ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 546, 2012-01-30 11:00

אלכס מילר: בוקר טוב.

אלכס מילר: אנחנו ממשיכים בסדר היום.

אלכס מילר: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט בנושא פתרונות לימודיים לסטודנטים הבדואים במערכת להשכלה גבוהה, פרוטוקול 546.

אלכס מילר: יזמתי את הישיבה לאחר כמה פניות שקיבלתי, גם מהמגזר הבדואי וגם בכלל ממערכת שאני רואה בה מצוקה קשה מאוד בכל מה שקשור לפתרונות למגזר לא-קטן בדרום הארץ.

אלכס מילר: לפי מה שנראה ומהמחקר שנעשה על-ידי יובל ממחלקת המחקר של הכנסת – שתכף הוא יציג לנו אותו – יש קושי מסוים הגורם לאותם הסטודנטים ללמוד ברשות הפלסטינית.

אלכס מילר: אני גם אמרתי שאנחנו כמובן לא כל כך מכירים ויודעים את הרמה של אותם המוסדות, זה הדבר הראשון, והחשש למעורבות של גופים כאלו ואחרים מול אותם הסטודנטים.

אלכס מילר: אני חושב שאם המדינה היתה נותנת פתרון נכון בדרום הארץ לסטודנטים מהמגזר הבדואי, לא היינו רואים אותם זולגים לרשות הפלסטינים.

אלכס מילר: זה דבר ראשון.

אלכס מילר: דבר שני, אין ספק שאי אפשר לראות את הפתרונות מהיום למחר, אבל אני מצפה לשמוע כאן מכל הגופים המייצגים לפחות את תחילת הדרך.

אלכס מילר: שאנחנו לא נראה בשנים הקרובות עליה – כפי שראינו כאן

אלכס מילר: במסמך – שקרוב ל-100% הסטודנטים זולגים, אלא להפך, ירידה מבחינת הסטודנטים שיוצאים לרשות ללימודים אקדמיים אלא משתלבים כאן בארץ.

אלכס מילר: אין ספק שאין פה עניין של הפחתה ברמה האקדמית או בתנאי הקבלה.

אלכס מילר: אני חושב שבמחשבה ובדרך חכמה אפשר להגיע לפתרונות.

אלכס מילר: זה רק עניין שכל מי שנמצא היום מבחינת המוסדות האקדמיים בדרום הארץ יפעיל מחשבה מיוחדת לכל העניין הזה, וגם כל מי שעומד היום בראש מערכת ההשכלה הגבוהה מבחינת מציאת מנגנונים ופתרונות למגזר הבדואי.

אלכס מילר: זה מבחינתי.

אלכס מילר: אני אתן ליובל להתייחס לבדיקה המקיפה והמקצועית, לדעתי, שהוא עשה, שמצביעה כאן על הדברים שיש צורך בטיפולם.

אלכס מילר: אחר כך נתקדם עם האורחים וכמובן, חברי הכנסת שהגיעו לדיון.

אלכס מילר: בבקשה.

יובל וורגן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יובל וורגן: אנחנו ניגשנו לבדיקת הנושא הזה לבקשתך, שבעצם מדובר בנושא שכמעט ואינו מוכר, שאי אפשר היה למצוא עליו כמעט נתונים זמינים.

יובל וורגן: אני אתחיל אולי מהשורה התחתונה.

יובל וורגן: הגוף היחיד שמחזיק כרגע בנתונים מקיפים יחסית על מספר הסטודנטים הישראליים שלומדים במוסדות להשכלה גבוהה ברשות הפלסטינית הוא משרד החינוך וההשכלה הגבוהה של הרשות.

יובל וורגן: אין גוף ישראלי שמחזיק בנתונים כאלה דומים.

יובל וורגן: אני מבקש להפנות אתכם לטבלה בעמוד 4 במסמך שמונח לפניכם.

יובל וורגן: למרות שני נתונים שחסרים בטבלה, בשנתיים האחרונות ניתן לראות תמונה די ברורה של גידול במספר הסטודנטים הישראלים ברשות, שמתרכז באופן כמעט מלא בשתי אוניברסיטאות: האוניברסיטה הערבית האמריקאית בג'נין ואוניברסיטת חברון.

יובל וורגן: לגבי אוניברסיטת ג'נין, ניתן לראות מגמה מתמשכת של גידול משנה לשנה.

יובל וורגן: חסר לנו עדיין נתון רשמי על השנה הזאת אבל יש לנו נתון של חוקר ממכלת בית ברל, ד"ר קוסאי חאג'-יחיא שעובד על הנושא היום - - -

מסעוד גנאים: זה 25% מסך כל הסטודנטים באוניברסיטה.

יובל וורגן: אז בוא נגיד: לפחות 800, ואולי יותר מכך.

יובל וורגן: רוב מוחלט של הסטודנטים בג'נין לומדים מקצועות פרה-רפואיים ורפואת שיניים.

יובל וורגן: בעניין הזה אני גם מבקש להפנות אתכם לטבלאות שבעמוד 5, שם יש פירוט לגבי כל אוניברסיטה.

יובל וורגן: לגבי אוניברסיטת חברון – ופה אנחנו נוגעים למעשה במוקד המסמך שלנו, בנושא שאנחנו בדקנו – הקבוצה הגדולה ביותר היא של סטודנטים בפקולטה לחינוך.

יובל וורגן: אפשר לראות בטבלה בעמוד 5 שמדובר אומנם בתואר ראשון אבל לא בתואר כללי, לא במדעי החברה והרוח כללי, אלא בלימודים שמכוונים בבירור לכיוון של הוראה, הוראה כללית בחינוך היסודי והוראה של שני תחומי דעת ספציפיים בחינוך העל-יסודי.

יובל וורגן: חשוב מאוד להדגיש – אם להחזיר אתכם רגע לעמוד 4 – שבנוגע לאוניברסיטת חברון, בסדר גודל הזה, של מאות סטודנטים, מדובר ככל הנראה בתופעה מאוד מאוד חדשה, השנה האחרונה, לכל היותר שנתיים אחרונות.

יובל וורגן: לפני כן היה מדובר במספרים נמוכים יותר של עשרות בלבד.

יובל וורגן: שתי אינדיקציות נוספות שיש לנו ומוצגות במסמך על כך שמדובר בתופעה חדשה יחסית – שוב, אני מתייחס ללימודי החינוך בחברון – יש מספר נמוך למדי של סטודנטים שלומדים היום במסלולי הסבת אקדמאים להוראה במכללות לחינוך בישראל, כלומר, שהם בוגרי תואר ראשון ממוסדות ברשות הפלסטינית.

יובל וורגן: המספר הזה הוא די נמוך.

יובל וורגן: יש גם מספר נמוך יחסית של בקשות שהוגשו לאגף להערכת תארים אקדמיים מחו"ל במשרד בחינוך, בקשות לאישור שקילות של לימודי תואר ראשון בחינוך ממוסדות ברשות.

יובל וורגן: בעניין הזה צריך לציין שאנחנו ביקשנו כרגע רק נתונים על אישור שקילות ללימודים שהם ספציפיים בתחומי החינוך, יכול להיות שיש סטודנטים ישראלים שלמדו ברשות תחומי דעת אחרים ואחר כך, עקב קשיי תעסוקה או מכל מיני סיבות אחרות, החליטו לעשות הסבה לתחום החינוך.

יובל וורגן: נתון אחרון לגבי אוניברסיטת חברון.

יובל וורגן: יש באפשרותה של הרשות הפלסטינית לפלח את הנתונים לפי מקום המגורים שעליו הצהיר הסטודנט.

יובל וורגן: בערך 80% מהסטודנטים שלומדים בחברון הצהירו שמקום מגוריהם הוא בדרום, באזור הנגב.

יובל וורגן: יש שם כמה קטגוריות: אזור באר-שבע, כאלה שקראו לזה רק נגב, וכמה עשרות סטודנטים מרהט, בכל מקרה, הרוב הגדול של הסטודנטים באים מאזור הדרום ולפיכך אנחנו משערים שמדובר במגזר הבדואי.

יובל וורגן: עד כאן לגבי הנתונים.

יובל וורגן: אנחנו העלינו במסמך שתי סוגיות עיקריות שנובעות מהנתונים החדשים.

יובל וורגן: סוגיה ראשונה היא סוגיית הקבלה של סטודנטים מהמגזר הלא-יהודי, ומהמגזר הבדואי בפרט, ללימודי החינוך.

יובל וורגן: ההתמקדות כרגע היא במכללות האקדמיות לחינוך, יכול להיות שצריך להרחיב את הבדיקה גם לאוניברסיטאות, למה לא הולכים ללמוד יותר בתואר ראשון בחינוך באוניברסיטאות בישראל.

יובל וורגן: אבל כרגע אנחנו עוסקים בעיקר במכללות האקדמיות.

יובל וורגן: משרד החינוך ציין בתשובה לפניה שלנו שאין מחסור במקומות לימוד עבור המגזר הלא-יהודי במכללות האקדמיות לחינוך.

יובל וורגן: אנחנו יודעים – וכאן זה נתון שתומך בעמדת המשרד – ששיעור הסטודנטים מהמגזר הלא-היהודי במכללות לחינוך הוא גבוה יותר מהשיעור היחסי של המגזר הזה באוכלוסייה, וזה בניגוד מוחלט למה שקורה באוניברסיטאות, שם השיעור הוא הרבה יותר נמוך.

יובל וורגן: אבל דווקא במכללות לחינוך מדובר על מה שנקרא לפעמים "ייצוג יתר".

יובל וורגן: עם זאת, רק בשבוע שעבר משרד החינוך דיווח לכנסת שבתחילת שנת הלימודים הנוכחית היו 14,000 נרשמים למכללות האקדמיות לחינוך, כשמספר המקומות הוא 6,000 לכל היותר.

יובל וורגן: אז למרות שהתשובה הרשמית היתה שאין מחסור, אולי בכל זאת כדאי לערוך פה בדיקה יותר מקיפה, מה חלקו של המגזר הלא-יהודי באותם נרשמים שלא מצאו מקום.

יובל וורגן: פנינו גם למכללות לחינוך בדרום, מכללת "אחוה", מכללת "קיי", תמונת המצב לא היתה לגמרי ברורה.

יובל וורגן: מכללה אחת השיבה לנו שאין בעיה של ביקוש יותר מההיצע ומכללה שנייה השיבה בדיוק ההפך, שכן יש הרבה יותר ביקוש מאשר היצע המקומות.

יובל וורגן: עוד משהו שכדאי להדגיש, משרד החינוך ציין בפנינו שכל מועמד מהמגזר הבדואי שעומד בתנאי הקבלה למכללות – מתקבל.

יובל וורגן: בעצם, אם נתרגם את זה למילים אחרות, אין מכסה אלא זה תלוי בתנאי הקבלה.

יובל וורגן: ושוב אני מזכיר, ציין המשרד שאין מחסור.

יובל וורגן: יחד עם זאת, אנחנו יודעים, וגם זה מידע שהוצג פה בוועדה, שהמשרד נותן תמריצים למורים - - -

מסעוד גנאים: רק רציתי לשאול, שני הדברים ביחד, הסטודנטים הבדואים בקשר למכללות ברשות הפלסטינית?

מסעוד גנאים: לא הבנתי.

יובל וורגן: אני אחזור שוב.

יובל וורגן: יש לנו נתונים על מאות סטודנטים - - -

מסעוד גנאים: בסדר, הרבה הולכים לשם, לא רק מהמגזר הבדואי.

יובל וורגן: חבר הכנסת גנאים, יש לנו נתונים על מאות סטודנטים שלומדים בשנה זו לימודי חינוך, מפורשים, באוניברסיטת חברון, ולפי מקום המגורים, רובם הגדול גרים באזור הדרום.

יובל וורגן: הערה אחרונה שרציתי להגיד, למרות שהמשרד אומר שאין מחסור ואין בעיה להתקבל למי שעומד בתנאי הקבלה, אנחנו יודעים שהמשרד מעניק תמריצים למורים מהמגזר הערבי בצפון כדי שירדו ללמד במגזר הבדואי בדרום.

יובל וורגן: אם זה כך, כנראה שבכל זאת יש פה איזושהי בעיה של צרכי ההוראה במגזר הבדואי בדרום.

יובל וורגן: זאת היתה סוגיה ראשונה, סוגיית הקבלה.

יובל וורגן: הסוגיה השנייה, שאתה גם נגעת בה, אדוני היושב-ראש, היא סוגיית התכנים שמוקנים במסגרת לימודי החינוך במוסדות זרים.

יובל וורגן: נשאלת שאלה, למשל, האם קיימת מקבילה לתכנים האלה במוסדות הישראלים.

יובל וורגן: חוץ מאותם 311 סטודנטים שלומדים חינוך יש גם 150 סטודנטים שלומדים בחברון שריעה, לימודי דת אסלאמיים.

יובל וורגן: יכול להיות שיש מקום לבדוק האם יש מקום מקביל ללמוד את הנושא הזה במערכת האקדמית בישראל או במערכת ההכשרה ללימודי דת, להוראת הדת בישראל.

יובל וורגן: מאידך, נשאלת השאלה האם כאשר סטודנט בוגר מוסד זר מבקש להתקבל להסבת אקדמאים להוראה, או אפילו למשרת הוראה במערכת החינוך, האם נבדקת ההתאמה של התכנים שהוקנו לו במסגרת התואר הראשון לתוכנית הלימודים הישראלית, למטרות החינוך בישראל ולדרישות ההוראה.

יובל וורגן: עד כאן.

אלכס מילר: תודה, יובל.

אלכס מילר: תודה על המחקר המעמיק.

אלכס מילר: אני אתן עכשיו למשרד החינוך, אחר כך לחבר הכנסת טלב אלסאנע ואורחים נוספים מהאקדמיה, ואחר כך, חבר הכנסת גנאים.

אלכס מילר: בבקשה, משרד החינוך.

כמאל חוואלד: אני מייצג את המשרד במכללת "אחוה" ובמכללת "קיי".

כמאל חוואלד: אכן, כפי שציין יובל, שתי המכללות מכשירות מורים מזה שנים רבות גם למגזר הבדואי בנגב.

כמאל חוואלד: כפי שראינו, במכללת "קיי" מחצית מהמתקשרים להוראה הם סטודנטים מהמגזר הבדואי, במכללת "אחוה" 25%-20% מהלומדים הם מהמגזר הבדואי.

כמאל חוואלד: לגבי נושא תנאי הקבלה, נדרש ציון משולב של בגרות עם פסיכומטרי.

כמאל חוואלד: הציון המשולב שנדרש במכללות הממלכתיות הוא 525.

כמאל חוואלד: ממוצע של ציוני הבגרות עם ציוני הפסיכומטרי.

כמאל חוואלד: במכללת "אחוה" הציון המשולב הנדרש הוא 500.

כמאל חוואלד: כלומר, אנחנו מדברים על ציון שהוא פחות מהציון הכללי הנדרש במכללות הממלכתיות.

כמאל חוואלד: יחד עם זאת, כל מועמד ללימודים שעומד בתנאי הקבלה מתקבל ללימודים.

כמאל חוואלד: לא ידוע לנו על מקרה אחד, מקרה אחד אפילו, שנרשם ללימודים, עמד בתנאי הקבלה ולא התקבל ללימודים.

כמאל חוואלד: כל המועמדים שנרשמים ועומדים בתנאים – מתקבלים ללימודים.

כמאל חוואלד: וכפי שאמרתי, מחצית מהלומדים ב"קיי" ורבע מהלומדים ב"אחוה" הם מהמגזר הבדואי.

כמאל חוואלד: אכן, יש מחסור במורים מקומיים מהדרום.

כמאל חוואלד: בכלל, בנגב אין מחסור במורים כי הם קולטים מורים צפוניים.

כמאל חוואלד: במורים מקומיים אכן יש מחסור כי, כולם יודעים, קצב הילודה גבוה מאוד והמערכת באזור לא יכולה לספק את הצרכים הנדרשים מבחינת כוח האדם ולכן נקלטים מורים צפוניים שסיימו את לימודיהם לתואר ראשון, לפעמים יותר אפילו, תארים מתקדמים, במוסדות אחרים להשכלה גבוהה.

כמאל חוואלד: נקודה נוספת שאני רוצה להתייחס אליה - - -

אלכס מילר: שנייה, אני לא כל כך הבנתי.

אלכס מילר: הרי אנחנו חיים לפחות לפי איזשהו רציונל בחיים שלנו.

אלכס מילר: חייב להיות רציונל הרי אנחנו לא חיים בעולם שאנחנו מנותקים מהמציאות.

אלכס מילר: אני מדבר על אותו צעיר, אותה צעירה, שמחליטים לעצמם ללכת ללמוד מסלול מסוים, חינוך, לא משנה מה.

אלכס מילר: הם עושים את השיקולים מה הם הולכים לעשות עם מה שהם למדו, הולכים לעבוד או כל דבר אחר.

אלכס מילר: אם הם יודעים שאחרי שהם הולכים לחברון הם צריכים לחזור ארצה, לעשות את כל ההסבות, את כל הבדיקות ואת כל העניינים האלו, כאשר אומרים לו: אין צורך, אתה יכול להתקבל לכאן, יש מספיק מקום.

אלכס מילר: אני לא מבין איך הגענו לזה.

אלכס מילר: למה הם הולכים לשם?

אלכס מילר: או שאותם אנשים הולכים בלי שיש להם איזשהו הסבר ביד מה קורה כאן, או שיכול להיות שיש איזושהי בעיה בפנים כי אני לא רואה שום היגיון.

כמאל חוואלד: אני עוד אגיע להכשרה או ללימודים במוסדות להשכלה גבוהה ברשות הפלסטינית.

כמאל חוואלד: מבחינת המכללות לחינוך אצלנו, לא ידוע על הכשרה להוראה של בוגרים של המוסדות להשכלה גבוהה מהרשות הפלסטינית.

כמאל חוואלד: לא ידוע לנו.

כמאל חוואלד: יש בודדים - - -

אלכס מילר: רגע, אתם ממשרד החינוך, כל מי שמגיע ויש לו תעודה מחברון, נכנס לכיתה?

כמאל חוואלד: לא.

כמאל חוואלד: אני מופקד על תחום ההכשרה להוראה.

כמאל חוואלד: בוגר של מוסד מהשכלה גבוהה בחו"ל, לא משנה אם זה חברון או ארצות-הברית, בא עם תואר, עבר שקילה – אגב, הנתונים של הלשכה להערכת התארים גם כן מראים שמדובר בבודדים, עשרה עד עשרים - - -

אלכס מילר: כן, כי אנחנו מדברים על עליה שקרובה ל-100%.

אלכס מילר: מי שאתה קיבלת אלה הבוגרים, הבוגרים שמספרם היה בעשרות.

אלכס מילר: בעוד שנה-שנתיים אתה תקבל בקשות של מאות.

יובל וורגן: אלה עוד לא סיימו.

כמאל חוואלד: את הנתון ל ה-300 צריך לבדוק.

כמאל חוואלד: בכל מקרה, אצלנו במכללות לחינוך, אין תופעה של הכשרה להוראה של בוגרים של המוסדות להשכלה גבוהה ברשות הפלסטינית.

כמאל חוואלד: אין אצלנו.

כמאל חוואלד: יש מוסד אחד - - -

אלכס מילר: לא היה.

אלכס מילר: זה ההבדל.

אלכס מילר: לא היה למול מה שיהיה.

כמאל חוואלד: סליחה, תן לי בבקשה להשלים.

כמאל חוואלד: יש מוסד אחד, "אלקאסמי", שבנתוניו הוא ציין שיש שם 90 לומדים, בוגרים של המוסדות להשכלה גבוהה ברשות הפלסטינית.

כמאל חוואלד: הנני לציין שה-90 האלה, יש לנו את השמות שלהם, הם ממזרח ירושלים.

כמאל חוואלד: הם לא שייכים לחברה הבדואית בדרום, אלה בוגרים של המוסדות להשכלה גבוהה ברשות אך הם גרים במזרח ירושלים.

כמאל חוואלד: הם סיימו לימודים לתואר ללא תעודת הוראה, השלימו את לימודיהם לתעודת הוראה ב"אלקאסמי".

כמאל חוואלד: כך שמבחינתנו, אנחנו לא מכירים תופעה כזו.

כמאל חוואלד: יכול להיות, כפי שציינת, שעכשיו מתחילה איזושהי נהירה למוסדות האלה, במיוחד לחברון, ואנחנו עדיין לא רואים את התוצאות.

כמאל חוואלד: אולי בהמשך נראה אותם, אבל בשלב הזה, מבחינתנו, אין תופעה כזו.

אלכס מילר: אוקיי, אז אני מציע לקחת את המחקר של יובל כבר עכשיו.

אלכס מילר: אם אתה לא סומך על מה שעשו במחלקת המחקר של הכנסת אז אני מציע שמשרד החינוך ירים טלפון למכללת חברון וישאל כמה ישראלים לומדים אצלכם.

אלכס מילר: יגידו לך, כמו שאמרו ליובל, הוא לא עשה משהו אחר.

אלכס מילר: אין לו מנגנון קבלת מידע אחר ממה שיש לכם.

אלכס מילר: הוא עושה בדיוק אותו טלפון כמו שאתם עושים.

אלכס מילר: אז אתם תחשפו למצב שכנראה שבעוד שנה-שנתיים אתם תקבלו קרוב ל-300 ומשהו תלמידים – בעזרת השם כולם יסיימו שם – עם בקשה להשלמה והסבה למורים כאן בישראל.

אלכס מילר: ואז אתם תתחילו לחשוב ולבדוק כל מסלול ומסלול, להיכנס ולבדוק מה בדיוק הם למדו שם, איך זה מתאים כאן לארץ, לפי אלו תכנים, לפי מה הם הולכים ללמד כאן

אלכס מילר: בארץ וזה יסבך לכם את המערכת בצורה כזו שלא תדעו מאיפה זה בא לכם.

אלכס מילר: אנחנו עשינו לכם עכשיו טובה שבדרך כלל לא עושים אותה.

אלכס מילר: אתה יודע איזו טובה עשינו לכם?

אלכס מילר: אמרנו לכם עכשיו: תתכוננו כי כנראה שבעוד שנה-שנתיים אתה תקבלו "בומבה".

אלכס מילר: בסופו של דבר, הרי אם זה יצליח עכשיו לאותם הסטודנטים, אתה בשנה הבאה תראה עוד 400-300 נרשמים.

אלכס מילר: כי הרי איך עובד השכל הפשוט?

אלכס מילר: השכל הפשוט עובד כך – יושבים בבית, מדברים, ההוא מספר: תשמע, הלכתי ללמוד שם, קיבלו אותי, אני הולך לסיים, כנראה שאני אעשה פה עוד חצי שנה, בלי שום מאמץ התקבלתי והכול בסדר.

אלכס מילר: ואז זה מתחיל להתפשט, היו 20, אחר כך 40, אחר כך 200, 300, 400 ואתה תראה שם שכל חברון - - -

טלב אלסאנע: היושב-ראש, לא ברור לי מה התכלית של הדיון, לא ברור לי מה התכלית של הדברים שאתה אומר.

טלב אלסאנע: אם הבעיה של המוסדות - - -

אלכס מילר: הבעיה שלי - - -

טלב אלסאנע: לא מעניקים מענה לדרישות של הסטודנטים, בוגרי בתי ספר תיכונים, ממגבלות מסוימות ולכן אנחנו צריכים לתת את המענה איך הם ייקלטו, איך הם ילמדו ומה התשובה כדי שהם לא ילכו ללמוד באוניברסיטאות אחרות.

טלב אלסאנע: זה דבר אחד.

טלב אלסאנע: אם יש בעיה שהולכים ללמוד במוסדות אקדמיים בחוץ-לארץ, בירדן או בחברון – ולכן אם אנחנו רוצים או לא רוצים, זה היבט אחר.

טלב אלסאנע: אני לא מצליח להבין למה אתה חותר, מה הכוונה, מה המגמה, כדי לדעת איך להתייחס לדברים שאתה מעלה.

אלכס מילר: המגמה שלי היא שהסטודנטים שיש להם פוטנציאל ללמוד בארץ – שילמדו בארץ.

טלב אלסאנע: שילמדו בארץ, מצוין.

טלב אלסאנע: השאלה היא מדוע לא מתקבלים.

טלב אלסאנע: מה ואיך צריך לעשות כדי - - -

אלכס מילר: טוב, נגיע לזה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אלסאנע, אני מכיר אותך - - -

טלב אלסאנע: בוא נמקד את הדיון בצורה הזו.

אלכס מילר: קודם כל, לא צריך לנהל אותי, דבר ראשון.

אלכס מילר: דבר שני, אני מכיר אותך כבן-אדם עם סבלנות.

טלב אלסאנע: יש לי הרבה סבלנות.

אלכס מילר: אז אם יש לך סבלנות תחכה, תכף נגיע גם אליך ולכל האורחים.

אלכס מילר: תכף.

אלכס מילר: אנחנו כרגע עם משרד החינוך.

אלכס מילר: אני מנסה להבין האם משרד החינוך מודע לסוגיה, ואם אכן הסוגיה הזו קיימת, כמו שנמסר לנו, מה בעצם אפשר לעשות כדי למנוע מהסטודנטים הישראלים שיש להם פוטנציאל , יש כאלה שאין – אני לא יכול למנוע מהסטודנט, כשיש היום בעיה מאוד רצינית להתקבל לבית הספר לרפואה בארץ כי יש מגבלה מאוד גדולה, ללכת ללמוד במקום אחר.

אלכס מילר: לא יכול למנוע.

אלכס מילר: אבל אם יש היום אפשרות, יש מקומות, אף אחד לא מונע, את תנאי הקבלה אפשר להתאים, אפשר גם לעשות איזשהו מאמץ, "על תנאי" – ואנחנו מכירים גם מסלולים שנכנסים לתואר ראשון, רק דיברנו על כך בישיבה הקודמת , "על תנאי" ומשלימים אחר כך והכול בסדר – להתקבל כאן בארץ.

אלכס מילר: אני לא חושב שהסטודנטים הישראליים צריכים לממן אוניברסיטאות בחברון.

אלכס מילר: אני לא חושב.

אלכס מילר: אם גם נאמר שקרוב ל-80% שם לומדים.

אלכס מילר: למה אנחנו צריכים לממן להם את האוניברסיטאות?

אלכס מילר: אני חושב שקודם כל צריך למצוא את הפתרונות.

אלכס מילר: אם אין פתרונות ואם הכול מפוצץ ויש משהו יוקרתי – אז בסדר, אני לא נכנס לזה, זה שוק חופשי.

אלכס מילר: אבל פה אנחנו מדברים על מצב של רגולציה פשוטה עם קצת שכל.

אלכס מילר: אנחנו ממשיכים הלאה, אני אתן לך להתייחס בסוף.

אלכס מילר: אתה עוד תשמע כאן דברים שיכול להיות שיהיו קשורים למשרד החינוך, אני אתן לך להתייחס בצורה מסודרת.

אלכס מילר: המועצה להשכלה גבוהה, בבקשה.

ריקי מנדלצוייג: אני אעשה סקירה קצרה על פעילות ות"ת, ועדה לתכנון ותקצוב למען קידומו של המגזר הערבי בכלל, וכמובן כבר יש היום ערנות למגזר הבדואי בפרט.

ריקי מנדלצוייג: אני אתחיל בכך שות"ת אישרה תוכנית רב-שנתית לקידומו של כל המגזר הערבי והקציבה הקצבות ייעודיות לשם כך.

ריקי מנדלצוייג: לאחר אישורה של התוכנית הרב-שנתית אישרה ות"ת הקמתה של ועדת היגוי מיוחדת בראשותו של פרופסור פייסל עזאיזה, שהוא חבר מל"ג וחבר ות"ת.

ריקי מנדלצוייג: הוועדה הזאת דנה היום ומתייחסת לגיבוש תוכנית הנגשה לפיתוח תוכניות במוסדות להשכלה גבוהה למען הרחבת נגישות האוכלוסייה הערבית.

ריקי מנדלצוייג: הוועדה קיימה לאחרונה דיונים מיוחדים לגבי קידום ההנגשה של האוכלוסייה הבדואית.

ריקי מנדלצוייג: אנחנו מצפים שבעתיד הקרוב אנחנו נקבל תוכנית מלאה להרחבת ההנגשה למגזר הערבי, על הבעייתיות של האוכלוסייה הבדואית.

ריקי מנדלצוייג: אני רוצה לציין שלאחרונה פתחנו בשישה מוסדות להשכלה גבוהה פיילוט של מכינות המיועדות לאוכלוסייה הערבית, כאשר הפיילוט הזה מתרכז במוסדות: אוניברסיטת בן-גוריון, "ספיר", "טכניון", "מכללת גליל מערבי" ו"אורט בראודה".

ריקי מנדלצוייג: כרגע יש לנו בסביבות 140 סטודנטים במכינות היהודיות האלה.

ריקי מנדלצוייג: זה פיילוט.

ריקי מנדלצוייג: אנחנו נקבל את הניסיון ונרחיב עם קבלת - - -

אלכס מילר: כמה בקשות היו מתוך ה-140?

ריקי מנדלצוייג: אני לא יודעת כמה בקשות, אני יודעת שהיום – יש לנו סטטיסטיקות לגבי בקשות?

קריאה: באוניברסיטת בן-גוריון ו"ספיר", כמה יש?

ריקי מנדלצוייג: ב"ספיר" לומדים היום 36 סטודנטים.

ריקי מנדלצוייג: הבעיה היא שההחלטה התנתה את פתיחת המכינות הייעודיות במספר סטודנטים שלא עובר את ה-30 – קצת עברנו בכל מיני מקומות – כדי לעלות על כל הבעייתיות ואם יש, ברגע שירחיבו אותם, ניסיון לגבי הצרכים.

ריקי מנדלצוייג: אני רוצה לציין פה שהמכינות האלה אמורות להכין את התלמידים לקליטה במוסדות ישראליים להשכלה גבוהה, גם בתוכניות פרטיות.

אלכס מילר: את אומרת שכדאי להעלות אותם בתנאי הקבלה?

ריקי מנדלצוייג: כן.

ריקי מנדלצוייג: להביא אותם לידי תנאי קבלה ולהביא אותם להתקבל לתוכניות יוקרתיות.

ריקי מנדלצוייג: לא לכל מיני דברים שפחות יוקרתיים, ממש לתוכניות יוקרתיות, כשהטכניון, כמובן ברור למה הוא שואף.

אלכס מילר: בסדר.

ריקי מנדלצוייג: זה לא הסוף, יש לנו עוד כמה דברים.

ריקי מנדלצוייג: אנחנו פועלים במסגרת האוניברסיטה הפתוחה.

ריקי מנדלצוייג: עכשיו יש הקצבה מיוחדת לקידום האוכלוסייה הערבית והבדואית.

ריקי מנדלצוייג: הם שמים דגש על האוכלוסייה הבדואית בתוך המערכת של האוניברסיטה הפתוחה, היא הולכת לכיוון של יישובים ואיתור אוכלוסיות מתאימות.

ריקי מנדלצוייג: דבר נוסף, אנחנו בעצמנו קיבלנו לאחרונה פניה של שני מוסדות חדשים שלנו, מכללות, שרוצות להקים מערך של תוכניות לאוכלוסייה הבדואית.

ריקי מנדלצוייג: מדובר בנשים במיוחד, כשהכוונה היא אפילו לעשות את זה באמצעות הסעות ויצירת תנאים מיוחדים למשיכתן לתוך המכללות.

מסעוד גנאים: אלו מכללות?

ריקי מנדלצוייג: "לנדר" בירושלים ואור יהודה.

ריקי מנדלצוייג: אנחנו בוחנים עכשיו את הבקשות האלה.

ריקי מנדלצוייג: אנחנו רוצים לראות איך הם עומדים בכל התנאים שלנו לגבי המוסדות האלה עצמם.

ריקי מנדלצוייג: אני רוצה לציין במיוחד את התוכנית של "הישגים" שאנחנו מפעילים באמצעות "ג'וינט".

ריקי מנדלצוייג: התוכנית הזאת היום תכלול גם את היישובים הערביים, כשות"ת מתקצבת את רובה, על מנת לאתר אוכלוסיות מתאימות לקידום בתוך היישובים הערביים.

ריקי מנדלצוייג: זה בערך המערך שות"ת יצרה בשנה האחרונה, תשתית לקידומה של האוכלוסייה הערבית והבדואית, ויש היום תשומת לב מיוחדת לאוכלוסייה הבדואית.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: חבר הכנסת אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע: כן, אדוני היושב-ראש.

טלב אלסאנע: אני חושב שהיוזמה היא יוזמה חשובה והשאלה הנשאלת – כאשר כולנו מודעים לעובדה של חשיבות החינוך כמוביל שינוי בתוך החברה, ובמיוחד החברה הערבית, והחברה הבדואית בפרט – השאלה הנשאלת, כבוד היושב-ראש, אילו לאותם סטודנטים וסטודנטיות ניתן מענה במכללות ובאוניברסיטאות בישראל, הם היו נאלצים לעבור לאוניברסיטאות בירדן?

טלב אלסאנע: בירדן יש יותר מ-10,000 סטודנטים, מדוע הם הולכים לירדן?

טלב אלסאנע: מדוע הם נוסעים לשם אם הם היו מתקבלים לאוניברסיטת תל-אביב, אוניברסיטת בן-גוריון או אוניברסיטת חיפה?

טלב אלסאנע: מדוע הולכים למשל לחברון, עם כל המגבלות והקשיים של מחסומים, בדיקות וחיפושים?

טלב אלסאנע: האם הם עושים את זה מתוך הובי, תחביב, או בגלל אילוצים?

טלב אלסאנע: ומי אחראי למציאות הזו?

טלב אלסאנע: מי מאלץ אותם?

טלב אלסאנע: מי אמור לתת את המענה ולא נתן את המענה?

טלב אלסאנע: מדוע אנחנו שומעים היום, שהיום יש תוכניות וועדת היגוי, היום.

טלב אלסאנע: למה לא לפני 10 שנים?

טלב אלסאנע: למה לא לפני 20 שנה?

טלב אלסאנע: גם היום אנחנו שומעים "הקצבות ייעודיות" – כמה הקצבות ייעודיות?

טלב אלסאנע: לאן הן מיועדות?

טלב אלסאנע: אנחנו לא שומעים.

טלב אלסאנע: סיסמאות.

טלב אלסאנע: "נגישות" – מה התוכניות?

טלב אלסאנע: באיזה מימדים?

טלב אלסאנע: אנחנו יודעים מה הצרכים של האוכלוסייה.

טלב אלסאנע: מדברים על 30 סטודנטים, איזה מענה זה?

טלב אלסאנע: לכמה סטודנטים זה ייתן מענה?

ריקי מנדלצוייג: זה פיילוט.

טלב אלסאנע: עכשיו מתחילים עם הפיילוט.

טלב אלסאנע: מתי יתחיל היישום הממשי?

ריקי מנדלצוייג: עוד שנה.

טלב אלסאנע: לכן, יש מחדל איום ונורא, רשלנות פושעת, של מערכת ההשכלה אקדמית במתן צרכים ומענה לציבור ולסטודנטים הערבים, ובמתן נגישות.

טלב אלסאנע: כל הדבר הזה הקרוי "פסיכומטרי" זה דבר, שלדעתי, צריך להעמיד לדין את מי שאחראי ליוזמה הזאת, כי יש סטודנטים שמסיימים באוניברסיטאות בירדן רפואה ומצטיינים אחר כך בבתי החולים בישראל – אני מכיר אחד שסיים באוניברסיטה הטכנולוגית בירדן, כבוד היושב-ראש, משרד הבריאות עורך בחינות לבוגרים - - -

אלכס מילר: כמה משלמים שם?

רסול סעדה: הרבה יותר מישראל.

טלב אלסאנע: הרבה יותר.

אלכס מילר: כי אצלנו זה מתוקצב, אין לנו בתי ספר לרפואה פרטיים.

טלב אלסאנע: אז הם הולכים לשלם, ועם כל הקשיים הם הולכים לשם, בגלל שחוסמים אותם.

טלב אלסאנע: אני אגיד לך מה קורה.

טלב אלסאנע: למשל, כדי לקחת נתון, משרד הבריאות – ד"ר ריאד נמצא כאן והוא יכול להתייחס, הוא בקיא בנתונים הרבה יותר ממני – בבחינה של משרד הבריאות לגבי בוגרי רפואה, בין כל בוגרי הרפואה באוניברסיטאות בעולם, אני חושב, מספר אחד הם הבוגרים של אוניברסיטאות ירדן.

טלב אלסאנע: הם המצטיינים, עוברים את הבחינה בהצלחה.

טלב אלסאנע: כל הבוגרים מהסטודנטים הערביים בישראל שלמדו שם, חוזרים ונקלטים ומצטיינים בעבודה.

טלב אלסאנע: מדוע הם לא מתקבלים לאוניברסיטאות בישראל?

טלב אלסאנע: מדוע חוסמים אותם?

אלכס מילר: כי אצלנו זה מתוקצב - - -

טלב אלסאנע: כי עושים פסיכומטרי.

טלב אלסאנע: מה הטעם בפסיכומטרי הזה?

טלב אלסאנע: מה ההמצאה הגאונית הזו?

טלב אלסאנע: לכן, טוב תעשה היושב-ראש, אם אתה תוביל שינוי מגמה.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות שהפסיכומטרי – יכול להיות שיהיה, אבל הערך שלנו בשקלול הציונים צריך להיות נמוך יותר, לתת הדגש רב יותר לבחינות הבגרות.

טלב אלסאנע: זה דבר אחד.

טלב אלסאנע: דבר שני, שיהיה חלק ממערכת החינוך, חלק ממערכת ההוראה.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות שמי שמסיים תיכון ויש לו יכולת כספית עובר את הקורסים של הפסיכומטרי ומשפר את סיכוייו, ומי שידו אינה משגת את הקורסים האלה לא יכול.

טלב אלסאנע: לכן, כל עוד שהמדינה – וזה תפקידה, לתת הזדמנויות שוות לסטודנטים שלה – לא עושה את זה, היא צריכה לברך ולהודות לאוניברסיטאות האחרות שמקבלות את הסטודנטים הערביים בישראל.

טלב אלסאנע: אנחנו מייחלים ליום שהסטודנטים לא יצטרכו ללכת לא לחברון, לא לג'נין, לא לירדן, לא לרומניה ולא לאיטליה, אלא ילמדו כאן.

טלב אלסאנע: זו, לדעתי, אחריות שלנו.

אלכס מילר: חבר הכנסת אלסאנע, אני רק רוצה להגיד לך שההחלטה בעניין הזה היא החלטה לא פשוטה.

אלכס מילר: אם אנחנו נחליט שמדינת ישראל מתחילה לפתוח מסלולים ומוסדות אקדמיים, ודרך אגב - - -

טלב אלסאנע: שהשנה הראשונה תהיה חופשית לכולם, ואחר כך תהיה סלקציה בתוך האוניברסיטאות לפי התעודה של התלמידים, כמו שיש בארצות הברית ובכל העולם.

אלכס מילר: חבר הכנסת אלסאנע, הרי אתה יודע שברפואה זה לא העניין.

אלכס מילר: אני חושב שגם כל מי שנמצא היום בעניין הזה מבין שיש היום יותר סטודנטים שיכולים להיכנס עם כל תנאי הקבלה ללימודי הרפואה, מאשר כמות הסטודנטים שהמדינה יכולה להכניס אותם.

טלב אלסאנע: למקצועות פרה-רפואיים, לא רק רפואה.

טלב אלסאנע: סיעוד, פיזיותרפיה, כל התחומים האלה חסומים.

אלכס מילר: אנחנו צריכים לעשות על זה דיון נפרד – ואני אעשה על זה דיון נפרד יכול להיות בעוד כשבועיים – האם יכולה היום המערכת האקדמית במדינת ישראל לתת אישורים להקמת מוסדות לא מתוקצבים, ללימודי המקצועות הפופולריים בקרב סטודנטים הלומדים מחוץ לישראל.

אלכס מילר: יכול להיות שזה יפתור חלק מהבעיות.

אלכס מילר: אני לא אומר שאנחנו יכולים היום לתת מענה לבתי הספר לרפואה כי אנחנו יודעים שכמות המיטות היא דבר שחסר, וזה לא משנה אם זה יהיה בתשלום או מתוקצב, עדיין לא תוכל להרחיב את זה.

אלכס מילר: אבל יכול להיות שבמקצועות מקבילים, איפה שלא צריך להיות תלויים בבתי חולים, אפשר למצוא פתרונות.

אלכס מילר: מה שחשוב לי עכשיו הוא לשמוע האם במסגרת הקיימת היום ניתן לתת פתרונות לאותם הסטודנטים.

אלכס מילר: אני יודע שבצפון לא חסר מוסדות אקדמיים, לא חסר שם גם מכללות לחינוך.

אלכס מילר: אני יודע שבדרום המצב הרבה יותר קשה, יש מגבלות מבחינת המוסדות של קליטת תלמידים.

אלכס מילר: צריך לעשות כאן הערכת מצב ואני הייתי גם מציע שתשבו בצורה מסודרת עם משרד החינוך ועם המועצה להשכלה גבוהה ותחשבו איך אפשר למצוא פתרונות.

אלכס מילר: הייתי גם מציע שתבדקו באמת מה הסיבות שהסטודנטים הולכים לשם.

אלכס מילר: יכול להיות שיש בעיה בהסברה, כי אני שומע כאן שני צדדים, אחד אומר: אין בעיה, בואו אלינו, והשני אומר: לא ידענו שאפשר לבוא אז הלכנו לשם.

אלכס מילר: יש כאן איזושהי תקלה בתוך המערכת.

אלכס מילר: או שבאמת משרד החינוך יכול להגיד היום: רבותי, אנחנו מיצינו את כל מה שיש לנו מבחינת כמות הסטודנטים במכללות שלנו בדרום, פשוט לא יכולים לקבל יותר.

אלכס מילר: אם המצב הוא לא כזה, יכול להיות שיש בעיה בפנים, בתוך המערכת.

אלכס מילר: אני הייתי גם רוצה לשמוע מאותם האנשים שבאמת יכולים להצביע לנו על הבעיה, כי אני לא מצליח להבין איפה הסיבה שפתאום בשנה-שנתיים יש לנו מקפצה של קרוב ל-100% של הסטודנטים הזולגים למכללות ברשות.

אלכס מילר: זה דבר שהוא לא הגיוני, הוא לא מסתדר לי בראש.

אלכס מילר: הרי האנשים מבינים שהם צריכים לחזור ולעבור את כל המנגנונים.

אלכס מילר: אני מבין שכן יש עבודה, כן יש פרנסה, כן יש בתי ספר, אבל אם צריכים לעבור את כל הברדק הזה כאן בארץ אחרי זה, ולפני זה, ובכל מהלך הלימודים שהם נוסעים – כמו שטלב אומר – מחסומים, ואלוהים יודע גם מה קורה שם בפנים ועם איזו רמה הם יוצאים.

אלכס מילר: אני בטוח שכל הורה ששולח את הילד שלו לבית הספר היה רוצה שהמורה שעומד מולו יהיה מורה איכותי ברמה גבוהה, ולא יביא איזו תעודה ממקום שאינני יודע מה הרמה שם ומה מלמדים שם, ואחר כך הוא מעביר את זה לילד שלו.

אלכס מילר: אתה היית שולח ילד לבית ספר שאתה לא יודע מאיפה המורה הגיע ומה בדיוק - - -

טלב אלסאנע: הרמה של האוניברסיטאות האלה היא טובה.

טלב אלסאנע: לא מיד לפסול אותן בגלל שאומרים שזו הרשות הפלסטינית כי הם מלמדים ברמה מצוינת.

מסעוד גנאים: לא ייתכן שזה יקרה, אי אפשר שזה יקרה.

מסעוד גנאים: מדעתי, כמורה לשעבר, אבל כמי שמכיר מה יש במשרד החינוך ומה מתנהל, לא כל אחד שמביא תעודה מאיזשהו מקום מקבלים אותו להיות מורה.

אלכס מילר: אז בגלל זה אני אומר, עד כמה בן-אדם צריך להיות סגור עם ההחלטה ללכת ולעבור את כל הבלגן הזה, כאשר אומרים לו שיש מצב לעשות את זה כאן בלי כל זה.

אלכס מילר: השאלה היא האם הבעיה היא באמת שאין מקום – וזו בעיה אחת שצריך לפתור – ואם יש מקום והבעיה היא בתנאי הקבלה, צריך לראות איך עושים את זה בצורה חכמה.

אלכס מילר: הרי, רבותי, אני מכיר מסלולים שמקבלים בהם אנשים בלי תעודת בגרות בכלל ועושים להם מכינות והתניות והכול.

אלכס מילר: קחו לדוגמה את המסלולים בטכניון למגזר החרדי.

אלכס מילר: במגזר החרדי לא יוצאים עם בגרויות, הם לומדים הכול אחרי והם משתלבים.

אלכס מילר: יכול להיות שצריך לעשות שינויים במערכת החינוך, יכול להיות שצריך ליצור מסלולים מיוחדים לאותם התלמידים, נגיד שנה לפני ולראות איך מעלים אותם לרמה שהם יוכלו להשתלב.

ריקי מנדלצוייג: המכינות עושות את זה.

אלכס מילר: יפה, אז אני מאוד שאני מאוד מודאג, רבותי, אני מאוד מודאג מהמספרים האלו.

אלכס מילר: אני מאוד מודאג.

אלכס מילר: אני לא ציפיתי שאנחנו נראה את המספרים האלה.

אלכס מילר: אני חשבתי שאנחנו עומדים איפשהו ב-100, אולי בגלל שזה יותר קל, אולי המשפחה גרה שם ואפשר ללכת ולחיות שם, יותר קל – אבל פה אנחנו מדברים על מצב אחר לחלוטין.

אלכס מילר: יש לנו כאן את ד"ר קליינמן.

מסעוד גנאים: אני חושב שהתור שלי, אדוני היושב-ראש.

אלכס מילר: אז תתייחס אתה ואחר כך ד"ר קליינמן.

מסעוד גנאים: זה מה שאמרת, אחרי טלב אלסאנע אני, נכון?

אלכס מילר: בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בתחילה באמת חשבתי שאתה מקיים את הדיון הזה כדי לתקוף את הלימודים ברשות הפלסטינית, כך חשבתי, אבל אם זה מתוך דאגה לרמת החינוך והמורים - - -

אלכס מילר: חבר הכנסת גנאים, אני אגיד לך יותר מזה, לא מעניינת אותי הרשות הפלסטינית.

אלכס מילר: אני אומר לך את זה בשיא הרצינות.

אלכס מילר: לא מעניין אותי.

אלכס מילר: אני פשוט דואג מאוד לסטודנטים שלו, ישראלים, שהולכים ללמוד שם.

אלכס מילר: אני לא רוצה שהם ילמדו שם, אני רוצה שהם ילמדו כאן.

אלכס מילר: אני מחפש להם פתרונות.

אלכס מילר: אני לא רוצה שיישבו להם שם על הראש עם כל מיני תכנים - - -

מסעוד גנאים: יופי, תן לי להמשיך, כי החלק השני הוא שאתה הולך - - -

אלכס מילר: בבקשה.

מסעוד גנאים: אז אני אתך, בסדר גמור.

מסעוד גנאים: אם זו הדאגה לחינוך, לרמת החינוך, לרמת המורה, זה בסדר גמור, אני אתך.

אלכס מילר: מצוין.

מסעוד גנאים: אני אומר מתוך ידיעה, האוניברסיטה בחברון, "אל-ג'אמעה אל-ערביה אל-אמריקיה", הם מוכרים.

מסעוד גנאים: גם "נג'אח" בשכם, אני יודע שהם מוכרים בישראל.

מסעוד גנאים: הם מוכרים בישראל, התעודות שלהם מוכרות.

מסעוד גנאים: אבל בקשר לחינוך ולהוראה, זאת פעם ראשונה שאני שומע שיש הרבה.

מסעוד גנאים: אני יודע, היסטורית, למדו שם שריעה כי בישראל לא היו מכללות כדי ללמוד דת, ללמוד שריעה, והם חוזרים כדי ללמד גם.

מסעוד גנאים: משרד החינוך, אני חושב – כמו שהוא עושה עם כל התלמידים שלומדים בשאר אוניברסיטאות העולם – הוא מתאים, הוא יודע את התכנים, את התוכניות שיתאימו למערכת החינוך בישראל.

מסעוד גנאים: זה לא שכל מי שמביא תעודה מאיזשהו מקום בעולם יכול להיכנס לבית ספר.

מסעוד גנאים: יש שם איזה שהן השוואות, יש תכנים, יש מה שדורש משרד החינוך בישראל, ולפי זה הוא מתקבל או לא מתקבל.

מסעוד גנאים: אני חושב שהדבר העיקרי בכלל בקשר לסטודנטים שלומדים מחוץ לישראל – אם זה בירדן, אם זה בחברון ואם זה בג'נין – הגורם העיקרי הוא תנאי הקבלה הקשים.

מסעוד גנאים: אני לא מתכוון לחינוך ולהוראה עכשיו, אני מתכוון לשאר המקצועות, אם זה רפואה, אם זה רפואת שיניים.

מסעוד גנאים: אבל ברפואה גם, חבר הכנסת טלב אלסאנע היקר, זה לא הפסיכומטרי המכשול, זו הוועדה.

מסעוד גנאים: יש שם איזושהי ועדת קבלה ושם הסינון, שם.

מסעוד גנאים: היתה פעם, אדוני היושב-ראש, איזו הצעה – מאחר ושאלת על שכר הלימוד הגבוה מאוד בירדן – שישראל יעלו קצת את התשלומים ואת שכר הלימוד אבל יקלו קצת בתנאי הקבלה.

אלכס מילר: לא, לא - - -

מסעוד גנאים: מה "להקל"?

מסעוד גנאים: לא לקבל כל אחד, לא.

מסעוד גנאים: אבל כאשר בא לך סטודנט עם הפסיכומטרי הגבוה ביותר, עם בגרות גבוהה ביותר, עם כל המבחנים ובסוף הוא נכשל או בסוף לא מקבלים אותו בגלל שהוועדה הזו לא ראתה שהוא כל כך מתאים, אני חושב שאנחנו בבעיה.

מסעוד גנאים: מה עוד - -

אלכס מילר: אבל יש סיכוי שיש אפליה מתקנת גם בכל אותם בתי הספר במגזר הערבי.

מסעוד גנאים: - - אלה שלא מתקבלים בישראל, אדוני היושב-ראש, חוזרים - -

טלב אלסאנע: חוזרים בתור רופאים.

מסעוד גנאים: - - חוזרים והם הראשונים – אלה שלומדים בירדן – הם מצליחים בבחינה הקשה ביותר, הם הראשונים שמצליחים.

מסעוד גנאים: אז אני חושב, אדוני היושב-ראש, שצריך, אחד, להקל בתנאי הקבלה, אני מתכוון לרפואה ולשאר.

מסעוד גנאים: אבל בקשר לחינוך, אני חושב – זאת הפעם הראשונה שאני יודע שיש מספר כזה - - -

טלב אלסאנע: תנאי קבלה זה גם דבר בעייתי.

מסעוד גנאים: אבל במכללות גם – אני מכיר את המכללות ואת תנאי הקבלה שלהן, חבר הכנסת טלב אלסאנע – להפך, שיקשו בתנאי הקבלה למכללות למורים.

אלכס מילר: לדעתי, כדי להוציא 500 בפסיכומטרי לא צריך אפילו להתכונן.

טלב אלסאנע: צריך כי הרמה של בתי הספר התיכוניים היא בעייתית.

מסעוד גנאים: נכון, זו שרשרת שצריך בה את הכול.

אלכס מילר: טוב, תודה.

אלכס מילר: בבקשה.

סלימאן אלטלקאת: קודם כל, בתחילה אני מברך על קיום הפגישה והישיבה הזאת.

סלימאן אלטלקאת: אני דווקא רוצה להתחיל בנימה חיובית, למרות שאנחנו מתכנסים כאן – כמו שאמר חבר הכנסת טלב אלסאנע – יש כאן בעיה מאוד חמורה ומאוד מדאיגה והיא בעיית ההשכלה הגבוהה במגזר הבדואי בנגב.

סלימאן אלטלקאת: אני רוצה דווקא להתחיל מכך שסוף סוף המגזר הבדואי עם הפנים להשכלה גבוהה והתודעה של המגזר היא לקראת השתלבות במעגל ובתהליך ההשכלה הגבוהה באוניברסיטאות.

סלימאן אלטלקאת: זו תופעה מאוד מאוד חשובה וזה לדעתי הזמן לברך על התופעה הזו.

סלימאן אלטלקאת: מה עוד שאנחנו מדברים על אחוז גבוה מאוד של נשים במגזר הבדואי שסוף סוף יוצאות ממתחם השבט והחמולה ויוצאות לדרוש חינוך והשכלה גבוהה.

סלימאן אלטלקאת: זה בעצם מביע ומייצג את הרצון של המגזר הבדואי – איך אומרים?

סלימאן אלטלקאת: – הרבה מאוד שנים הוא היה מין נטל.

סלימאן אלטלקאת: הוא רוצה לקחת את הדברים לידיים ולצאת מהמעגל העוני, התסכול וכל שאר הדברים ולהיות חלק מאנשים שמקדמים את עצמם.

סלימאן אלטלקאת: היום, המפתח היחידי במציאות שבה קיים המגזר הבדואי, זו רק השכלה והשכלה גבוהה בעיקר.

סלימאן אלטלקאת: זה בגדול.

סלימאן אלטלקאת: עכשיו לגבי נושא התוכניות.

סלימאן אלטלקאת: שמענו פה על הרבה תוכניות, הרבה מאוד נתונים, אני רוצה להגיד במשפט אחד – באמת, לא באתי לכאן להתווכח עם נתונים, אני יכול להגיד רק משפט אחד – שאם המציאות היתה כל כך ורודה, תאמינו, לא היינו מתכנסים היום ולא היינו דנים בנושא של השכלה גבוהה.

סלימאן אלטלקאת: התמונה היא אחרת לגמרי, מאוד אחרת.

סלימאן אלטלקאת: אם כי אני לא יכול להתעלם מהתפקיד החשוב מאוד ומהתרומה החשובה מאוד של כל המוסדות להשכלה גבוהה, אם זה בדרום ואם זה בכלל.

סלימאן אלטלקאת: המוסדות להשכלה גבוהה עושות תפקיד חשוב, אבל הוא תפקיד חלקי מאוד והוא לא עונה על הצרכים של מערכת החינוך וההשכלה במגזר הבדואי.

סלימאן אלטלקאת: אני לא חושב שהבעיה המרכזית היא שהולכים ללמוד בחברון, בירדן, או במקומות אחרים אלא הבעיה המרכזית היא שאין מענה, אין מוסדות ואין תוכניות שיענו על הצרכים של המגזר.

סלימאן אלטלקאת: התרבות הערבית בכלל אומרת "אטלוב אלעלם ולו פי אל-סין".

סלימאן אלטלקאת: זאת אומרת, לדרוש את ההשכלה אפילו בסין, תיסע ותלך ותלמד ותשיג השכלה.

סלימאן אלטלקאת: לכן, אילו היה באמת מענה הולם ורציני – אני, בדרך כלל כואב לי כשאני שומע על כל כך הרבה תקציבים ומשאבים.

סלימאן אלטלקאת: אני, כמי שמקדם השכלה 12 שנה במסגרת יוזמה ראשונה וייחודית במגזר הבדואי שקוראים לה "מכללת מרכז הנגב", שיושבת בבאר-שבע, מוסד חינוכי מוכר, מוסד שהוא גם מלכ"ר, שעובד עם כל משרדי הממשלה, אנחנו תמיד שומעים על ועדות, על תקציבים, על נתונים ועל דברים, אבל בפועל המציאות היא משהו אחד והוועדות והחדרים המפוארים הם מציאות אחרת.

סלימאן אלטלקאת: אני גם שמעתי את ד"ר חוואלד, שהוא לא מכיר את הנתונים.

סלימאן אלטלקאת: הנתונים שלו הם נתונים אחרים.

סלימאן אלטלקאת: אבל אני אישית יודע מהמכתבים הרבים שהעברתי גם אליו וגם אל האגף בירושלים – והיו לנו הרבה מאוד התכתבויות – הצגתי לא פעם את המחסור, את הצרכים ואת הבעיות וכל פעם קיבלנו את אותה תשובה: יש לנו שתי מכללות בדרום, מכללת "אחוה" ומכללת "קיי".

סלימאן אלטלקאת: יש לנו ב"אחוה" מסלול למגזר הבדואי וב"קיי" מסלול למגזר הבדואי והם נותנים מענה.

סלימאן אלטלקאת: העובדות – גם שהכנסת מציגה וכל העובדות האלה – מדברות אחרת.

סלימאן אלטלקאת: זה אחד.

סלימאן אלטלקאת: בי"ת, אני הייתי רוצה לומר כך: חברים, דרוש שינוי תפיסה.

סלימאן אלטלקאת: שינוי התייחסות למגזר הבדואי.

סלימאן אלטלקאת: אי אפשר להמשיך במשך 60 שנה להתייחס למגזר הבדואי כאילו הוא גוף חולה, חברה חולה.

סלימאן אלטלקאת: צריך ועדה מיוחדת, צריך מסלול מיוחד, צריך משהו מיוחד.

סלימאן אלטלקאת: לדעתי, זה בדיוק המפתח ועל זה אנחנו צריכים לדון היום.

סלימאן אלטלקאת: לדעתי אנחנו באים גם להציג את הבעיה וגם להציג פתרונות.

סלימאן אלטלקאת: החסמים, המכשולים, הפסיכומטרי, תנאי הקבלה, הוועדות, כל הבעיות האלה הן באמת הבעיות שלדעתי אנחנו צריכים להתמקד בהן ולטפל בהן.

סלימאן אלטלקאת: וטוב יעשה משרד החינוך אם הוא ייקח את הדברים האלה באמת ברצינות סוף סוף.

סלימאן אלטלקאת: יש באוניברסיטה הפתוחה קבלה פתוחה.

סלימאן אלטלקאת: אנחנו עובדים בשיתוף עם האוניברסיטה הפתוחה ויושבת כאן מנהלת קמפוס "בית יציב" של באר שבע, של הדרום.

סלימאן אלטלקאת: יש היום בערך, מהנתונים שאני קראתי והדיקנית פרופסור תמר הרמן מצביעה על כך, שיש כמעט 2,500 סטודנטים מהמגזר הערבי הלומדים באוניברסיטה הפתוחה.

סלימאן אלטלקאת: יש שם תהליך של כל מיני תרגומים, קורסים בתחילת התהליך האקדמי בשפה הערבית.

סלימאן אלטלקאת: נעשים שם דברים מאוד מאוד יפים ומאוד מאוד טובים.

סלימאן אלטלקאת: זה רק אומר שהפסיכומטרי וכל הדרישות הם מין חסמים ומכשול.

סלימאן אלטלקאת: אנשים שמצליחים באוניברסיטה הפתוחה – והיום יש באמת הרבה מאוד סטודנטים מהמגזר הבדואי שלומדים באוניברסיטה הפתוחה, לומדים בצורה מאוד יפה, מקבלים את הטיפול שלהם ומתקדמים.

סלימאן אלטלקאת: נכון, בהתחלה יש קצת קושי להסתגל, קצת קושי בשפה אבל מתגברים על זה כשיש רצון.

סלימאן אלטלקאת: לבוא ולהגיד שמכללת "קיי" ומכללת "אחוה" עונים על הצורך זה דבר מופרך מהיסוד.

סלימאן אלטלקאת: למכללת "קיי" יש מכסה מאוד מאוד מצומצמת ומוגבלת ומשיקולים שלה – והיא מקבלת נתח, אני יכול להגיד שרק השנה מכללת "קיי", בגלל כל המהומה ובגלל כל הנהירה למוסדות כאלה ואחרים, פתחה את הברז טיפה, הוסיפה עוד 10 או 20 סטודנטים שהתקבלו אליה השנה.

סלימאן אלטלקאת: אני בא גם מ"קיי", הייתי ב"קיי", אני מכיר את "קיי", אני מכיר את הנתונים של "קיי" והלוואי הלוואי שסוף סוף תהיה שקיפות בנתונים.

סלימאן אלטלקאת: אם המכללות באמת יציגו שקיפות כמה סטודנטים בדואים נרשמים, מה בדיוק הנתונים שלהם, כמה מתקבלים, ומאלה שלא מתקבלים – כמה באמת עונים על הדרישות.

סלימאן אלטלקאת: אני יכול להגיד לכם שאני אישית הסתובבתי ופגשתי סטודנטים שנרשמו ל"קיי", עונים על כל הדרישות של "קיי" ולא התקבלו בגלל של"קיי" יש מכסה והיא רוצה לעמוד במכסה שלה.

סלימאן אלטלקאת: לכן, במשפט אחד אני אגיד שההצעה שלנו – כמי שבא באמת מתוך הקהילה ועובד הרבה מאוד שנים בתחום – הפתרון יהיה מכללה אקדמית במגזר הבדואי שתפעל, לפחות בשלב הראשון, תחת מטריה של מוסד אקדמי מוכר, של משרד חינוך, תחת המל"ג גם, בתוכניות מוכרות.

סלימאן אלטלקאת: לאט לאט המכללה הזו תדגיש את השפה הערבית ואת הצרכים הייחודיים של האוכלוסייה.

סלימאן אלטלקאת: המכללה הזו תיתן מענה למכלול הצרכים.

סלימאן אלטלקאת: אנחנו לא מדברים רק על הוראה ולא מדברים רק על לימודים מסוימים אלא על מכלול הצרכים של המגזר הבדואי.

סלימאן אלטלקאת: וסוף סוף באמת המגזר הבדואי – אני לא חושב שהוא עשה עוול או עשה פשע,

סלימאן אלטלקאת: מגיעה לו התייחסות רצינית וראויה, שיהיה לו מוסד שיענה על הצרכים שלו ויפתור את הבעיות פעם אחת ולתמיד.

סלימאן אלטלקאת: תודה רבה לכם.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: פרופסור קליינמן מהאוניברסיטה הפתוחה, בבקשה.

יהודית קליינמן: בוקר טוב.

יהודית קליינמן: כפי שצוין פה כבר, הבעיה היא לא של הסטודנטים שעומדים בתנאי הסף של אוניברסיטאות אחרות.

יהודית קליינמן: הבעיה העיקרית היא של אלפי בוגרי תיכון מהמגזר שאנחנו פוגשים אותם, שלא עומדים בתנאי הסף לא של האוניברסיטאות וגם לא של המכללות.

יהודית קליינמן: הם אלה שמוצאים את הדרך שלהם ללימודי חו"ל, חברון, ירדן וכו'.

יהודית קליינמן: לאור הנתונים האלה, האוניברסיטה הפתוחה, שכמו שציין סלימאן, אין לה תנאי קבלה, שמה לה למטרה ובאמת פתחה בפרויקט של הנגשת הלימודים האקדמיים למגזר הבדואי.

יהודית קליינמן: על מנת לגשר על פערי הידע וגם על פערי התרבות – מה לעשות?

יהודית קליינמן: יש פערים מאוד גדולים, לצערנו, בין בוגר התיכון היהודי לבוגר התיכון שמגיע מהמגזר – התווינו באוניברסיטה הפתוחה תוכנית מעטפת הוראה לסטודנטים הבדואים, על מנת באמת לתת להם איזושהי כניסה רכה למערכת ולהקל עליהם את תחילת הלימודים.

יהודית קליינמן: התוכנית הזו כוללת למעשה, כפי שסלימאן התחיל לציין, אל"ף, קורסי מעטפת.

יהודית קליינמן: הם יכולים ללמוד שישה קורסים ראשונים באוניברסיטה הפתוחה בשפה הערבית, ההנחיה נעשית בערבית, המטלות הן בערבית, הבחינה נעשית בערבית, ותוך כדי הם גם משפרים, בסדנאות בעברית, את הידע שלהם בעברית, שלא תמיד הוא מספיק ללמידה האקדמית.

יהודית קליינמן: יש לנו בקורסים רבים מילון מונחים בשפה הערבית.

יהודית קליינמן: גם בקורסים שנלמדים בעברית יש תרגום של מונחים בסיסיים לשפה הערבית.

יהודית קליינמן: יש תגבור במפגשי הנחיה, הם מקבלים שעה נוספת, הם מקבלים הארכת זמן בבחינה ויש לנו עוד כל מיני אמצעי עזר באמת להקל עליהם.

יהודית קליינמן: בנוסף, יש לנו מרכזי לימוד ייעודיים.

יהודית קליינמן: הם יכולים ללמוד בקמפוסים המרכזיים של האוניברסיטה הפתוחה, ויש לנו גם בדרום שלושה מרכזי לימוד ייעודיים שלומדים שם סטודנטים שבאים מהמגזר.

יהודית קליינמן: אחד מהם הוא המכללה שסלימאן מייצג.

יהודית קליינמן: זה באמת מקל עליהם לעבור את הפער התרבותי שבמעבר ללימודים אקדמיים, ביציאה מהכפרים, מהפזורה, ולהגיע ללימודים.

יהודית קליינמן: זה בדרך כלל מרכזי לימוד קטנים שהם שם הרבה יותר עטופים ובאמת מקבלים הרבה יותר סיוע מאשר בקמפוסים המרכזיים של האוניברסיטה הפתוחה.

יהודית קליינמן: כפי שציינה נציגת הות"ת, לאחרונה האוניברסיטה הפתוחה הגישה בקשה לתקצוב תוכנית רב-שנתית על מנת לנסות ולשפר את השירותים, ובאמת לתת יותר עזרה ויותר סיוע לסטודנטים הבדואים שמתחילים ללמוד.

אלכס מילר: ד"ר קליינמן, יש לי שאלה אליך.

אלכס מילר: מבחינת אישור המסלולים, האוניברסיטה הפתוחה מוגבלת מבחינת המועצה להשכלה גבוהה או לא כל כך?

אלכס מילר: אתם יכולים לפתוח כל מסלול, לא?

יהודית קליינמן: לא, אני צריכים לקבל אישור מהמל"ג.

אלכס מילר: ברור, אבל אתם לא מוגבלים מבחינת – אתם כאוניברסיטה יכולים ללמד גם הוראה?

יהודית קליינמן: אנחנו לא מלמדים הוראה אבל יש לנו תעודות הוראה במקרה - - -

אלכס מילר: אני מדבר תיאורטית.

אלכס מילר: תיאורטית, האם אוניברסיטת - - -

יהודית קליינמן: אנחנו לא סמינר.

אלכס מילר: תראי, היה לנו כאן דיון, כמדומני לפני כחודש, שעסק בנושא אחר.

אלכס מילר: דובר על מדעים מדויקים, שבגלל החוסר במסלולי הוראה למדעים מדויקים אמרנו שצריך לנצל את המכללות – מכללות טכנולוגיה, הנדסה וכו' – לפתוח מסלולי הוראה, נגיד, כמו הדסה, בראודה, אריאל וכו'.

אלכס מילר: שם זיהינו שיש פוטנציאל לתת הזרמה של המורים שיש להם תואר בהנדסה והוראה בתחומי המדעים המדויקים כי יש היום מחסור במערכת.

אלכס מילר: זה מכללות.

אלכס מילר: אני יודע שמשרד החינוך לא כל כך רצה שהמכללות האזוריות ומכללות ההנדסה ילמדו שם חינוך, יותר שיתופי פעולה.

אלכס מילר: אני יודע שהאוניברסיטאות לא מוגבלות מבחינת הגדרתן ללמד מסלולי חינוך.

אלכס מילר: השאלה היא האם לכם – מבחינת ההגדרה של האוניברסיטה הפתוחה – יש את המגבלה.

אלכס מילר: אם אין לכם מגבלה לפתוח מסלול חינוך, למה שלא תפתחו שני מסלולי חינוך במכללות שם, שאתן אתם עובדים בשיתוף פעולה?

אלכס מילר: לדעתי זה יהיה גם ריווחי מאוד כי בתכלס אנחנו רואים שהסטודנטים, כך או אחרת, מחפשים את הכניסה.

אלכס מילר: אני גם יודע שהדרך שלכם ללימודים באוניברסיטה הפתוחה, תנאי הקבלה, שונים מאוד מתנאי הקבלה למכללות להוראה לאוניברסיטאות.

אלכס מילר: האם זה בכלל פוטנציאלי ומה כרוך בכך?

אלכס מילר: האם זה דורש שיתוף פעולה עם משרד החינוך?

אלכס מילר: שוב, אנחנו צריכים להבין כי אנחנו מחפשים פתרונות.

אלכס מילר: אני לא יכול לחייב את מכללת "קיי" או את מכללת "ספיר" או את אוניברסיטת בן-גוריון לפתוח מסלולים כי כביכול הם בבעיה.

אלכס מילר: הם מקבלים מכסה של כמות הסטודנטים שיכולים ללמוד שם.

אלכס מילר: הוא לא יכול "לקפוץ מעל הפופיק".

אלכס מילר: הוא מוגבל מבחינת כמות הסטודנטים – על זה הוא מקבל תקצוב, הוא לא יקבל יותר – אז הוא מתחיל לשחק עם תנאי הקבלה בשביל לסנן.

אלכס מילר: דרך אגב, זו הסיבה היחידה לקיום הפסיכומטרי, כולם יודעים שזה לא מהווה את הידע של הסטודנט.

אלכס מילר: זה - - -.

אלכס מילר: ברור שבמדינה שמתקצבת את שכל הלימוד כמעט בצורה מלאה צריך איזשהו פילטר.

אלכס מילר: אבל פה אנחנו מחפשים משהו יצירתי.

יהודית קליינמן: אני אתן לך תשובה חלקית ואני אתן לנציגה מהמל"ג להשלים את החלק השני של השאלה שלך.

יהודית קליינמן: בעקרון, לאוניברסיטת הפתוחה יש מספר תעודות הוראה שהיא נותנת לבוגרי תואר ראשון של האוניברסיטה הפתוחה.

יהודית קליינמן: יש לנו תעודת הוראה בהיסטוריה, תעודת הוראה בפסיכולוגיה, ספרות וכו'.

יהודית קליינמן: אין תעודות הוראה כללית שנותנות המכללות לחינוך.

ורדה בן שאול: גם המכללות לחינוך זה לא כמו - - -

ריקי מנדלצוייג: B.E.D.

ריקי מנדלצוייג: אין לאוניברסיטה הפתוחה B.E.D.

ריקי מנדלצוייג: אם אפשר לצרף מסלולים של B.E.D, אולי אתם - - -

ורדה בן שאול: אני גם לא חושבת שזה מה שהיושב-ראש רוצה.

קריאות: אי אפשר.

קריאות: זה לא לדיון.

קריאות: לא, לא.

אלכס מילר: מה זה אומר שהאוניברסיטה הפתוחה לא נותנת B.E.D?

אלכס מילר: אני מנסה בכל כוחי כבר במשך קדנציה שנייה להילחם בדבר שאני כבר לא יודע איך המציאו אותו – התואר הזה B.E.D.

אלכס מילר: כבר מזמן היו צריכים כולם לעבור ל-B.A.

אלכס מילר: אני לא יודע גם בשביל מה עוד נותנים תארים שניים, ועוד מעט יתחילו לתת גם דוקטורט בזה.

אלכס מילר: זו לא המטרה.

אלכס מילר: המטרה היא שאתם, כביכול מאוניברסיטה, תיתנו תואר אוניברסיטאי כמו שנותנים בן-גוריון ובר-אילן, B.A בהוראה.

אלכס מילר: מה הבעיה?

ורדה בן שאול: זו תעודת הוראה.

אלכס מילר: כן.

יהודית קליינמן: זה מה שאנחנו נותנים במגוון תחומים ואפשר להרחיב את זה.

יהודית קליינמן: אנחנו צריכים להגיש בקשה להרחיב את מקבץ תעודות ההוראה.

אלכס מילר: הרצון קיים והדלת פתוחה.

טלב אלסאנע: את יודעת את מספר הבדואים שיש לכם מהמגזר הבדואי במחוז דרום?

יהודית קליינמן: זה בדיוק מה שרציתי להגיד.

יהודית קליינמן: אנחנו למעשה הרחבנו עכשיו מאוד את הפעילות השיווקית בתוך המגזר – וסתם כך, באמת בשביל לסבר את האוזן – ב-2006 היו לנו 48 סטודנטים מהמגזר ונכון ל-2011 יש לנו 738 סטודנטים מהמגזר ועוד ידנו נטויה.

טלב אלסאנע: כמה מכללות יש?

יהודית קליינמן: יש לנו את הקמפוס המרכזי בבאר-שבע ואנחנו אחראים על עוד שלוש מכללות.

טלב אלסאנע: איפה זה הקמפוס המרכזי?

יהודית קליינמן: ב"בית יציב".

יהודית קליינמן: יש תחתינו שלוש מכללות/ אחת, המכללה של סלימאן, מכללה שנייה פועלת ברהט ומכללה שלישית היא של עדנאן סעיד.

יהודית קליינמן: יש שלוש מכללות ייחודיות וייעודיות למגזר.

אלכס מילר: אוקיי, תודה.

אלכס מילר: ד"ר שמעון עמר, בבקשה.

שמעון עמר: תודה.

שמעון עמר: רק לשאלתך, אדוני היושב-ראש, מה קרה, למה הגענו למצב הזה.

שמעון עמר: מה שקרה בשנים האחרונות מאז שהמכללות לחינוך – שקראו להן פעם "הסמינרים לחינוך" והפכו למכללות אקדמיות – הוא שלאט לאט נכנס גם הנושא של תנאי הקבלה.

שמעון עמר: נושא תנאי הקבלה הולך וגדל מזה שנתיים-שלוש על פי החלטות של המל"ג, משרד החינוך והמכללות, על מנת להגביר או לעלות את איכות ההוראה או לפחות את איכות המורים שבסופו של דבר מגיעים להוראה.

שמעון עמר: למכללות עצמן אין הקצבה או מכסות למספר לומדים.

שמעון עמר: יש להם מכסות לתקציבים, זה כן, אבל אין להם מכסות למספר לומדים.

שמעון עמר: זאת אומרת, אם אני מקבל את המכסה שלי - - -

אלכס מילר: מאיפה תביא את הכסף אם תביא 1,000 סטודנטים יותר?

שמעון עמר: ברגע שיש לי את המכסה הכספית הנדרשת למלא כיתה של 25 אנשים, אין לי שום בעיה למלא 30 ו-35 אנשים.

שמעון עמר: שכר הלימוד של הסטודנטים – אף אחד לא אוסר עלי או לא מונע מאתנו מלקבל יותר סטודנטים.

אלכס מילר: שכר הלימוד לסטודנט הוא לא לפי המכסה?

שמעון עמר: לא, שכר הלימוד זה הסטודנט שמביא אותו.

אלכס מילר: לא, נגיד ויש לך מכסה ל-4,000 ובפועל יש לך 5,500.

אלכס מילר: הסטודנט, כשהוא מגיע לכמות הנקודות בסוף השנה, צריך לקבל שיפוי מהוינוגרד.

אלכס מילר: השאלה שלי היא: אם אתה עובר את המכסה, לא משנה כמה, הוא מקבל את השיפוי?

קריאה: לא משנה, הוא לא מקבל.

קריאה: מעל התקרה הוא לא - - -

שמעון עמר: חבר'ה, בואו נבדיל, יש את התקצוב ויש את השיפוי.

אלכס מילר: שיפוי.

שמעון עמר: השפוי – אין לי הגבלה.

שמעון עמר: התקצוב – יש לי הגבלה.

שמעון עמר: זאת אומרת, כל סטודנט שמגיע ומשלם את שכר הלימוד שלו אני מקבל את השיפוי עליו ולא משנה כמה סטודנטים נרשמו.

שמעון עמר: את התקצוב עבור כל סטודנט אני לא מקבל מעבר למכסה שקיבלתי.

אלכס מילר: ואתה לא מוגבל מבחינת הסטודנטים בכיתות?

שמעון עמר: אני לא מוגבל.

שמעון עמר: אם אני יכול למלא כיתות גדולות ואחר כך לחלק לתרגילים ומעבדות וכו', על פי התקציב שלי, אני לא מוגבל.

שמעון עמר: בסופו של דבר, העניין כאן הוא לא עניין של כיתות.

שמעון עמר: כשמגיעים אלינו סטודנטים, ופה מתחילה הבעיה - - -

ג'מאל זחאלקה: והמציאות, אדוני?

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אתה תיארת את העיקרון.

שמעון עמר: אני עכשיו אסביר את המציאות.

שמעון עמר: כשלמכללות שלנו לחינוך מגיעים סטודנטים מהמגזר הערבי או מהמגזר הבדואי שמעוניינים ללמוד חינוך, אנחנו למעשה גם צריכים לעמוד כאן בתנאי קבלה.

שמעון עמר: כשתנאי הקבלה האלה אינם מתאימים, משרד החינוך – ד"ר חוואלד עומד בראש הוועדה הזו שבאה אלינו למכללות – אנחנו מקבלים גם תקצוב עבור המכינות, מכינות קצרות, למשל, עבור הבדואים.

שמעון עמר: אצלנו, למשל, ב"אוהלו" בקצרין, יש כיתת בדואים מדי שנה שמתחילה חודשיים לפני תחילת שנת הלימודים על מנת להגיע לרמה הנדרשת כדי להשלים להם את מה שהם צריכים כדי להגיע בסופו של דבר לעמידה בתנאי הקבלה.

אלכס מילר: ומבחינת הבקשות, יש יותר או פחות?

שמעון עמר: יש יותר בקשות ופה מתחילה הבעיה.

שמעון עמר: הבעיה שמתחילה היא מה קורה עם אלה שאל"ף, לא מעוניינים לעשות מכינה, ומה קורה עם אלה שאין להם אפילו את סף הכניסה למכינה, זאת אומרת, שהם לא מוכנים לעשות כניסה למכינה של שנה, מכינה ייעודית.

אלכס מילר: אבל לא יכול להיות שאותו אדם שאין לו אפילו סף כניסה למכינה – שזה כביכול המינימלי שבמינימלי – יכול להתקבל לאיזשהו מוסד בכלל, גם בחו"ל.

אלכס מילר: עד כדי כך הכול שם פרוץ?

אלכס מילר: זה קצת מוזר.

שמעון עמר: אז אני אומר לך, חד משמעית, יש היום סטודנטים שמעוניינים להיכנס מיד ללימודים ואם לא, הם לא מוכנים לעשות מכינה.

שמעון עמר: כנראה אותם אתה מוצא אחר כך בחברון.

שמעון עמר: אני מדבר על חינוך.

שמעון עמר: לנו יש בקשות יותר ממה שאנחנו בסופו של דבר מקבלים, למרות שאנחנו באים לקראת הסטודנטים האלה או על-ידי המכינה או על-ידי הגמשה של חלק מהתנאים בסף כזה או אחר.

שמעון עמר: עדיין יש כמות די גדולה של סטודנטים שאינם עומדים, אפילו לא בסף הקבלה.

שמעון עמר: אני מדגיש, יש את המשולב ויש את ספי הקבלה.

שמעון עמר: בספי הקבלה הם לא עומדים.

שמעון עמר: אלה הם אלה שבסופו של דבר הולכים ללמוד במקום אחר.

אלכס מילר: נשאלת עכשיו השאלה, הרי אנחנו גם יודעים שאי אפשר ביום בהיר אחד להמציא מרצה לחינוך במוסד כזה או אחר.

אלכס מילר: גם אם קם מסלול חדש, נגיד, אצלם בשיתוף עם האוניברסיטה הפתוחה להוראה, יצטרכו מרצים לחינוך שצריכים ללמד.

אלכס מילר: האם יש היום מצב שאם נגיד פותחים מסלולים מיוחדים להוראה למגזר הבדואי – כמובן שעם כל המנגנונים שקשורים למכינות ותנאי קבלה – האם יהיה פיתרון ברמת שיתופי פעולה?

אלכס מילר: האם שיתוף הפעולה יהיה עם מכללה להוראה נגיד מבחינת המרצים, עם האוניברסיטה שנותנת את הגב האקדמי שלה מבחינת האישורים והשאר, והמבנה שקיים וכל מה שנדרש?

שמעון עמר: אבל המכללות להוראה היום מצוידות.

שמעון עמר: יש להם את המרצים ואת מה שנדרש.

שמעון עמר: אצלנו, למשל, המסלול הבדואי ניתן בשנתיים הראשונות בשפה הערבית ו אנחנו נותנים להם הרבה מאוד שעות עזר.

אלכס מילר: אבל, תשמע, כשאתה פותח מסלול ייחודי במקום כזה או אחר, הרבה יותר קל לך לעבוד לפי המנגנון שיש לך.

אלכס מילר: כי אם אתה עכשיו תבוא ל"קיי" ותגיד את כל הדברים האלה, אני לא בטוח ש"קיי" בעצמה תרצה איכשהו להיכנס לסוגיה הזאת מבחינת המנגנון הטכני הפנימי שלהם.

אלכס מילר: כי אצלם זה משרד החינוך והם מחויבים עם הקצאות ועם השאר.

אלכס מילר: אני אומר, אנחנו מתמודדים עם מצב – הרי גם שהם הולכים לחברון הם לא משלמים שכל לימוד של 8,000-7,000 שקל, כמו שמשלמים בארץ.

אלכס מילר: הם משלמים שכר לימוד מאוד גבוה.

אלכס מילר: אז אנחנו מדברים על מצב שהם גם ככה הולכים למקום כשהם יודעים מראש שהם צריכים לעבור ברדק שלם בשביל להגיע לשם וללמוד שם, והם גם יודעים מראש שאחרי שהם מסיימים שם הם יצטרכו לעבור את כל הברדק שיש כאן בארץ כדי לפחות שיוכלו לעבוד במה שהם סיימו.

שמעון עמר: להשלים קודם כל תעודת הוראה לפחות שנתיים ואחר כך - - -

אלכס מילר: כן, אז כשאנחנו מסתכלים על כל התמונה אנחנו צריכים למצוא את הדרך לפחות בשלב א'.

אלכס מילר: לתת להם את הפתרונות כאן.

אלכס מילר: גם אם זה אומר שכל לימוד יותר גבוה ממה שקורה היום במכללות הרגילות, אבל לפחות לחסוך להם את כל הסאגה הזו של נסיעות ואחר כך מבחנים.

שמעון עמר: תראה, הפתרון היחידי שאני רואה הוא מה שהציעה ריקי מהמל"ג קודם ואלו אותן מכינות ייעודיות.

שמעון עמר: סטודנט לומד בסופו של דבר ארבע שנים, מתוכם שנה אחת הוא בסטאז'.

שמעון עמר: סטודנט שהולך לחברון או לירדן – יש לנו כיתה של סטודנטים בוגרי אוניברסיטה בירדן, הם חוזרים בחזרה, צריכים ללמוד עוד שנתיים, סטאז' עוד שנה, זה שלוש, ואתה גומר בסופו של דבר את הלימודים שלך אחרי שש שנים, במקום ארבע.

שמעון עמר: כאשר מכינה ייעודית של שנה אחת טרם הלימודים האקדמיים מביאה אותך בסופו של דבר לחמש שנים כולל סטאז'.

שמעון עמר: זה הפיתרון שצריך להיות בסופו של דבר.

אלכס מילר: בסדר.

אלכס מילר: אוניברסיטת בן גוריון, יש לנו פה גם את פרופ' אגבאריה וגם את פרופ' אריאל פלדשטיין, בבקשה.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: בוקר טוב.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: צריך לזכור שהאוניברסיטה לא מקיימת מסלול הכשרת מורים אלא רק אחרי תואר ראשון.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: זה דבר מאוד חשוב.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: אנחנו מזהים באוניברסיטה איזשהו קושי מהותי, או פער, בין מסיים כיתת הי"ב, עם הידע שהוא יוצא ממנו – ואני חושב שהפרויקט שהות"ת מוביל הוא הפרויקט הנכון – כי אנחנו צריכים שנה שלמה לגשר על שני פערים מאוד מהותיים.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: הראשון הוא בשפה העברית.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: וצריך לזכור שאחר כך יש מגבלה נוספת, שגם סטודנטים מהמגזר היהודי מתמודדים אתה והיא השפה האנגלית.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: כדי לקבל היום תואר ראשון באקדמיה בארץ צריך לקבל פטור בלימודי האנגלית.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: אנחנו צריכים לזכור שיש כאן שני פערים של שפה מאוד מהותיים.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: יש מצב שצריך להתמודד אתו – תלמיד שמסיים במגזר הבדואי תיכון ויש לו זכאות לתעודת בגרות של משרד החינוך, מרגיש, בצדק מבחינתו, מקופח על זה שמטילים ספק או מכניסים אותו למכינה.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: הפתרון הוא לא מכינה.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: הפתרון הוא שנה ראשונה באקדמיה שיש בה ליווי אישי – ופה צריך תקציבים כי הליווי האישי הוא יקר מאוד – שבעצם יאפשר לו ללמוד ולהפנים את המערכת האקדמית ואת ההתנהלות שלה, שהיא גם מורכבת לתלמיד היהודי-הישראלי.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: כלומר, היא לא עומדת בפער כזה.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: בזה צריך להשקיע היום את המשאבים.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: כלומר, האוניברסיטאות, לפחות אוניברסיטת בן-גוריון, בוחנת גם את האופציה שבכלל לא תהיה הסתכלות על תעודת הבגרות, אלא על ממוצע הציונים בסוף שנה א'.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: זה משהו שאנחנו מנסים לבדוק היום ואנחנו מובילים מהלך בנושא הזה.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: אבל צריך לזכור שמוטלת על ההשכלה הגבוהה היום השלמת הפערים – שמוטל על משרד החינוך ב-12 שנות הלימוד – והיום האוניברסיטאות נאלצות להתמודד עם המצב הזה שהוא לא פשוט.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: לגבי התוכניות היוקרתיות, זה הכול ביקוש והיצע.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: אם האוניברסיטה נאלצת לעמוד במכסה של 18,000 סטודנטים שאנחנו מתוקצבים, אין לנו ברירה, אנחנו חייבים לסנן.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: אנחנו לא יכולים לקבל את כל מי שרוצה.

אלכס מילר: בסדר, זה נאמר כאן, זה ברור.

אלכס מילר: אין על כך ויכוח.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: זה ברור.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: ולכן אני אומר שהתקציבים צריכים היום להיות מיועדים לשנה של לימודים.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: לא מכינה, אלא שנת לימודים אקדמית שהיא לא בהיקף של 40 נקודות, כמו שסטודנט ממוצע לוקח, אלא בהיקף של 20 או 25 נקודות.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: ואז אני בטוח שבהשקעת המאמצים הזו, נצליח להביא את הסטודנטים מהמגזר הבדואי או מהמגזר הערבי לאותם הישגים אקדמיים, ואולי אפילו, במקרים מסוימים, פרטניים, גבוהים יותר.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: אבל פה צריך מאמץ של תקציב.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: זה מתחיל ונגמר בתקציב.

ליאונרד אריאל פלדשטיין: תודה רבה.

אלכס מילר: אוקיי.

אלכס מילר: בבקשה.

אגבאריה ריאד: אני רוצה להוסיף על מה שחברי אריאל תיאר.

אגבאריה ריאד: הבעיה של מערכת החינוך במגזר הבדואי לא צריכה לבוא, לדעתי, דרך החלון של כמה מאות תלמידים שלומדים בחברון, ואם זו באמת בעיה שמממנים את האוניברסיטה שם או לא.

אגבאריה ריאד: יש לנו בירדן אולי יותר מ-1,000 תלמידים בדואים שלומדים שם, וכבוד היושב-ראש, האם זה לא מפריע לך שמממנים 100,000 שקל לשנה, שכל לימוד שם?

אלכס מילר: אני אסביר לך מה מפריע לי, למה שאני לא יכול לתת מענה, ואני מודע שאני לא יכול לתת מענה, כמדינה, שם אני אומר: אין לי ברירה.

אלכס מילר: איפה שאני כן יכול לתת מענה ואני לא נותן, אז פה מתחילה הבעיה.

אלכס מילר: אני כבר אומר לך, אתה, שאתה בא מאוניברסיטת בן-גוריון, אתה יודע טוב מאוד שללימודי רפואה בישראל אנחנו לא יכולים לתת מענה.

אלכס מילר: אם היינו יכולים להכפיל או להשליש את כמות הסטודנטים שנכנסים ללימוד רפואה, כל המדינה, תאמין לי, היתה מורידה את הכובע.

אלכס מילר: אבל בלימודי חינוך אני כן יכול לתת מענה.

אלכס מילר: בבקשה.

אגבאריה ריאד: אני עמדתי בכמה תוכניות שבהן באתי לתת מענה ממוקד ולעשות מין פיילוט לפני 15 שנה, להוכיח את מה שאמר חבר הכנסת אלסאנע, וגם שני חברי הכנסת זחאלקה וגנאים יודעים את זה, שהפסיכומטרי ותנאי הקבלה לא מותאמים לאוכלוסיה הערבית.

אגבאריה ריאד: אבל אין מה לעשות, אנחנו צריכים להשתמש באיזושהי מסננת, כאוניברסיטאות, לקבל את התלמידים הטובים ביותר.

אגבאריה ריאד: הבעיה שלי – לא הייתי הולך ואומר לאוניברסיטה: אתם תשנו את התנאים.

אגבאריה ריאד: בגלל שגם אם נשנה עדיין אנחנו עם 100 מקומות לרפואה, 50 מקומות לרוקחות של כל המדינה, ואנחנו צריכים לספק רפואה לכולם.

אגבאריה ריאד: בכל זאת אנחנו יזמנו תוכניות - - -

ג'מאל זחאלקה: יש לך 50 ובירדן לומדים 200.

אגבאריה ריאד: נו, אז מה עשינו?

אגבאריה ריאד: הלכנו לדוגמה לנושא שבאמת היה חסר והוא רופאות בדואיות.

אגבאריה ריאד: הורדנו את סף הקבלה, עשינו תוכניות שנה א' כאלה, עם תגבורים ועם תמיכה והיום יש לנו ארבע רופאות בדואיות שסיימו רפואה בבן-גוריון, בלי לוותר על שום סטנדרט במשך שש השנים מבחינת הרמה.

אגבאריה ריאד: אחת אפילו סיימה את ההתמחות שלה ברפואת נשים.

אגבאריה ריאד: ויש לנו עוד 17 בנות שלומדות רפואה בבאר-שבע.

אגבאריה ריאד: האם אנחנו יכולים להכפיל את זה ל-50?

אגבאריה ריאד: אני אומר לך: לא.

אגבאריה ריאד: בגלל שאין לנו שדות קליניים, אין לנו מקומות בכיתות, זה מה שאפשר לעשות.

אגבאריה ריאד: אם המדינה באמת רוצה, ואתה גם, כבוד היושב-ראש, לא שאתה באופן ספציפי, אלא הבית, המשכן הזה, לא יודע שבנגב חסרים היום 1,500 אחיות בדואיות לעבוד בבתי הספר, במרפאות.

אגבאריה ריאד: 1,500 אחיות.

אגבאריה ריאד: איך אפשר לפתור את הבעיה הזאת?

אגבאריה ריאד: לבוא לבאר-שבע, לאוניברסיטה, - יש לנו 50 בנות שמתקבלות לשנה א' – ולהגיד: תעשו לנו עכשיו את כל הפער הזה, של ה-1,500 ? – אי אפשר.

אגבאריה ריאד: צריך לבוא, לקחת את החינוך ואת טובת האוכלוסייה הבדואית בנגב, ולשים אותה על סולם העדיפויות של המדינה.

אגבאריה ריאד: כאשר יש לך את הבעיה הפוליטית של הכפרים הלא-מוכרים, איפה לומדים התלמידים האלו?

אגבאריה ריאד: אלו תשתיות יש להם?

אגבאריה ריאד: האם אפשר להביא אותם עם רמה של אנגלית כמו שהושגה?

אגבאריה ריאד: נקבל אותם, הם לא יצליחו.

אגבאריה ריאד: אז צריך לפתור את הבעיה של הכפרים הלא-מוכרים, להקים את בתי הספר הכי טובים שיכולים להיות.

אגבאריה ריאד: להשקיע כמו שהשקיעו בירוחם והרימו את רמת ההשכלה שם, שיעשו את אותו הדבר בכפרים הלא-מוכרים בנגב.

אגבאריה ריאד: אחר כך אנחנו ניתן את החופש לכל אחד ללכת ללמוד איפה שהוא רוצה.

אגבאריה ריאד: רוצה ללמוד בשכם, רוצה בסין – איפה שהוא רוצה.

אגבאריה ריאד: אנחנו, מבחינת האוניברסיטה, עושים את המקסימום.

אגבאריה ריאד: יש לנו גם תוכניות שאנחנו חושבים עליהן עכשיו, להכין קדר למקצועות האלה, מתמטיקה, פיזיקה, מחשבים וכל זה.

אלכס מילר: אוקיי, תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת זחאלקה ואני מסכם.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, הנושא הוא מאוד חשוב ואני רוצה להמשיך את הדברים שאמר ידידי, פרופ' אגבאריה.

ג'מאל זחאלקה: צריך ללכת בשני מסלולים.

ג'מאל זחאלקה: אחד, לחזק את החינוך היסודי והתיכון, והתלמידים לא יצטרכו כל מיני – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: – פרוצדורות מיוחדות בשביל להיכנס למסלול האקדמי.

ג'מאל זחאלקה: אפשר לעשות את זה.

ג'מאל זחאלקה: אם תהיה השקעה מוגברת בנגב, יהיו תוצאות.

ג'מאל זחאלקה: אני מאלה שחושבים שהשקעה בחינוך מביאה לתוצאות.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, שלטה פה האידיאולוגיה בעשר השנים האחרונות - - -

אלכס מילר: לא רק אתה, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: לא, לא, חבר הכנסת מילר, אני מזכיר לך, אני רוצה לתת לך את הנאומים של שרי חינוך שעמדו על הבמה ואמרו: אין קשר בין תקציב לבין - - -.

ג'מאל זחאלקה: אפשר למשל להזכיר כשבא דוברת ומה אמרה והשרה לבנת על הבמה.

ג'מאל זחאלקה: אני הייתי בזמן הקיצוצים.

ג'מאל זחאלקה: לכן אני חושב שיש להשקיע בחינוך.

ג'מאל זחאלקה: זה אחד.

ג'מאל זחאלקה: שניים, אני בעד זה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאין פיתרון קסם לבעיה הזאת, צריך להיות פיתרון מורכב בתנאים הקיימים.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, פרופסור אגבאריה הוא מנהל בית הספר לרוקחות בבאר שבע - - -

אגבאריה ריאד: וגם יושב-ראש ועדת קבלה וחבר בוועדת קבלה לרפואה.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע, את כל התארים אני מכיר.

ג'מאל זחאלקה: אז אני שואל: יש?

ג'מאל זחאלקה: – הוא אומר לך: יש לי 50 מקומות.

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע כמה - - -

אלכס מילר: אתה רוצה להגיד לי שהוא קצת יודע מה הוא מדבר, כן?

ג'מאל זחאלקה: הוא מומחה לקבלה לאוניברסיטה, הוא מומחה.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר שכאשר אני רוצה לברר משהו אני מתקשר אליו, שואל מה הדין בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני בעד הקמת צוות מיוחד כי אנחנו רואים פה שיש הרבה מוסדות, יש את המוסדות הפרטיים, יש את האוניברסיטה ויש את האוניברסיטה הפתוחה ויש אחרים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך לפנות למשרד החינוך שיקים ועדה מיוחדת שתטפל בנושא הזה, כיצד לקלוט את התלמידים במוסדות האלה.

ג'מאל זחאלקה: אני מאלה שחושבים, באופן עקרוני, שצריך להקל בתנאי קבלה ולהחמיר בתנאי סיום.

ג'מאל זחאלקה: זו האידיאולוגיה שלי, זו השיטה הצרפתית והיא אחת ממערכות החינוך המוצלחות בעולם.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

אלכס מילר: כעת ידברו בקצרה התאחדות הסטודנטים ומשרד החינוך.

אלכס מילר: אני חייב לסגור את הישיבה כי יש לי פה הכנות לטקס למקבל פרס נובל.

רסול סעדה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הנקודה הכי חשובה שעדיין לא נגענו בה לדעתנו היא שעד היום אין ייצוג סטודנטיאלי בכל הוועדות ובכל המקומות שמדברים בהם על הבעיות של הסטודנטים וההשכלה הגבוהה בחברה הערבית .

אלכס מילר: מה זאת אומרת, להתאחדות הסטודנטים יש שני נציגים?

סתו ארז: לא בוועדות.

רסול סעדה: לא בוועדות.

אלכס מילר: איזה ועדות?

סתו ארז: לדוגמה, ועדה שבוחנת עכשיו איך לסייע לסטודנטים הערבים.

סתו ארז: אין סטודנט שיוכל לדבר על מה הבעיות של הסטודנטים.

אלכס מילר: איזו ועדה?

אלכס מילר: הוועדה להשכלה גבוהה?

סתו ארז: כן.

רסול סעדה: כן.

רסול סעדה: אדוני, בשנת תשע"א הוגש למל"ג על-ידי ההתאחדות נייר עמדה אשר מפורטים בו המחסומים שיש לסטודנטים הערביים והם כוללים גם את הסטודנטים הבדואים והדרוזים בארץ.

רסול סעדה: כמו כן, בנייר העמדה הוצגו המנגנונים אשר אנו מציעים לנכון לאמץ על מנת להנגיש את ההשכלה הגבוהה, גם לאוכלוסיית המיעוטים בכלל.

רסול סעדה: בישיבת במל"ג האחרונה שהתקיימה ב-10 בינואר הוצעו המלצות הוועדות שבה גם לא השתתף סטודנט ערבי או סטודנט מהמגזר שיכול להציג את החסמים.

רסול סעדה: מדובר פה על חסמים מסוימים, המחסום של השפה הוא הקריטי ביותר, חסמים של מצב סוציו-אקונומי ומלגות – כאשר הסטודנטים שלומדים בירדן מקבלים לרוב מלגות אז הם יכולים לסבסד.

רסול סעדה: גם ארכת תקופת התואר, אדוני, תואר שהוא בין שלוש שנים לסטודנט ממוצע, סטודנט ערבי בדואי לרוב מסיים אותו בארבע או חמש שנים.

רסול סעדה: אז יש חריגה משמעותית מבחינת השנים.

רסול סעדה: לכן, גם כהצעת פיתרון יש היום במכללת "ספיר" למשל, תוכנית "תקדום" שהיא יוזמה של ד"ר עוואד אבו-פראח, ראש המסלול לביוטכנולוגיה במכללה, שהוא הגיש למל"ג.

רסול סעדה: השנה יש פיילוט שהמסלול הזה מדבר על פריסת התואר לסטודנטים לארבע שנים, כאשר בשנה הראשונה מעצימים את - - -

אלכס מילר: כבר דיברו על זה.

רסול סעדה: אבל זה לא מכינה.

רסול סעדה: מכינה זה משהו מאוד שונה.

אלכס מילר: הם בדיוק דיברו על זה.

ריקי מנדלצוייג: אנחנו קוראים לזה - - -

אלכס מילר: בואו נתקדם, בואו לא נחזור על הדברים שנאמרו כאן.

רסול סעדה: אנחנו צריכים להעלות את הנקודה הכי חשובה שהיא הייצוג ההולם של הסטודנטים, שיהיה נציג סטודנטים בתוך הוועדות.

אלכס מילר: בסדר גמור.

אלכס מילר: משרד החינוך, בבקשה.

כמאל חוואלד: אני אתייחס לשלוש נקודה.

כמאל חוואלד: נקודה ראשונה, כפי שאמרתי קודם, מבחינתנו אנחנו לא רואים תופעה של נהירה למוסדות להשכלה גבוהה ברשות הפלסטינית לשם לימודי הכשרה להוראה.

כמאל חוואלד: אנחנו נבדוק את הנתונים החדשים, אנחנו נבדוק אם אכן זה כך מה גורם להם, מה מביא אותם לשם, באיזה תנאי קבלה מדובר, אם זה על סמך בגרות אז יכול להיות.

כמאל חוואלד: אגב, חבר הכנסת מסעוד גנאים ציין קודם את המגבלה של הפסיכומטרי, מי שבא למכללות לחינוך ללא פסיכומטרי, עם בגרות עם ממוצע ציונים סביר, 92 למשל – אגב, זה כולל בונוסים, ללא בונוסים זה 80 – אז הוא יכול להתקבל ללא פסיכומטרי.

כמאל חוואלד: אז אני מניח ששם מתקבלים על סמך תעודת לידה, אולי, אני לא יודע.

כמאל חוואלד: זה דבר אחד.

כמאל חוואלד: דבר שני, מבחינתנו, המכללות לחינוך שנמצאות בדרום מסוגלות לתת מענה למערכת החינוך במגזר הבדואי.

כמאל חוואלד: אם יהיה צורך בפתיחה של כיתות נוספות להכשרת מורים בדואים המכללות האלה מסוגלות לכך.

כמאל חוואלד: במכללות האלה זמינות התשתיות הנדרשות להכשרת מורים ברמה נאותה, הן מבחינת תשתיות פיזיות, הן מבחינת תשתיות אקדמיות, הן מבחינת תשתיות חינוכיות ותשתיות פדגוגיות.

כמאל חוואלד: לכן, איננו רואים לנכון פתיחה של מוסדות או מסגרות חדשות להכשרת מורים במגזר הבדואי בדרום.

כמאל חוואלד: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: רבותי, אני רוצה לסכם את הדיון בכך שקודם כל אני מבקש ממשרד החינוך לקחת את המחקר שנעשה על ידי מחלקת המחקר של הכנסת, לבדוק אותו היטב ולקבל את התמונה המלאה וגם את התמונה העתידית מבחינת אותם הסטודנטים שהולכים ללימודים אקדמיים למוסדות בחברון ללימודי חינוך, וכמובן לעשות מכך עבודת בית מה עושים עם העניין הזה.

אלכס מילר: דבר שני, אני כן זיהיתי כאן פוטנציאל על-ידי שיתוף פעולה של האוניברסיטה הפתוחה עם מכללת מרכז הנגב, שיכול לתת גם איזשהו חלק מהפיתרון.

אלכס מילר: בשביל זה אני גם מבקש שתקיימו איזושהי בדיקה עם המועצה להשכלה גבוהה בכל העניין הזה.

אלכס מילר: אני קורא למועצה להשכלה גבוהה, למשרד החינוך ולוועד ראשי המכללות והאוניברסיטאות לקיים דיון מקיף בכל העניין שקשור לפתרונות הסטודנטים הבדואים בדרום הארץ, כי לפי מה שאני ראיתי יש שם באמת בעיה מאוד קשה.

אלכס מילר: בצפון, לפי מה שאני רואה, זה איכשהו מסתדר, כמות המוסדות שם מספקת.

אלכס מילר: בדרום כנראה שיש בעיה וצריך למצוא פתרונות.

אלכס מילר: אפשר למצוא פיתרון לקליטתם.

אלכס מילר: אני מאמין שהפיילוט שלכם, בסופו של דבר, יהפוך למשהו יותר מעשי ויותר גדול, וכך עוד אחוזים יכולים להיות דרך העניין הזה.

אלכס מילר: כמובן, דרך המכללות להוראה, מה שאפשר לסייע להן בפתרונות, גם בדרום, אפשר לבוא ולחשוב איך עושים את זה.

אלכס מילר: בעוד שבועיים אני רוצה לעשות כאן ישיבה.

אלכס מילר: קיבלתי כאן גם בקשות על רעיון פתיחת מסלולים חוץ-תקציביים ללימודים שהם לא רפואה-רפואה אלא רפואת שיניים ותומכי רפואה.

אלכס מילר: אפשר להתעלם מהמצב אבל אנחנו חיים במציאות.

אלכס מילר: המציאות אומרת: הסטודנטים, אם אין להם פיתרון כאן, הולכים למקומות אחרים ומשלמים שם.

אלכס מילר: אז אם מדינת ישראל יכולה לבוא ולחשוב על מסלולים שיכולים לתת מענה, אפשר לעשות את זה בצורה חכמה כי בסופו של דבר, כך או אחרת, האנשים חוזרים ועובדים כאן.

אלכס מילר: אנחנו נעשה כאן ישיבה.

אלכס מילר: אני עדיין לא סגור על העמדה שלי בעניין הזה, אם כן כדאי או לא כדאי לפתוח.

אלכס מילר: נחשוב על זה כולם ביחד ונראה אם בכלל זה משהו שיכול לעבוד כאן בישראל.

אלכס מילר: זה בעניין הזה.

אלכס מילר: אני מברך את כולם.

אלכס מילר: אנחנו נעקוב אחר ההחלטות של כל הגופים הרלוונטיים.

אלכס מילר: אני כבר אומר לכם, אני אבדוק אם אכן היו הדיונים בוועדה המשותפת בין משרד החינוך למועצה להשכלה גבוהה, המכללות והאוניברסיטאות.

אלכס מילר: אני ממליץ למועצה להשכלה גבוהה לשלב את הסטודנטים בכל מה שקשור לתחומים שכך או אחרת נוגעים בעולם הסטודנטיאלי, כי אם לא תשמעו את עמדתם בסופו של דבר תחזרו חזרה לאותו מקום ממנו יצאתם.

אלכס מילר: במיוחד כאשר מתוך 25 נציגים של המועצה להשכלה גבוהה שני נציגים הם סטודנטים.

אלכס מילר: זה לא לפרוטוקול, אבל רבותי, קצת פוליטיקה אתם גם יכולים לעשות.

אלכס מילר: תודה רבה, הישיבה נעולה.