורה הציבורית, אבל כמו שאמרת, בינואר המחירים עלו והפעם בשיעור של שלושה אחוזים.

אבישי ברוורמן: כרטיס נסיעה רגיל יעלה 6.60 שקלים במקום 6.40 שקלים, כרטיס פרברי יעלה 10,40 שקלים במקום 10 שקלים, מחירי ה כרטיסים חופשי-חודשי עולים בהתאם כך שחופשי-חודשי בקוד אחד – כלומר, בתחומה של עיר אחת או ערים סמוכות – יעלה 256 שקלים במקום 248 שקלים.

אבישי ברוורמן: דהיינו, בשנה האחרונה, כולל העלייה הזאת, התעריפים יעלו בשיעור מצטבר של 14 אחוזים.

אבישי ברוורמן: מדובר בעדכון שיגרתי.

יהודה אלבז: לא, זאת טעות.

אבישי ברוורמן: בשנה הזאת, התעריפים עולים בשיעור מצטבר של 14 אחוזים.

יהודה אלבז: לא, זאת טעות.

משה גפני: יהודה, תרשום ואחר כך תשיב.

משה גפני: תשיב לכל חברי הכנסת יחד.

אבישי ברוורמן: אם טעיתי, אני אשמח אם יתקנו אותי.

אבישי ברוורמן: מדובר בעדכון שגרתי שמתרחש פעם בחצי שנה כאשר המחירים מוצמדים למדד תשומות התחבורה.

אבישי ברוורמן: במשרד התחבורה מציינים כי לפני כחצי שנה לא בוצעה אותה עלייה תקופתית אולם בחודש יולי בוצעה רפורמה בתחבורה הציבורית באזור המרכז, במסגרתה עלו המחירים לנסיעות הקצרות.

אבישי ברוורמן: נסיעה פנים עירונית במרכז הארץ עלתה מאז חודש יולי בעשרה אחוזים, משישה שקלים ל-6.60, בעוד שמדד המחירים לצרכן ירד ב-0.3 אחוז.

אבישי ברוורמן: מעבר לדברים האלה, אני מעלה את הנושא הזה במשרד התחבורה אבל מעבר לזה.

אבישי ברוורמן: אחת הבעיות המרכזיות היא שהייתה כאן מחאה חברתית והמחאה החברתית ביסודה אמרה שהקבוצות החלשות ומעמד הביניים, כוח הקנייה הבסיסי שלהן הולך ונפגם.

אבישי ברוורמן: בפריפריה זה עוד הרבה יותר חזק.

אבישי ברוורמן: לכן מה שקרה, אני מסתכל היום ורואה שכאילו לא הייתה מחאה חברתית.

אבישי ברוורמן: אנחנו מציגים בוועדה הזאת שמדינת ישראל היא המדינה האי שוויונית ביותר במערב, להוציא את ארצות הברית, אבל כשאנחנו מודדים את אי השוויון, אנחנו מודדים אותו לפי היחס בין השקל לדולר וליורו כשאנחנו פשוט ממירים את השקל לדולר.

אבישי ברוורמן: המדד הרלוונטי לצרכן הוא מה שנקרא ה-PPP, כוח הקנייה, ה-פרסצ'סינג פאוור פריטי.

אבישי ברוורמן: לכן, אם אנחנו מסתכלים היום – אולי להוציא את מחירי הבריאות – מה שקורה במחירים האחרים בארץ, בתחבורה, בדלק, בחשמל, במוצרי המזון, ישראל לדעתי כבר חודרת לעולם שלישי.

אבישי ברוורמן: היה הרבה מאוד רעש לגבי מה שקורה באוטובוסים לגבי הדרת נשים אבל במקרה הזה, התהליך הזה, גם של עליית מחירים וגם של הקשיים מביא להדרת אנשים, נשים וגברים, מלהשתמש בתחבורה הציבורית.

אבישי ברוורמן: אתה מסתובב ואתה רואה שהכל מפוצץ, אתה רוצה לחזק את התחבורה הציבורית כדי להגדיל את היעילות, לשפר את היכולות ולתקן את אי השוויון.

אבישי ברוורמן: לכן התהליך הזה בתחבורה, עם כל הנושא לגבי יוקר המחייה – וכמו שאמרת שלגבי המניות כולם יושבים וגם על הנושא הזה עוד נדון, מי מקבל ומי לוקח, איפה יש אחריות – בנושא הזה אנחנו לאט לאט נסוגים.

אבישי ברוורמן: הקבוצות החלשות הן בכלל לא במשחק.

אבישי ברוורמן: כל הוויכוח התחיל עכשיו על מעמד הביניים כי לצערי – וכאן אני מצטער, אני מעיר גם הערה פוליטית – מה שמדהים אותי זה שמדיניות בה התחיל מר נתניהו על פני זמן, ונכון שבישראל הסובסידיות הציבוריות היו כל כך גבוהות לקראת שנות ה-80 ואתם זוכרים את ההיפר-אינפלציה בשנת 1984 ולכן היה צריך ללכת לתהליך בו מורידים את הסובסידיות כדי להגיע לאיזון.

אבישי ברוורמן: בתהליך הזה אנחנו הגענו למצב שההוצאות שלנו לגבי המוצרים הבסיסיים – בריאות, חינוך וכל הדברים האחרים – הן נמוכות מהמדינות הרציניות במערב ולאט לאט אנחנו ממשיכים בתהליך הזה בו לא רק הקבוצות החלשות נמצאות אלא גם מעמד הביניים.

אבישי ברוורמן: מה שמפתיע, אבל זה לא קורה כאן אלא זה קורה גם בארצות הברית, שאותם ציבורים חלשים בפריפריה ובמקומות אחרים, שהם הפגועים לכל אורך הדרך בכל המדיניות הזאת, הם מצביעי ליכוד.

אבישי ברוורמן: לכן השאלה היא איך הם מצביעים ליכוד.

אבישי ברוורמן: מביאים להם פתאום את ארץ ישראל השלמה, מביאים להם את שלמות המשפחה, פגיעה באוכלוסייה הגאה והדבר הזה קורה גם בארצות הברית עם הימין הרפובליקני.

אבישי ברוורמן: לכן בצורה מאוד ברורה הממשלה הזאת הולכת בתהליך בו יש דיונים אדירים על חוק טרכטנברג ואיך הוא ישנה את חוק ההסדרים, אבל בסופו של דבר אנחנו בתהליך שכוח הקנייה של הציבור הוא כזה כך שהפעם יצאו לציבור גם מעמד הביניים.

אבישי ברוורמן: אני מבקר בשקט ובלי תקשורת בבית העם עם אותם נציגים של המחאה החברתית שלא הלכו לפוליטיקה והם מרגישים די אבודים כי הם מרגישים שבאיזושהי צורה חלק מהשחקנים נכנסו לפוליטיקה.

אבישי ברוורמן: בעצם הסיפור הזה שהקבוצות החלשות הן מחוץ למשחק, אף אחד לא סופר אותם, ומעמד הביניים שפתאום התעורר – ואלה צעירים שהם מורים, עובדים סוציאלים ורופאים – לא רק שלא יוכלו לקנות דירה אלא אין להם כאן הכנסה על פני זמן.

אבישי ברוורמן: אני מסיים את דבריי וסליחה שאני מאריך אבל בשבילי הסיבה היחידה להקמת מדינת ישראל, מעבר לזכות קיום לחזור לארץ האבות, היה לבנות חברת מופת כי גם זאת הסיבה לקיום העם היהודי.

אבישי ברוורמן: אם לא בונים חברה שיש בה כלכלה צודקת וחברה הוגנת אלא חברה שמורידה מיסים לאנשים, שבונה קפיטליזם אוליגרכי עם קבוצה מסוימת שמחוברת לממשלה ובסופו של דבר אומרת לנו שאנחנו, האצילים, נביא עם הכתפיות שלנו ונסחב את המעמד הבינוני ואת הקבוצות החלשות – כמו שנתניהו עם הימין הרפובליקני, עם ג'ורג' בוש הבטיחו בארצות הברית – התוצאה היא בסופו של דבר לפעמים הצלחה בבחירות, הצלחה בסקרים אבל התרסקות הולכת ועולה כאשר רוב האוכלוסייה מתחיל להיות פשוט לא שייך למשחק.

אבישי ברוורמן: גם ההפרטות ברובן לא מביאות לתחרותיות אלא חלק מהן הן אופיום אוף OPM, כאשר לוקחים את החיסכון לטווח ארוך.

אבישי ברוורמן: לכן הכול אותו תהליך.

אבישי ברוורמן: כמו שאמר ידידי היושב ראש, בשאלות האלה תכף יסבירו שזה עוד קצת ככה ועוד קצת ככה.

אבישי ברוורמן: כל הווקטור הזה של כוח הקנייה של הציבור הולך ונפגע ואז יסבירו לך שצריכים לשמור בדיוק על הגירעון כדי שלא נהיה כמו יוון.

אבישי ברוורמן: כאן זאת לא הבעיה של יוון.

אבישי ברוורמן: תודה לאל אנחנו עם חוב לאומי לתוצר בצורה רצינית, אבל אם אנחנו לא נעלה את ההוצאות הציבוריות ונשמור על הגירעון – ישראל היא אחת המדינות הבודדות בעולם ששמה מגבלה גם על גירעון וגם על הוצאות ציבוריות כאשר חלק מההוצאות הציבוריות, כולל רפורמה בממשלה, צריך לעשות אבל במקביל הסיפור הזה שנמשיך על התוואי הזה של נתניהו, אני חושב שבעוד ארבע-חמש שנים, ואולי קודם, יהיה מרי אזרחי.

אבישי ברוורמן: את הדברים האלה, לצערי, חלק מהדיבורים בכלכלה, אני אומר שיש אנשים שמייצגים את האינטרסים והגיע הזמן לדבר על כלכלה לא רק של צמיחה ותוצר לאומי, לא רק של אבטלה של חמישה אחוזים שתהיה עוד מעט שבעה אחוזים ותעלה על פני זמן עם עובדים זמניים ובעיה של אי-שוויון, אלא על כלכלה צודקת שיש בה גם יעילות וגם תחרותיות.

אבישי ברוורמן: הנושא הזה של המחירים הבסיסיים, כרגע כבר נעלם בשקט ותכף אני אקבל 3,000 מספרים למה אנחנו לא מחשבים את זה נכון.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: רותם סלע, שב כאן, אני רוצה לומר לך משהו.

משה גפני: חבר הכנסת ברכה לא נמצא מכיוון שדודו נפצע בתאונת דרכים ואנחנו מאחלים לו החלמה מהירה.

משה גפני: מחליף אותו חבר הכנסת חנא סוייד.

משה גפני: הנאום שלך, חבר הכנסת אבישי ברוורמן, היה אפשר לנאום אותו לא רק על התחבורה הציבורית.

משה גפני: הנאום הוא נאום טוב.

משה גפני: אני לא יודע לגבי הרפובליקנים בארצות הברית, שם לא הייתי, אבל אני יודע לגבי הליכוד.

משה גפני: אנשים, תעשה להם מה שאתה רוצה, הם מצביעים ליכוד.

משה גפני: גם אצלנו, אני יכול לעבוד עבורם אבל הם מצביעים ש"ס.

משה גפני: זה תהליך.

אבישי ברוורמן: תהליך עצוב.

אבישי ברוורמן: יש מוח לאדם אבל הוא לא משתמש בו .

משה גפני: אני לא מתווכח על זה.

יצחק וקנין: כמו שאני שואל הרבה פעמים מה היינו עושים אם לא היו החרדים, אני שואל מה היה עושה משה גפני אם לא הייתה ש"ס.

משה גפני: אני עזרתי בהקמתה ואני לא מצטער על כך.

משה גפני: אני הייתי אצל ראש הממשלה לפני המחאה החברתית.

משה גפני: לא לפני טרכטנברג אלא לפני המחאה החברתית, כשהוא עשה מסיבת עיתונאים בקריה בתל אביב.

משה גפני: ישבתי אתו גם במשרד כאן וגם במשרד שלו בתל אביב.

מרינה סולודקין: בנושא הדיור הציבורי?

משה גפני: לא.

משה גפני: היה אז הנושא של הפחתת מחירי הדלק.

משה גפני: אמרתי לו שבהפחתת מחירי הדלק הוא פותר בעיה של קבוצה, ובמחירי התחבורה הציבורית הוא פותר בעיה של קבוצה יותר גדולה.

משה גפני: אם אתם זוכרים, במסיבת העיתונאים שלו הוא דיבר גם על הפחתת המחירים בתחבורה הציבורית.

משה גפני: לא משנה שזה היה אי שם באמצע.

משה גפני: זאת אומרת, זה גם לא משרד התחבורה.

משה גפני: הדיון הזה הוא משרד התחבורה אבל אתה הבאת את הנושא לגבהים והגעת עד ג'ורג' בוש, אבל אנחנו עוסקים ביהודה אלבז.

אבישי ברוורמן: אבל זה לא יהודה אלבז.

יהודה אלבז: תנו לי תקציבים ואני אוזיל לכם מה שאתם רוצים.

משה גפני: זה נכון.

משה גפני: אני רוצה לומר לך עוד דבר כי אמרת הדרת נשים.

אבישי ברוורמן: אמרתי מהדרת הנשים להדרת אנשים, כולל נשים.

משה גפני: נכון.

משה גפני: רציתי לומר לך שרותם סלע הוא עיתונאי שיושב כאן.

משה גפני: הוא כתב כתבה במגזין של "מעריב, כתבה של שני עמודים.

משה גפני: הייתה שם תגובה שלי ותגובה של זהבה גלאון.

משה גפני: הוא הביא מקומות בכל העולם.

אבישי ברוורמן: באיזה נושא הוא כתב?

משה גפני: אני עומד לומר לך.

משה גפני: דיברת על הדרת נשים ואתה מבין שאני לא יכול לתת לזה לעבור ככה.

משה גפני: דיברתי עם פרקליט המדינה ואמרתי שבכל העולם יש הפרדה באוטובוסים.

משה גפני: כתב רותם סלע, אני לא יודע איך העורכים של "מעריב" לא פיטרו אותו, כתב כתבה ענקית שבטוקיו ארגוני הנשים הפמיניסטיות דורשות ומקבלות אוטובוסים נפרדים לנשים.

משה גפני: במקסיקו ובעוד מקומות בכל העולם, יש אוטובוסים נפרדים לנשים.

משה גפני: הארגונים הפמיניסטיים דורשים את זה מכיוון שהם אומרים שאישה לא יכולה – אם היא חסה על כבודה – לנסוע באוטובוס.

משה גפני: אתה נוסע באוטובוס בתל אביב ואתה רואה את הצפיפות בשעות השיא.

ירח טוקר: שכחת לומר שגברים נכנסים ומקבלים מכות.

משה גפני: כן.

משה גפני: הוא כתב שבטוקיו הגברים נכנסים לאוטובוס של הנשים ומקבלים מכות.

משה גפני: הוא שאל את זהבה גלאון בכתבה והיא אמרה: נכון, אני תומכת בזה אבל כאן יש לזה גם את ההיבט הדתי.

משה גפני: כך היא אמרה בכתבה.

משה גפני: אני אמרתי שאם לא היה את ההיבט הדתי, זהבה גלאון הייתה נוסעת לטוקיו ומביאה את המודל לכאן.

משה גפני: אישה יכולה לנסוע באוטובוס צפוף היום?

אבישי ברוורמן: אם כן, הבעיה היא צפיפות.

משה גפני: נכון.

משה גפני: מה שאמרת.

יצחק וקנין: למה ללכת רחוק?

יצחק וקנין: אני מחזק אותו.

יצחק וקנין: יש חוק של "תנו לחיות לחיות".

יצחק וקנין: כל עוד זה עניין של חיות וארגוני טבע, ירוקים וכולי, הכול יכול להסתדר במדינה הזאת.

יצחק וקנין: כולם ישתקו, יעצמו עיניים ולא יראו כלום, אבל עכשיו מחייבים אותנו החקלאים ואסור לנו לגדל יותר משני עופות בתא.

משה גפני: איפה שי חרמש כשצריך אותו?

יצחק וקנין: ברצינות.

יצחק וקנין: אסור לנו לגדל כי יש צפיפות.

יצחק וקנין: הם כותבים שאלה סטנדרטים אירופאים.

יצחק וקנין: עכשיו אנחנו צריכים לבנות לולים שעולים הון תועפות ולשדרג הכול.

יצחק וקנין: אם זה נכנס לנושא דתי, המדינה הזאת מאבדת את עצמה לדעת.

משה גפני: מה היינו עושים בלי הדתיים?

אבישי ברוורמן: היינו צריכים להמציא אותם.

משה גפני: נכון.

משה גפני: חבר הכנסת חנא סוייד.

חנא סוייד: אדוני היושב ראש, באמת הציבור הרחב לא יכול להבין ולעכל למה צריך בזמן הזה ובתקופה הזאת להעלות את תעריפי הנסיעה הציבורית בשלושה אחוזים.

חנא סוייד: אכן פורסם כפי שעמיתי פרופסור ברוורמן אמר, שבשנה האחרונה, בחישוב נומינאלי, התעריפים עלו ב-14 אחוזים ואנחנו רוצים לדעת את האמת לגבי זה.

חנא סוייד: עלייה של 14 אחוזים בשנה בתעריפי התחבורה הציבורית בתקופה הזאת, לדעתי זאת שערורייה.

חנא סוייד: אני רוצה לשאול האם בגלל ההצלחה עליה דובר בתחבורה הציבורית, דווקא בגלל ההצלחה הזאת רוצים לייקר את התעריפים?

חנא סוייד: אולי יש תימוכין נוספים מלבד הניסיון של הגברת לגבי ההצלחה.

חנא סוייד: האם יש אינפורמציה נוספת שאתה יכול להוכיח באמת שיש הצלחה בקו הזה במסלול המיוחד והתחבורה הציבורית?

חנא סוייד: אני חושב שכאן מדובר במדיניות מוטעית והיא הניגוד המוחלט לעידוד השימוש בתחבורה הציבורית.

חנא סוייד: זה דבר שמהווה פגיעה בשכבות החלשות וזה מגדיל פערים.

חנא סוייד: אני חושב שכל צעד, כל חוק היום – כפי שבארצות הברית היום מודדים כל חוק בכמה מקומות עבודה הוא מייצר – אנחנו צריכים למדוד כל חוק, כל החלטה וכל תקנה איך היא משפיעה על אי השוויון ועל פערים.

אבישי ברוורמן: נכון.

אבישי ברוורמן: בדיוק.

חנא סוייד: זה כלי המדידה אותו אנחנו צריכים לאמץ כאן.

חנא סוייד: אני חושב שבפריפריה אין תחבורה ציבורית.

חנא סוייד: אין.

חנא סוייד: בפריפריה, היכן שהמצב הסוציו אקונומי קשה וצריך לתמוך בשכבות החלשות, שם אין תחבורה ציבורית.

חנא סוייד: אני רוצה לציין עוד משהו בהקשר הזה.

חנא סוייד: אני לא רק חושב על איך לנסוע מתל אביב לירושלים, בשני הערים האלה יש מקומות עבודה, אלא על איך לנסוע מהגליל למרכז כדי לזכות במקום עבודה וכמה עולה לאנשים לנסוע מהפריפריה למרכז כדי להגיע למקומות שמציעים מקומות עבודה.

חנא סוייד: זה מבחן אמיתי.

חנא סוייד: דבר נוסף אדוני היושב שבאותה הזדמנות אני רוצה לומר.

חנא סוייד: יש לי ספקות לגבי ההרכב של מדד המחירים לצרכן.

חנא סוייד: אני חושב שמדד המחירים לצרכן כבר לא באמת מייצג את ההרגשה האמיתית של יוקר המחיה.

חנא סוייד: אני חושב שצריך ביוזמת הוועדה כאן לבקש רביזיה ולחקור מחדש כמה הרכב מדד המחירים לצרכן מייצג את יוקר המחיה במדינת ישראל.

משה גפני: אתה מציע שאנחנו נקיים בוועדה דיון על הנושא הזה?

חנא סוייד: כן.

אבישי ברוורמן: אני חושב שאפשר לפנות לפרופסור יצחקי ולדון בכל הנושא הזה של כוח הקנייה והמדדים.

אבישי ברוורמן: אני חושב שזה יכול להיות דיון נכון.

חנא סוייד: וההרכב.

חנא סוייד: הסל.

אבישי ברוורמן: אנחנו יכולים לעזור לך בזימון אנשים לדיון משמעותי בנושא הזה.

אבישי ברוורמן: חנא, נעשה את זה.

חנא סוייד: בסדר.

משה גפני: יכול להיות שבאמת צריך לשנות.

אבישי ברוורמן: כל מדדי אי השוויון, יוקר המחיה, מה מודד ומה לא מודד.

אבישי ברוורמן: הגיע הזמן לקיים דיון בנושא.

חנא סוייד: מדד המחירים הוא פונקציה של צריכה, הוא פונקציה של אורח החיים אבל אורח החיים משתנה ובהתאם צריך לשנות את מה שהוא מודד ואת המרכיבים.

חנא סוייד: הערה אחרונה וכאן אני מתחבר לדברי המקרו של ידיד פרופסור ברוורמן.

חנא סוייד: כשמדברים על מדיניות צנע, מהי מדיניות צנע?

חנא סוייד: זה יוקר, אלה התייקרויות, זאת פגיעה בפנסיה ואלה הרבה דברים.

חנא סוייד: מה לא קורה אצלנו?

חנא סוייד: אמנם בקנה מידה אולי יותר קטן, אבל אנחנו בליגה הזאת.

חנא סוייד: אני לא רוצה להגיד שאנחנו יוון אבל התייקרויות יש לנו, פגיעה בפנסיה באופן עקיף ובכל מיני צורות יש לנו ולכן אני לא יודע למה האופוריה הזאת באוצר לגבי ביצועים.

משה גפני: אבל יש חלק אחר שאנחנו לא יוון אלא אנחנו בקצה השני של העולם.

חנא סוייד: בסדר.

חנא סוייד: לא אמרתי שאנחנו יוון.

משה גפני: האבטלה יורדת, הצמיחה גדולה.

משה גפני: אתה צודק לגבי מעמד הביניים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: פניה קירשנבאום.

פניה קירשנבאום: כבוד היושב ראש, האמת היא שהדיון מנושא תעריפי התחבורה גלש למצב הכלכלי במשק בכלל.

משה גפני: חייבים לומר שהוא מאוד מעניין.

פניה קירשנבאום: נכון.

פניה קירשנבאום: אני יכולה לחזור על המנטרה שלי ולומר בעניין הזה משהו.

פניה קירשנבאום: לפני שאני חוזרת לאג'נדה אומר שאין לי ספק שאנחנו עומדים בפתח של משהו שעוד לא ידענו כנראה במדינת ישראל.

פניה קירשנבאום: מה שראינו בקיץ שעבר, זה יהיה דבר קטן לעומת מה שמצפה לנו קרוב לוודאי בקיץ הבא, כמו שאני מקווה.

משה גפני: רע או טוב?

פניה קירשנבאום: אני מדבר על גל מחאה נוסף.

אבישי ברוורמן: היא אומרת שהוא יהיה אפילו בצורה יותר אלימה.

פניה קירשנבאום: אני אומרת את זה מכיוון שהיו הרבה הבטחות ומעבר להבטחות לציבור היו הרבה ציפיות שגל המחאה הזה יביא לאיזה שהם צעדים וישפר מצב בשלושה נושאים בגינם קמה המחאה: דיור, יוקר המחיה ונטל המסים.

פניה קירשנבאום: בשום תחום מהתחומים האלה, לא פתרנו דבר.

מגלי והבה: למה?

מגלי והבה: ראש הממשלה אומר שהוא פתר את כל הבעיות של טרכטנברג.

מגלי והבה: שמעתי אותו.

משה גפני: את הבעיות של טרכטנברג אבל לא את הבעיות של הציבור.

פניה קירשנבאום: אתה תזמין את ראש הממשלה והוא יענה לך.

פניה קירשנבאום: אני לא עונה במקומו אלא מדברת בשמי.

חנא סוייד: אין קואורלציה בין הבעיות של טרכטנברג.

פניה קירשנבאום: אם אני מסתכלת, בכל התחומים עליהם הציבור זעק, אנחנו לא הבאנו לציבור כל בשורה.

פניה קירשנבאום: אנחנו יכולים לומר שהדיור הוזל או דברים כאלה, אבל אין מספיק דיור.

משה גפני: במיסוי יש שינוי.

משה גפני: לא מספיק, אבל יש שינוי.

משה גפני: מורידים את המיסים העקיפים.

פניה קירשנבאום: כבוד היושב ראש, ההישג היחידי במיסוי, אפשר לשייך אותו לוועדת הכספים בכך שבשכר בין 8,000 ל-14 אלף שקלים דאגנו שתהיה ירידה במיסוי.

פניה קירשנבאום: זה ההישג היחידי ו כל השאר לא נוגע לאף אחד ולשום דבר.

פניה קירשנבאום: לכן לומר שיש הישג במיסוי, זאת טעות.

פניה קירשנבאום: כל הסיפור של חינוך חינם – סליחה שאני נכנסת לזה – זה דבר שהוא לא חדש ואין בשורה גם בנושא הזה של החינוך.

אבישי ברוורמן: נכון.

פניה קירשנבאום: אנחנו נשמע את הבשורה הזאת ב-1 בספטמבר 2012 כשנבין שאין שם בשורה.

פניה קירשנבאום: לכן אני מרגישה שבאמת אנחנו לא עשינו שום דבר.

פניה קירשנבאום: עכשיו אני אומר למה אני חושבת שאנחנו לא עושים.

פניה קירשנבאום: במדינת ישראל, 38 אחוזים מהציבור הם אלה שמשתכרים ומשלמים את המיסים.

פניה קירשנבאום: לו ה-38 אחוזים האלה היו גדלים ל-45 אחוזים, אולי היינו נראים גם קצת אחרת.

פניה קירשנבאום: אני רוצה לחזור לנושא התחבורה.

פניה קירשנבאום: אני מסכימה שיש שיפור בתחבורה הציבורית והמסלול המהיר עם הקו שמגיע לירושלים, למוסדות הממשלה, הביא לשיפור.

פניה קירשנבאום: אני אישית מכירה הרבה אנשים שרצו לעזוב את העבודה, אלה שבאים מתל אביב, אבל הנושא הזה פתר להם בעיה והם יכולים להגיע.

פניה קירשנבאום: אני מקווה שהקו הזה לא ימות כי אני שומעת גם שאלות לכאן ולכאן.

פניה קירשנבאום: אם תהיה שם בעיה, זה ייצור בעיה להרבה עובדי כנסת ומשרדי ממשלה.

קריאה: על איזה קווים היא מדברת?

פניה קירשנבאום: על קו 100.

משה גפני: על הקו מירושלים לתל אביב.

פניה קירשנבאום: יהודה, יש לי שאלה.

פניה קירשנבאום: אנחנו עדים למה שקורה בשבועות האחרונים ואני מדברת על התחבורה לחיילים.

פניה קירשנבאום: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת ולשאול אותך.

פניה קירשנבאום: הבן שלי בצבא ויש לו חברים ואף אחד לא מבין איך קורה שדווקא אלה שמגינים על מדינת ישראל, דווקא אלה שמגיעים הביתה פעם בשבועיים-שלושה, דווקא להם אנחנו עכשיו מקצצים ומכבידים עליהם.

פניה קירשנבאום: עכשיו גם יהיה להם רב-קו ונגיד שהחייל גר בעפולה ורוצה לנסוע לחברה שלו שגרה בבאר-שבע, אז הרב-קו לא עובד לשם.

פניה קירשנבאום: מה קורה עם הסיפור הזה?

פניה קירשנבאום: מה אנחנו רוצים מהחיילים האלה?

פניה קירשנבאום: עד איפה אנחנו רוצים לקצץ?

פניה קירשנבאום: עכשיו נאריך להם את קווי הנסיעה כי ברכבת יש בעיה ואלה שגרים בנתניה ומשרתים בדרום, יצטרכו לנסוע ביום ראשון לפחות ארבע שעות.

פניה קירשנבאום: אני רוצה לשמוע תשובה, למה אנחנו מנסים דווקא לחסוך על החיילים.

משה גפני: תודה.

משה גפני: מגלי והבה.

מגלי והבה: אדוני היושב ראש, אני רוצה להתייחס לנקודה אחת חשובה שציין נציג משרד התחבורה.

מגלי והבה: הוא אמר שיש לו בעיה של כסף, של תקציבים, אבל אני חושב שאין לו בעיה תקציבית.

מגלי והבה: אישרו תקציב של 8,7 מיליארד שקלים לתשתיות ולתחבורה, ואנחנו יודעים כמה כסף חוזר בסוף השנה.

מגלי והבה: ראש הממשלה וחברי הקואליציה – לא כולל אותך – מתהדרים בצדק החברתי, בשינויים ובסיוע, אבל מה הבעיה לתת מאותו כסף שחזר?

מגלי והבה: הרי רכבת לקריית שמונה ולאילת, אולי הנכדים שלנו יראו אותה.

מגלי והבה: הרי הכול זה סדר עדיפויות אבל כרגע הציבור סובל, במיוחד בגלל המחירים ועליית המחירים אותה אנחנו רואים, והציבור הזה שסובל, אפשר לסייע לו בתקציבים שמשרד התחבורה יכול להסיט.

מגלי והבה: אנחנו נשמח לסייע כאן.

מגלי והבה: לא יכול להיות שמצד אחד יאמרו שהם רוצים לשפר את התחבורה ואת התשתיות אבל לא יהיה מי שייסע.

מגלי והבה: אנשים לא יוכלו לשלם עבור הנסיעה הזאת.

מגלי והבה: כל הבקשות האלה שייתנו כספים, השר צריך להסיט.

משה גפני: הוא אמר את זה בהערת אגב.

מגלי והבה: אני יודע.

מגלי והבה: אני אומר את זה בהערה בסיסית.

משה גפני: אתה צודק.

משה גפני: זה התפקיד שלנו.

מגלי והבה: התפקיד שלנו לומר את זה, שאת סדר העדיפויות צריך להסיט לנושא התחבורה הציבורית.

מגלי והבה: הופיע בפנינו שר התחבורה עת הוא הציג את התקציב וקיבל הרבה מחמאות.

מגלי והבה: נכון שיש מקומות שם הכניסו קווים חדשים ושינו את התחבורה הציבורית, אבל עדיין האנשים שצריכים ללכת לעבודה, האנשים שגרים בפריפריה, אנשים שגרים בצפון או בדרום ורוצים להגיע למרכז, עלות הנסיעה היא כזאת שכבר לא משתלם להם.

מגלי והבה: אם אנחנו רוצים לשנות את סדר העדיפויות, זה המקום.

מגלי והבה: חברי כנסת מכובדים באים ומציגים לך נתונים שמסתמכים על כך שעליית המחירים בנושא התחבורה הציבורית פוגעת בשכבות החלשות.

מגלי והבה: אני אזכיר לך את המספר שאני לא אוהב אותו והוא שיש למדינת ישראל 433 אלף משפחות מתחת לקו העוני.

מגלי והבה: מיליון ו-722 אלף נפשות.

מגלי והבה: כשאני שומע את הממשלה ואת דובריה, לפעמים אני חושב שאולי נפלתי באחת ממדינות המפרץ או באחת המדינות העשירות באירופה כי פתאום הכול טוב, יש צדק חברתי והכל משתנה אבל מה שקורה זה שאנשים לא מסוגלים לנסוע ועל כך צריכה להיות מלחמתנו, שיוסיפו תקציבים לסדר העדיפויות.

מגלי והבה: זה לא יזיק בדבר לא לתשתיות ולא לרכבת, לא לאילת ולא לקריית שמונה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מרינה סולודקין.

מרינה סולודקין: אדוני היושב ראש, שמענו כאן הרבה דברי טעם.

מרינה סולודקין: אני אומר שהדברים שאמר על קפיטליזם האוליגרכי של מר ברוורמן, היו מאוד מעניינים.

מרינה סולודקין: במגזינים מקצועיים אני קוראת שתופעה של פגיעה במעמד הבינוני ושחיקה, זאת לא רק מדינת ישראל אלא זאת גם אירופה וארצות הברית – זה משהו חדש – וזה קורה בעשור האחרון.

מרינה סולודקין: הכלכלנים לא הגיעו לפתרונות בנושא הזה.

מרינה סולודקין: אני מאוד מקווה שאנחנו במדינת ישראל נלמד איך מתמודדים עם האתגר הזה.

מרינה סולודקין: שוב אני רוצה לומר שלשמוע במדינה כל כך קטנה כמו מדינת ישראל שיש לנו פריפריה, זאת פגיעה באינטליגנציה.

מרינה סולודקין: שטח מדינת ישראל הוא מחצית השטח של מוסקבה.

מרינה סולודקין: לכן אני אומרת שאין פריפריה אלא יש תחבורה לא מספיקה ויש תחבורה יקרה.

מרינה סולודקין: אנחנו צריכים להתמודד עם זה והתחילו בכך.

מרינה סולודקין: השר סנה יחד עם אריק שרון, השר מופז ועכשיו השר כץ עושים עבודה אבל אני לא יודעת איך להגיע לרחוב שלי כשמעלים את משכורות חברי הכנסת ובאותו מעלים את מחיר התחבורה הציבורית בשלושה אחוזים.

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: מה זאת אומרת מעלים את שכר חברי הכנסת?

אבישי ברוורמן: האם אנחנו יכולים לפחות להציע הצעה שיקפיאו את עליית השכר של חברי הכנסת?

שי חרמש: יש ועדה ציבורית.

שי חרמש: זה פופוליזם.

משה גפני: היא יעשה מה שהיא רוצה והיא תגיד מה שהיא רוצה.

שי חרמש: גם אני.

משה גפני: אתה תגיד בתורך.

שי חרמש: יש ועדה ציבורית שקובעת.

שי חרמש: כל רגע מתנצלים כאן.

משה גפני: שי, אני אוציא אותך.

משה גפני: אני מתכוון להביא לוועדה מה שבסמכותנו.

משה גפני: יתכנס הצוות לדון על שכר השופטים.

משה גפני: הסמכות שלנו היא על שופטים, על נשיא המדינה, על ראש הממשלה, השרים, הדיינים.

משה גפני: יש הצעה שעומדת על סדר היום וההצעה היא להצמיד את השכר לאמצע כי אז זה גם יוריד את שכר חברי הכנסת בהצמדה.

אבישי ברוורמן: מצוין.

משה גפני: זה יובא בעזרת השם כאן להצבעה ואז נראה איך יצביעו.

אבישי ברוורמן: יפה מאוד.

משה גפני: עכשיו אני אומר לך שבפעם הקודמת כשהלכתי להצביע על זה, זאת הייתה הצעה של אילן לוין, הייתי לבד.

אבישי ברוורמן: אני מבטיח לך שאני מצביע אתך.

שי חרמש: אני לא יכול להצביע נגדך, כי אני ממלא מקום אבל אחרת הייתי מצביע נגדך.

משה גפני: היית מצביע נגד.

משה גפני: אתה יודע שהרוב היה נגדי.

שי חרמש: חבר'ה, מספיק להתנצל.

מגלי והבה: בדרך כלל שי לא צודק, אבל הפעם הוא צודק.

מגלי והבה: יש ועדה ציבורית שמחליטה.

משה גפני: עם כל הכבוד לך, לא צריך להצמיד את שכר חברי הכנסת לשכר הממוצע במשק.

אבישי ברוורמן: נכון מאוד.

משה גפני: זה פופוליזם?

משה גפני: זאת גזלת כספי ציבור.

משה גפני: מה ההצעה?

משה גפני: ההצעה להצמיד את זה חצי למדד וחצי לשכר הממוצע במשק.

משה גפני: מה רע בזה?

משה גפני: אתה תפשוט את הרגל?

שי חרמש: אבישי, ארבע שנים הקפיאו את המלצות הוועדה הציבורית.

שי חרמש: אני היום לא מבקש סליחה על כך.

שי חרמש: אני צריך להתנצל על שאני נכנס לבניין הזה.

אבישי ברוורמן: שי, אנשים מכובדים ורציניים יכולים לא להסכים.

שי חרמש: אני צריך לבקש סליחה על שאני מקבל משכורת.

אבישי ברוורמן: אתה לא צריך לבקש סליחה.

אבישי ברוורמן: אתה צריך רק לדבר בשקט.

משה גפני: אתה יכול לקבל משכורת ולתרום אותה.

שי חרמש: המשכורת שלי גם לא הולכת אלי.

משה גפני: שי, אתה לא צריך להתנצל.

משה גפני: קח את המשכורת ותרום אותה לישיבה, אם אתה לא רוצה אותה.

שי חרמש: אני אתרום אותה לקהילה.

משה גפני: מרינה, אני מתנצל.

משה גפני: אמרת דברים מאוד מעניינים.

מרינה סולודקין: אני אומרת שאני לא מקבלת העלאת שכר חברי הכנסת בזמן שיש העלאת תעריפים בתחבורה הציבורית.

אבישי ברוורמן: יפה.

אבישי ברוורמן: אני תומך בך.

משה גפני: גם אני.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: זליג אורלנסקי, ממלא מקום ראש עיריית אלעד.

זליג אורלנסקי: כיוון שזמננו קצר, אני אומר את הדברים רק בראשי פרקים ואני אתן לנציגי בוועדת התחבורה, הרב גרוסברד, להיכנס יותר לפרטים.

מרינה סולודקין: מי הדובר?

משה גפני: ממלא מקום ראש עיריית אלעד.

משה גפני: הוא כנראה ידבר על הרב-קו כי שם העיר היא לא גדולה אבל יש אלף קווים.

זליג אורלנסקי: אנחנו בישוב אלעד מונים כ-45 אלף נפש ונוסעים מספר רב מאוד בתחבורה הציבורית.

זליג אורלנסקי: העיר נמצאת במרכז הארץ, בין ראש העין לשוהם ופתח תקווה.

זליג אורלנסקי: אנחנו נוסעים גם לירושלים, גם לבני ברק, גם לפתח תקווה ובסופי שבוע ליתר הערים.

זליג אורלנסקי: כל מי שנוסע לירושלים נוסע עד ירושלים ובתוך ירושלים, ומי שנוסע לבני ברק אחר כך צריך לנסוע גם בתוך גוש דן.

זליג אורלנסקי: מאז התחיל הסיפור הזה, אנחנו מוצפים יום-יום בלשכה שלנו בכל העיר כאשר הנושא העיקרי הוא שכל הורה מחזיק מספר כרטיסי רב-קו ואתם הוא צריך לנסוע למקום מסוים ובכרטיס אחר הוא יכול להשתמש עד שמונה נסיעות למקום מסוים.

זליג אורלנסקי: אני אתן לרב גרוסברד לומר את הדברים באופן יותר מקצועי.

משה גפני: כן, אבל בקצרה.

משה גפני: תאמר מה הבעיה עם הרב-קו.

שמואל גרוסברד: כבוד היושב ראש, בקצרה.

שמואל גרוסברד: דיברנו על זה בעבר אבל חשבנו שזה ייפתר במשך הזמן אבל הבעיות רק מחמירות.

שמואל גרוסברד: הבעיה הראשונה היא שכל ילד, כל בן משפחה, צריך להטעין לעצמו על הרב-קו את כל הכרטיסיות ואת כל מוקדי הנסיעות.

שמואל גרוסברד: הווה אומר שבני ברק פנימי, ירושלים, פתח תקווה לפחות.

שמואל גרוסברד: זה אומר שכל ילד צריך להטעין על הכרטיס 180 שקלים.

שמואל גרוסברד: עד היום הייתה כרטיסיה אחת לכל המשפחה וכולם נסעו בה.

שמואל גרוסברד: עכשיו כל אחד שעולה לאוטובוס, תחשוב 180 שקלים כפול חמש-שש נפשות במשפחה, זאת הוצאה גדולה.

שמואל גרוסברד: כפי שציין ממלא מקום ראש העיר, כמות החוזים היא מוגבלת, היא שמונה חוזים וזה לא מספיק אם אתה צריך לנסוע גם בירושלים, גם ברכבת, גם בכל הקווים של אלעד.

שמואל גרוסברד: הבעיה הקשה ביותר היא שיש חוסר במידע.

שמואל גרוסברד: אף אחד לא יודע מה יש לו בכרטיס.

שמואל גרוסברד: אני שולח ילד לאוטובוס, הוא עולה ומסתבר שאין לו כסף בכרטיס.

שמואל גרוסברד: מה יעשה הנהג?

שמואל גרוסברד: ייקח אותו בלי תשלום?

משה גפני: למה אין לו כסף בכרטיס?

שמואל גרוסברד: הוא לא צריך לדעת שלפני שבוע הוא נסע בקו הספציפי הזה.

שמואל גרוסברד: הוא צריך לזכור כמה יש לו לכל יעד.

משה גפני: כרטיס הרב-קו הוא לא טוב לכולם יחד?

שמואל גרוסברד: לא.

משה גפני: לכל הנסיעות?

שמואל גרוסברד: לא.

שמואל גרוסברד: הכרטיס טוב, אבל צריך להטעין עליו כרטיסייה לבני ברק בשמונים שקלים.

משה גפני: לי יש כרטיס רב-קו, הטענתי אותו והיום אני רוצה לנסוע לירושלים ומחר לפתח תקווה.

שמואל גרוסברד: לא.

שמואל גרוסברד: אם הטענת כרטיסייה לבני ברק, אתה יכול לנסוע רק לבני ברק.

משה גפני: זה לא כרטיס שטוב לכל הקווים?

שמואל גרוסברד: לא, במפורש לא וזאת הבעיה המרכזית.

שמואל גרוסברד: אם הנהג ייקח את הילד ללא תשלום, הוא יקבל דוח מהבקר הסמוי של משרד התחבורה שיושב שם.

שמואל גרוסברד: הפתרון הוא שלנהגים אין ברירה, או להוריד את הילדים או לקחת אותם על חשבונם כאשר הם משלמים עבורם.

משה גפני: בסדר, הבנו.

שמואל גרוסברד: יש עוד נקודה אחת והיא הקודים מטרטרים את הנוסעים ואם יוצא להם בטעות קוד אחר, הם צריכים לקבל זיכוי.

שמואל גרוסברד: מבחינתנו יש נוסעים שלא רוצים לשלם פחות ממה שהם צריכים לשלם וזה דבר שקורה.

שמואל גרוסברד: הפתרון לכל הבעיות הוא פתרון אחד.

שמואל גרוסברד: יהיה ערך צבור.

שמואל גרוסברד: זאת לא המצאה אלא זה קיים בגוש דן.

שמואל גרוסברד: בן אדם מטעין חמישים שקלים והוא יכול לנסוע לכל היעדים.

שמואל גרוסברד: בכך פתרנו את כל הבעיות, גם את הזיכרון כמה יש בכרטיס, אם יש חמישים או שלושים שקלים, וכך גם אפשר לנסוע ממקום למקום ואת הטעויות שיהיו, אפשר לתקן תוך כדי על ידי השלמת נסיעה.

שמואל גרוסברד: ערך צבור הוא פתרון ל-95 אחוזים מהבעיות של הרב-קו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: תכף יהודה ישיב על כך.

משה גפני: חבר הכנסת מולה.

שלמה מולה: אדוני היושב ראש, אמנם לא השתתפתי בתחילת הדיון אבל כל הנושא של התחבורה הציבורית הוא בסדר עדיפויות.

שלמה מולה: בסופו של דבר בעניין התחבורה הציבורית מי שנפגע אלה האוכלוסיות הכי חלשות, כל אלה שלא נוסעים ברכב.

שלמה מולה: למה לנו?

שלמה מולה: למה באמת אי אפשר לומר שנעשה סדר עדיפויות תקציבי ולא נפגע באוכלוסיות החלשות?

שלמה מולה: אני מוכרח לומר לך שאתמול התפרסם עוד דוח עוני ואני יכול לומר ש-63 אחוזים מעולי אתיופיה למשל הם מתחת לקו העוני.

שלמה מולה: אני מסתובב בין האנשים שנוסעים ומי האנשים שנוסעים בתחבורה הציבורית?

שלמה מולה: לכמה יוצאי אתיופיה יש רכב פרטי?

שלמה מולה: ארבעה אחוזים?

שלמה מולה: שלושה אחוזים?

משה גפני: ארבעה אחוזים?

שלמה מולה: כן.

משה גפני: לא יכול להיות.

משה גפני: אתה טועה.

שלמה מולה: אני לא טועה.

שלמה מולה: בנתונים על עולי אתיופיה, אני לא טועה.

שלמה מולה: אני אומר לך שבסופו של דבר הדברים האלה פוגעים באוכלוסיות חלשות.

משה גפני: תודה.

משה גפני: טלב, אתה רוצה לומר משפט?

טלב אלסאנע: ברשותך, משפט אחד בנושא מסוים שנתקלתי בו ובהזדמנות הזאת אני רוצה להעלות אותו בעניין של התחבורה הציבורית.

טלב אלסאנע: אני לא יודע אם אוכל לקבל מענה אבל אני רוצה לדבר על מקרה שהוא חסר סבירות.

טלב אלסאנע: לפעמים אפשר לשנות את המסלול.

טלב אלסאנע: יש תחבורה ציבורית שיוצאת למשל מדימונה לכיוון באר-שבע.

טלב אלסאנע: יש סטודנטיות בדואיות בישובים לאורך הכביש בין דימונה לבאר-שבע והן לומדות במכללות בבאר-שבע.

טלב אלסאנע: מאחר שהאוטובוסים שיוצאים מדימונה לא עוצרים בתחנות האוטובוס לאורך הכביש, הן מחמיצות אוטובוסים וקשה להן להגיע וכך הן לא יכולות להשלים את ההשכלה שלהן.

טלב אלסאנע: מדוע למשל לא לוקחים בחשבון את האפשרות לספק התחבורה גם להן?

טלב אלסאנע: כל מטרת התחבורה הציבורית היא לתת נגישות וסבירות לכל מי שנזקק לכך.

משה גפני: תודה.

משה גפני: ברנר, אתה אחראי מטעמנו על התחבורה בירושלים.

משה גפני: אתה רוצה להוסיף משהו לפני שיהודה משיב?

משה גפני: יצחק ברנר אחראי מטעם דגל התורה בירושלים על התחבורה הציבורית.

משה גפני: אצלנו זה הפך להיות נושא מרכזי.

משה גפני: כמה שהוא מצליח יותר, יש יותר מצביעים ל-ש"ס.

שי חרמש: כולל קווי מהדרין?

משה גפני: התחלת?

משה גפני: אלה הקווים בטוקיו.

שלמה מולה: הרב גפני, אתה עובד ומתאמץ בכנסת, אבל בסוף מצביעים ל-ש"ס.

משה גפני: נכון.

משה גפני: אני אמרתי את זה.

משה גפני: יש כמה חברי כנסת כאן, לא רק חרדים, שהם עובדים ומצליחים אבל בסוף מצביעים למפלגות אחרות.

משה גפני: אני לא רוצה לחזור על דוגמאות.

שי חרמש: מה שהחרדים עושים לדגל, החילונים עושים לך עם הליכוד.

שי חרמש: זה אותו הדבר.

משה גפני: נכון, אבל לא רציתי לומר את זה.

משה גפני: לי יש מוטיבציה כי אני עובד לשם שמים.

משה גפני: גם אתה עובד לשם שמים.

שי חרמש: אני מודה.

יצחק ברנר: התחבורה הציבורית בירושלים עברה איזשהו תהליך שמשרד התחבורה הגדיר אותו כשדרוג, אם זה ברכבת ואם זה בצורת התשלום שיש לאנשים שזה הכרטיס הרב-קו.

יצחק ברנר: אני אומר שהתחבורה בירושלים קיבלה איזשהו תהליך שנקרא במשרד התחבורה שדרוג התחבורה אם זה על ידי הרכבת ואם זה על ידי שינוי קווי תחבורה בירושלים ובעיקר בצורת התשלום שזה כרטיס רב-קו.

יצחק ברנר: הזכירו קודם את הנושא של הכסף הצבור בכרטיס, שזה בעצם מהווה פתרון למרבית הבעיות ודובר בהתחלה שכך יהיה עם הכרטיס.

משה גפני: מה זה כסף צבור?

יצחק ברנר: אם אני מכניס לכרטיס מאה שקלים ויש לי זכאות בסטטוס של נוער או של סטודנט או של כל אחד אחר, יורד על פי הזכאות שלי מערך הכסף שנמצא בכרטיס.

יצחק ברנר: במצב הנוכחי רק אם קניתי כרטיסייה שמקנה לי את הזכות לזכאות בתוך הכרטיס, אז אני זכאי להנחה.

יצחק ברנר: אם אין לי כרטיסייה, אני משלם מחיר מלא.

יצחק ברנר: לזה אין הצדקה ואין הגיון.

יצחק ברנר: בכרטיס הרב-קו יש דברים נוספים כמו למשל שמשפחה עם ילדים צריכה להחזיק לכל ילד כרטיס ואם זה מכמה מקומות נסיעה, צריך מכמה מקומות נסיעה.

יצחק ברנר: זאת אומרת, כל בעל משפחה צריך להיות מושקע בתחבורה הציבורית בסכום לא קטן כי אולי פעם הוא יצטרך להשתמש בזה, גם אם הוא לא משתמש בזה יום יום כי אחרת אין לו את הזכאות לילדים.

יצחק ברנר: זאת אומרת, הוא מלווה כסף למשרד התחבורה כי הוא רוצה לקבל את ההנחה כשהוא ייסע.

יצחק ברנר: לכן הוא צריך לקנות מראש כמה כרטיסיות וזה דבר שאין בו הגיון.

יצחק ברנר: לשם כך צריך להיות כרטיס משפחתי שמקנה את הזכויות לכל הילדים, אי אפשר מבוגר עם ילד אבל לפחות לכל הילדים במשפחה.

יצחק ברנר: לא יתכן שאדם עם חמישה ילדים או עם עשרה ילדים, יעלה עם עשרה כרטיסים כשבכל אחד מהם יש שישים שקלים כדי שהוא יצטרך לקבל את ההנחה.

יצחק ברנר: בנוסף לכך יש את הבעיה של הקודים של הנסיעות.

יצחק ברנר: בירושלים התחילו עם קוד 2 והוא עבר ל-62 ונכון להיום יש עוד אנשים ששילמו על קוד 2 והם מגיעים לרכבת ונקנסים ב-180 שקלים או שמבזים אותם בהורדה מהרכבת כי הפקחים קיבלו הוראה כזאת.

יצחק ברנר: הם צריכים לחזור ל"אגד" ולשלם פעמיים נסיעות כדי להזדכות על אותה נסיעה נשארה להם בקוד 2.

יצחק ברנר: למה אי אפשר שהרכבת סיטי פס והחברות הנוספות יכירו בקוד 2 כקוד שגם עליו הם מקבלים את אותו סבסוד ואת אותה ערך ולא יצטרכו לטרטר את האנשים בצורה הזאת.

משה גפני: תודה רבה.

דוד קשני: דוד מעמותת קול בשכונות.

דוד קשני: אני רוצה להפנות את הבקשה שלי ליהודה.

דוד קשני: לפני חצי שנה שלחתי לו מכתב והוא פתר את הבעיה בקשר לאנשים מגוש דן שלא יכלו להגיע לבית החולים תל השומר.

דוד קשני: הוא סידר כך שכן יוכלו להגיע לבית החולים.

משה גפני: נכון.

דוד קשני: עכשיו יש בעיה נוספת.

דוד קשני: זה הכרטיס רב-קו.

דוד קשני: אני מבקש ממנו, היות והוא עשה שינויים בירושלים, שאנשי תל אביב שמגיעים לירושלים יוכלו לנסוע עם הכרטיס הזה ב"אגד".

דוד קשני: אותו דבר לגבי אנשים שגרים בירושלים ומגיעים לתל אביב וי שלהם רב-קו, יוכלו לנסוע בתל אביב.

משה גפני: בקשה לגיטימית.

משה גפני: יש כאן מישהו ממשרד האוצר?

דולב: כן.

משה גפני: בוא תשב ליד השולחן.

משה גפני: הפקידים מקבלים הוראה לשבת מאחורה כדי שלא יראו אותם.

דולב: לא, לא התקבלה הוראה כזאת.

משה גפני: כנראה לא הגיעה אליך.

משה גפני: המשמר החברתי.

משה גפני: אני רואה שאתם מתמידים בעניין המשמר האזרחי.

דוד דהאן: כן.

משה גפני: זה יפה מאוד.

משה גפני: גם אצלם יש כאלה עם יותר שכל ויש כאלה עם עוד יותר שכל, כמו בין חברי הכנסת.

דוד דהאן: בנוסף לכל מה נאמר, אני רוצה להעלות נושא נוסף.

דוד דהאן: יש קיפוח בנושא של ההנחה לנכים בתחבורה הציבורית שמשלמים חופשי-חודשי.

דוד דהאן: הנכים לא מקבלים את ההנחה שלהם.

משה גפני: יהודה יענה על כך.

משה גפני: משרד האוצר.

דולב: אני אחראי על הנושא של התשתיות ועל הכבישים, לא על התעריפים של התחבורה הציבורית.

משה גפני: אתה אצל שאול מרידור.

דולב: כן.

דולב: עד לפני זמן מה היו שניים בתפקיד אבל אחד עבר לתפקיד אחר והשני בתפקיד אבל היום הוא בתל אביב.

דולב: הוא זה שאחראי על הנושא הזה של התחבורה הציבורית ולכן אני לא מצוי בנושא של התעריפים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: יהודה.

יהודה אלבז: אני אתחיל דווקא ברב-קו.

יהודה אלבז: אין ספק שהמטרה והתוכנית שלנו הם כמו שהסבירו כאן.

יהודה אלבז: אנחנו רוצים לעבור לרב-קו, לערך צבור כללי בתחבורה הציבורית.

יהודה אלבז: אין ספק שזה לטובת האזרח וזה לטובת כל המערכת שהערך הצבור הכללי בתחבורה ציבורית יתפקד בכל מקום.

יהודה אלבז: כרגע עוד לא הצלחנו ליישם את זה בכל מקום.

יהודה אלבז: אנחנו מיישמים את זה בתוך גוש דן וזה עובד ועובד טוב.

יהודה אלבז: נכון, היו כמה תקלות בהתחלה אבל זה עובד טוב בין ארבעת החברות.

יהודה אלבז: טוענים את הכרטיס בחמישים שקלים, במאה שקלים, ומשתמשים בו לפי הזכאות.

יהודה אלבז: אם אתה קשיש או ילד, אם טענת בחמישים שקלים, אתה משתמש בו במאה שקלים ובצורה לא שקופה מבחינת האזרח לגבי מי המפעיל, מה קוד התעריף וכולי.

יהודה אלבז: כמו הדוגמה שניתנה לגבי הכרטיסיות, אתה לא צריך לטעון כמה כרטיסיות אלא אתה משתמש בצורה חופשית בכסף.

יהודה אלבז: זאת הצורה הנכונה ביותר ולה אנחנו שואפים.

יהודה אלבז: לצערי הרב אנחנו צברנו איזשהו פיגור ביישום של הפתרון.

משה גפני: אתה מקבל את הטענות שהם העלו כאן לגבי העניין הזה?

יהודה אלבז: בבעיות הספציפיות.

משה גפני: לא ספציפיות.

משה גפני: הם העלו דבר כללי ובנושא הזה כל הזמן פונים אלי, שהרב-קו יהיה אטרקטיבי ושלא יצטרכו להחזיק הרבה כרטיסיות.

משה גפני: הרי אם רוצים לעודד את התחבורה הציבורית, בעקבות זה אתם עשיתם את התוכנית הזאת כדי להקל על האנשים וכדי לעודד את התחבורה הציבורית.

משה גפני: האם אתם מתכוונים ליישם את מה שעלה כאן?

יהודה אלבז: בוודאי.

יהודה אלבז: לא רק שאנחנו מתכוונים ליישם אלא אנחנו התחלנו ליישם.

יהודה אלבז: התחלנו ליישם את זה בגוש דן.

יהודה אלבז: עוד לא הצלחנו להרחיב את זה לאזורים נוספים אבל אנחנו בדרך לשם.

יהודה אלבז: היינו אמורים להיות עכשיו בתחילת השנה עם יישום מלא בכל הארץ.

משה גפני: בתחילת שנה, הכוונה 1 בינואר .

יהודה אלבז: כן.

יהודה אלבז: ברבעון הזה כולם אמורים להיות ביישום מלא של ערך צבור.

יהודה אלבז: אנחנו צברנו איזשהו פיגור בתוכנית העבודה של הרחבת הערך הצבור ברמה הארצית וזה כנראה יקרה רק בסוף השנה.

משה גפני: למה?

משה גפני: למה אי אפשר לעשות זאת בחודשיים?

יהודה אלבז: כי יש בעיות טכניות אובייקטיביות שאנחנו לא מצליחים.

משה גפני: זה המון זמן.

משה גפני: זאת שנה.

יהודה אלבז: כן.

יהודה אלבז: זאת גם התארגנות ארצית.

משה גפני: אנחנו יכולים לעזור לזרז את זה?

יהודה אלבז: הלוואי שתוכלו לעזור.

משה גפני: הנושא הוא כסף?

יהודה אלבז: לא, הבעיות הן טכניות.

יהודה אלבז: אנחנו נפתור אותן אבל הן טכניות.

משה גפני: אני מבקש לזרז את זה.

יהודה אלבז: אנחנו מזרזים את זה עד כמה שאפשר.

יהודה אלבז: אנחנו מקימים מסלקה לצורך זה עם בנק הדואר.

יהודה אלבז: בנק הדואר קיבל כבר את המנדט להקים את המסלקה והוא כבר התחיל בכך.

יהודה אלבז: את השימוש נרחיב במהלך השנה.

יהודה אלבז: זה לא יקרה בסוף השנה אלא במהלך השנה ואני מקווה שעד סוף השנה נצליח לכסות את כל האזורים בארץ על ידי השימוש בערך צבוע.

משה גפני: גרוסברד, אתה תוכל לשבת אתו אחרי כן.

משה גפני: הוא אדם נחמד מאוד.

שמואל גרוסברד: יש לי הצעה כללית ולא רק נקודתית.

משה גפני: לא, אני לא רוצה להרחיב.

יהודה אלבז: לגבי הבעיה הספציפית של אלעד.

יהודה אלבז: אני אשמח לשבת ולהבין.

יהודה אלבז: עד עכשיו אני אישית לא נתקלתי בתופעה של שמונה חוזים בכרטיס הפכה להיות אפקטיבית.

משה גפני: המגבלה קיימת.

משה גפני: אנשים פונים אלי.

יהודה אלבז: אנחנו לא מכירים את המקרים האלה אבל אם צריך, אנחנו נתמודד אתם.

יהודה אלבז: אנחנו נפשט את המערכת על מנת להקל על האזרחים.

יהודה אלבז: כשאנחנו התחלנו עם הרעיון של הכרטיס החכם הכללי ארצי, לצורך זה התחלנו את זה, לצורך זה תכננו את זה ולשם נגיע.

יהודה אלבז: אני מצטער שזה קורה.

משה גפני: לגבי התעריפים.

יהודה אלבז: לגבי התעריפים.

יהודה אלבז: אני רוצה לתקן כאן משהו.

יהודה אלבז: לא הייתה העלאת תעריפים ב-14 אחוזים.

יהודה אלבז: לא הייתה.

יהודה אלבז: ההעלאה הממוצעת של שנה שעברה הייתה בדיוק בגובה של אפס.

יהודה אלבז: לא העלינו תעריפים אלא להפך, הוזלנו אותם.

יהודה אלבז: העלאת התעריפים קרתה בינואר 2012 בעקבות העלאת המדדים וביטול העלאת התעריפים ביולי.

יהודה אלבז: ביולי ביטלנו את העלאת התעריפים, הקדשנו לזה תקציבים כי קיבלנו תקציבים בתחילת השנה.

יהודה אלבז: להזכירכם, הכנסת וממשלה נתנו לנו תקציבים בתחילת השנה להוזיל את התחבורה הציבורית וכך עשינו.

יהודה אלבז: אבל ב-1 בינואר צריך להתאים את המחירים למדד.

משה גפני: דולב, אתמול דנו כאן על צווים שהביא משרד האוצר ושר האוצר חתם עליהם לפיהם אנחנו ממשיכים את ההוזלות של 2011 בשנת 2012.

משה גפני: זה לגבי הסולר, לגבי הדלק, לגבי כמה דברים שאנחנו המשכנו את ההנחות ואת התקציבים שהממשלה נתנה לגבי הנושאים שנוגעים לרכבים ונושאים שונים.

משה גפני: למה לא נתתם תקציב כדי שלא יעלה עכשיו המדד?

דולב: כמו שאמרתי קודם, זה לא הנושא שאני מתעסק בו באופן רגיל ולכן אני לא יכול לענות לך.

משה גפני: למה אתה באת ולמה לא שלחו מישהו אחר?

דולב: אני באתי לדיון הבא.

דולב: הסברתי קודם שיש אדם אחד שמתעסק בזה והוא בתל אביב.

משה גפני: מי שאחראי על התעריפים זה שאול מרידור?

דולב: שאול מרידור ומתחתיו אריה.

יהודה אלבז: כרגע אנחנו יתומים ואין לנו רפרנט, אבל אני מקווה שיגיע.

משה גפני: לא, לא צריך רפרנט.

משה גפני: הם לא נותנים כסף ולכן למה צריך רפרנט?

דולב: אם יש תחום שקיבל כסף במדינה הזאת בשנים האחרונות, זאת התחבורה.

משה גפני: באמת?

דולב: כן.

משה גפני: באמת?

משה גפני: אני אראה לך מי קיבל הרבה כסף.

משה גפני: מי קיבל 4.2 מיליארד שקלים אתמול?

משה גפני: באמת.

משה גפני: עושים רושם על מי?

משה גפני: אתם יודעים שלתחבורה הציבורית אין לוביסטים.

משה גפני: אני אהיה אצל ראש הממשלה.

משה גפני: זאת התנהגות מתחת לכל ביקורת, השרלטנות הזאת של משרד האוצר, עם כל הכבוד.

משה גפני: לחזקים אתם נותנים.

משה גפני: מטוסים פרטיים מקבלים מכם סבסוד.

משה גפני: מטוסים לפנאי, לתרבות ולספורט.

אבישי ברוורמן: אל תצעק עליו.

משה גפני: אני לא צועק עליו.

משה גפני: זה ממש לא אתה.

משה גפני: אני הסתכלתי עליו?

אבישי ברוורמן: לא, נראה שאתה מתכוון אליו.

משה גפני: האמת שהייתי צריך להסתכל על יהודה.

שי חרמש: ראית אתמול שהם לא מקבלים.

שי חרמש: הם רצו לקבל.

משה גפני: הם מקבלים.

משה גפני: שי, עוד הפעם אתה מתווכח?

משה גפני: הם מקבלים.

משה גפני: אנחנו נוריד את זה בסוף, בעוד ארבעה חודשים, אבל הם מקבלים ושלא תהיה טעות.

משה גפני: מדינת ישראל מסבסדת דלק למטוסים פרטים לתרבות וספורט.

משה גפני: משרד האוצר לא יכול היה לסבסד את המדד עכשיו?

משה גפני: אני יודע מה אני מדבר.

משה גפני: אמנם למדתי בכולל, אבל אתם לימדתם אותי.

משה גפני: אמרתי משהו לא נכון?

משה גפני: היית כאן אתמול.

משה גפני: מסבסדים או לא מסבסדים?

משה גפני: אתה פוחד לענות כי אתה כל הזמן מייצג את הממשלה.

דולב: הסבסוד עליו אתה מדובר, למיטב ידיעתי מדובר על מאות אלפי שקלים בשנה.

משה גפני: 4.2 מיליארד שקלים.

משה גפני: כך אמרו ברשות המסים.

משה גפני: אני יודע שבמשרד האוצר לא אומרים את אותם מספרים על אותו נושא.

משה גפני: אני הרי מצליב עדויות.

משה גפני: אני מנצח את משרד האוצר כי אני מצליב עדויות.

משה גפני: 4.2 מיליארד שקלים אמר כאן אתמול ערן יעקב.

דולב: לא למטוסים הפרטיים.

משה גפני: ודאי שלא.

משה גפני: עם כל הכבוד, המטוסים הפרטיים זה לא 4.2 מיליארד.

משה גפני: מאיפה אתה יודע כמה זה המטוסים הפרטיים?

משה גפני: אתה יודע כמה מטוסים פרטיים יש?

דולב: אני לא יודע.

משה גפני: אתה לא יודע, אז מה אתה אומר?

משה גפני: אני יודע.

יהודה אלבז: אני אומר שלא הייתה התייקרות.

יהודה אלבז: מה שקרה בשנת 2011, בחודש מאי הוזלנו תעריפים בצורה מאוד מאוד משמעותית, עשרה אחוזים בחופשי-חודשי לכולם.

יהודה אלבז: נכון, שנה אחר כך או עשרה חודשים אחר כך העלינו תעריפים בשלושה אחוזים כדי להתאים אותם למדד אבל זאת לא אשמתי שהמדד עולה.

יהודה אלבז: אני צריך לשמור על התקציב וכדי לשמור על התקציב, אני חייב לעדכן תעריפים.

יהודה אלבז: ייתנו לי תקציבים נוספים כדי לא לעדכן תעריפים, אז אני לא אעדכן תעריפים.

יהודה אלבז: הדבר האחרון שאנחנו רוצים לעשות הוא להעלות תעריפים.

יהודה אלבז: עשינו רפורמות בגוש דן שגרמו לכך שלרוב האנשים התעריפים הוזלו והוזלו בצורה משמעותית.

יהודה אלבז: בסדרי גודל הוזלנו את התעריפים בגוש דן, בסדרי גודל של מאה מיליון שקלים בשנה.

יהודה אלבז: זה כמה אחוזים טובים שבממוצע כל נוסע בתחבורה הציבורית בגוש דן חוסך את הכסף הזה.

יהודה אלבז: יכול להיות שברפורמה הזאת יש מישהו ספציפי שנסע שתי תחנות קודם וקודם שילם שישה שקלים ועכשיו משלם 6.60 שקלים, אבל לעומת כך הרבה אנשים אחרים קודם שילמו 14 שקלים ו-15 שקלים והיום משלמים 6.60 שקלים.

יהודה אלבז: הרפורמה הזאת עשתה שינוי מהותי שימוש בתחבורה הציבורית וגרמה לכך שאתה משלם פעם אחת 6.60 שקלים ואתה נוסע איך שאתה רוצה, עובר מאוטובוס לאוטובוס, מקבל ניידות נוספת וחדשה.

יהודה אלבז: אם כן, להגיד שאנחנו מעלים תעריפים, זה לא בדיוק המקרה.

יהודה אלבז: לגבי הפריפריה.

יהודה אלבז: אני רוצה לומר שעשינו מאמץ.

יהודה אלבז: לקחנו את הפרויקט הזה לידינו ובשנתיים האחרונות עשינו מאמץ גדול מאוד למתן שירותים ליישובי הפריפריה שעד כה לא קיבלו שירות או קיבלו שירות מאוד דליל.

יהודה אלבז: לקחת את הדוגמה שלך, בכל יישובי הפזורה הבדואית בנגב היום מגיע אוטובוס ויש שירות סדיר.

יהודה אלבז: אני לא אומר שהוא לא בתדירות גבוהה, אבל קודם לא היה כלום.

יהודה אלבז: התחלנו להכניס אוטובוסים.

משה גפני: אתה מתייחס לדבריו של חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: יש בעיה קטנה.

טלב אלסאנע: אני דיברתי על אוטובוסים שיוצאים מדימונה לכיוון באר-שבע כי הרי התחבורה של גלים שהכנסתם לפזורה - ואני מברך עליה וזה נכון מה שאתה אומר - מבחינת התדירות שלה היא כל שעתיים או כל שלוש שעות.

טלב אלסאנע: יש סטודנטים שיוצאים בשעה 8 בבוקר.

טלב אלסאנע: צריך להוציא הוראה קטנה שהאוטובוס יעצור.

יהודה אלבז: נשמח להתמודד עם זה.

משה גפני: חבר הכנסת טלב אלסאנע, יש לי בקשה אליך.

משה גפני: מניסיון שלי, תעביר ליהודה אלבז את הנושא הזה.

משה גפני: אני לא זוכר מקרה אחד שיהודה אלבז קיבל והוא לא טיפל בו.

משה גפני: אני אומר לך מניסיון שלי.

משה גפני: תעביר לו את הנושא, אבל לא נטריד את כל הוועדה.

משה גפני: יהודה, יש לך עוד משהו לומר?

משה גפני: כמה כסף היית צריך כדי לא להעלות את המדד?

יהודה אלבז: שמונים מיליון שקלים.

קריאה: זה הכול?

יהודה אלבז: חוץ מזה, אני רוצה להוסיף משהו.

יהודה אלבז: כשהעלו את הרעיון להסיט תקציבים מהתשתיות לתחבורה הציבורית, אנחנו במשרד התחבורה הסכמנו לעשות כך על בסיס מזומנים עודפים, בדיוק כמו שעלה הרעיון כאן.

יהודה אלבז: אמרנו שאנחנו מוכנים על בסיס מזומנים עודפים בסוף שנה כי כביכול ידוע שאי אפשר לבצע בדיוק את המאה אחוזים בתשתיות.

יהודה אלבז: יש התנגדות של האוצר למהלך הזה.

יהודה אלבז: הם רוצים לבטל פרויקטים, הם דורשים ביטול פרויקטים לפריפריה.

משה גפני: למה?

יהודה אלבז: כי הם חושבים שזה המחיר שצריך לשלם כדי להקצות תקציבים לתחבורה ציבורית.

יהודה אלבז: אנחנו לא מסכימים.

חנא סוייד: תחבורה ציבורית ופריפריה לא הולך ביחד?

דולב: אפשר לתקן?

משה גפני: אבל אמרת שתעריפים זה לא אתה.

דולב: נכון, אבל הפרויקטים זה כן אני.

משה גפני: למה אתם רוצים לבטל את הפרויקטים?

דולב: אנחנו לא רוצים לבטל פרויקטים בפריפריה.

דולב: התשובה הזאת של מזומנים עודפים היא פיקציה.

דולב: כשמזומנים עודפים מועברים משנה לשנה, בסופו של דבר תמיד יוצאים למימון הפרויקט.

משה גפני: עם כל הכבוד, כשאני צריך להחליט מי צודק, יהודה אלבז או משרד האוצר, אני סבור שיהודה אלבז צודק.

משה גפני: מה לעשות, הוא איש המקצוע וזה הניסיון שלו.

דולב: המקצוע שלו הוא תחבורה והמקצוע שלי הוא תקציב.

משה גפני: אבל אתם מתחלפים כל הזמן וכשאתם יושבים כאן בצד הזה, אתם אומרים שצריך לבטל פרויקטים, אבל כשאתם עוברים לחברה פרטית, אתם אומרים שצריך את הפרויקטים האלה.

משה גפני: יהודה אלבז נמצא הרבה שנים במשרד התחבורה ומה שהוא אומר מקובל עלי.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: יהודה אלבז תודה רבה לך.

משה גפני: דולב, תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה לכל המשתתפים בדיון הזה.

משה גפני: אני רוצה לשבח אותך יהודה ואת משרד התחבורה.

משה גפני: אני רוצה לשבח על הנכונות שלכם.

משה גפני: יש הרבה מאוד מה לעשות ואכן זה נושא מאוד חשוב.

משה גפני: אני מבקש שתשמעו את האנשים, גם מה שהעלה טלב אלסאנע וגם מה שהעלו מהעיר אלעד כי תושבי אלעד באמת נוסעים להרבה מקומות.

משה גפני: קחו את העניין הזה ברצינות ותשפרו בו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני עובר לסעיף הבא.