הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 18, פרוטוקול מספר 144, 2012-01-31 09:40

דוד אזולאי: אני פותח את ישיבת הועדה לפניות הציבור.

דוד אזולאי: הנושא שעל סדר היום: פניות ציבור בנושא הסעות נכים בוגרים למרכזי יום.

דוד אזולאי: אנחנו קיימנו, למעשה עד היום התקיימו שתי ישיבות: ישיבה אחת אצל קודמי, חבר הכנסת אורי מקלב, הישיבה השנייה אני קיימתי אותה ב – 21 בנובמבר ואז קיימנו שיח בנושא של הסעות הנכים הבוגרים, וגם הנושא של הבוגרים האוטיסטים גם כן הנושא הזה עלה.

דוד אזולאי: קבענו שנקיים ישיבה נוספת לאחר תקופה כדי לשמוע מהגורמים ברווחה ומהשלטון המקומי.

דוד אזולאי: בישיבה האחרונה ביקשתי ממנכ"ל משרד הרווחה ומנציגי מרכז השלטון המקומי למצוא איזה שהוא פתרון למצוקה של הקבוצות האלה שבעצם חלק גדול של ההסעה נופל על כתפיהם ולא תמיד ההורים מסוגלים לשאת בעול הזה.

דוד אזולאי: חלק מההורים, גם אם רוצים, העול הוא גדול מאד על ההוצאה הכספית שלהם ולכן הם לא יכלו לשאת בזה.

דוד אזולאי: ביקשנו שהשלטון המקומי ישתתף בזה.

דוד אזולאי: השלטון המקומי, מסיבות שלו, ואני ביקשתי שהעניין הזה ייבדק למה הם באמת לא משתתפים בכל המקומות.

דוד אזולאי: מתברר שחלק מהמקומות הם כן שותפים, בחלק מהמקומות הם לא שותפים.

דוד אזולאי: עלתה בעיית הבוגרים האוטיסטים, שגם שמה, הקבוצה אומנם היא לא גדולה, זו קבוצה קטנה, והם פרוסים על פני כל הארץ, כאשר לא תמיד לאותה אוכלוסייה יש מרכזי יום בסביבה הקרובה, והם נאלצים לנסוע והמימון הוא גבוה.

דוד אזולאי: אני שומע שעד היום היה להם את ההשתתפות בסכום של חופשי – חודשי.

דוד אזולאי: אני שומע שעכשיו גם זה הופסק משום מה, לא יודע, יתקנו אותי, תיכף נשמע.

דוד אזולאי: מנכ"ל משרד הרווחה החליט לכנס צוות, בעקבות הפניה שלי בנושא הזה, צוות של המשרד כדי לבדוק את הנושא הזה.

דוד אזולאי: אני, בכל אופן, לא קיבלנו שום תשובה, נכון?

דוד אזולאי: בעקבות הדיון שלו, אם היה דיון, מה התוצאות של הדיון הזה.

שלומית אבינח: לא קיבלנו.

דוד אזולאי: לא קיבלנו.

דוד אזולאי: נכון להיום לא קיבלנו שום תשובה.

דוד אזולאי: עלתה סוגיה, אמרתי לגבי הנושא של הבוגרים האוטיסטים דיברנו על זה.

דוד אזולאי: אני חושב שפחות או יותר זה הנושאים שעלו.

דוד אזולאי: [בתגובה להערה שלא נשמעה] מדובר שעצם נוכחותו של התלמיד תהווה אישור להחזר ההוצאות, ולא יידרשו לקבלות בנוסף, כי אחת הטענות שעלו שבעצם בכל מקרה משרד הרווחה לא מממן את כל העלות והם נדרשים להביא קבלות ואם לא הביאו את הקבלות, אני זוכר את הסיפור הזה, אז ביקשתי בנושא הזה לקבל קצת על ההורים, ועצם הנוכחות של הילד במקום היא האישור להחזר הוצאת הכסף.

דוד אזולאי: הייתי רק מבקש, קודם כל לשמוע מנציגי משרד הרווחה אם המנכ"ל אכן קיים ישיבה כזאת, ואם יש איזה שהיא בשורה?

- מימון: נעים מאד, אני גלית רייכמן – מימון, אני מנהלת תחום תקצוב רשויות מקומיות של המשרד.

- מימון: אני רוצה לפתוח ולומר שהמשרד רואה חשיבות מאד גדולה בכל הנושא של הנגשת השירותים לאוכלוסיות שנזקקות לזה, וזה בא לידי ביטוי בתקציב שגדל בעשרות ומאות אחוזים בשנים האחרונות.

- מימון: הנושא הזה מאד מורכב, ולכן המנכ"ל אכן מינה צוות, אני עומדת בראש הצוות, שיבדוק את כל נושא ההסעות אל מרכזי היום ואל מסגרות היום במשרד.

- מימון: היתה ישיבה אחת בשבוע שעבר.

- מימון: הצוות עושה קודם כל מיפוי של כל נושא ההסעות במשרד.

- מימון: ניפגש עם גורמים בשטח כדי למפות את כל הבעיות גם ואת כל הצרכים.

- מימון: ננסה למצוא פתרונות לכל הבעיות שהעלו.

דוד אזולאי: פתרונות יש כרגע?

- מימון: אנחנו מנסים, תראה, לגבי הנושא של החזרים ללא קבלות – הנושא הזה בעייתי כיוון שאנחנו נדרשים להעביר החזרי תשלום רק בגין אסמכתאות.

דוד אזולאי: אבל דיברנו בישיבה הקודמת ואמרתי, הרי עצם העובדה שאותו נער, אותו בוגר הגיע למרכז היום, הוא לא בא ברגל.

דוד אזולאי: מישהו הביא אותו.

דוד אזולאי: עצם הנוכחות שלו זה האישור, זה הקבלה.

דוד אזולאי: אז אפשר פה להקל, להתגמש קצת.

דוד אזולאי: תמורת חתימה על תצהיר של ההורים פלוס מנהל המקום שמה שמאשר שאכן באותו יום הילד הופיע והיה שמה, עושים את המכפלה.

דוד אזולאי: מה כל כך מסובך בדבר הזה?

אריאלה טוקר: יש הבדל בין החזר הוצאות לבין תעריף.

אריאלה טוקר: נכון להיום זה החזר הוצאות.

אריאלה טוקר: החזר הוצאות, על פי חוקי המס בארץ, חייב להיות לפי קבלות.

אריאלה טוקר: עכשיו, חלק מהנושאים שיעלו בועדה זה איך להכניס אולי את הכסף לתוך הליך אחר, להחזיר אותו באמצעות אחרת ולא כהחזר הוצאות.

דוד אזולאי: תיראי, תקראי לזה איך שאת רוצה.

אריאלה טוקר: נכון להיום זה החזר הוצאות.

דוד אזולאי: תיראי, פעם, אני לא יודע היום מה קורה, אבל בזמנו אני זוכר היינו מקבלים החזר הוצאות אש"ל – אכילה, שתייה, לינה.

דוד אזולאי: לא הגשנו קבלה.

דוד אזולאי: מילאתי טופס.

דוד אזולאי: דיווחתי, וקיבלנו החזר הוצאות אש"ל.

דוד אזולאי: אני חושב שכולכם מכירים.

דוד אזולאי: אני לא יודע מה הנוהל הזה היום.

אריאלה טוקר: הסכום מאד מינימלי.

דוד אזולאי: יפה.

אריאלה טוקר: סכום אפסי.

דוד אזולאי: בסדר, לא משנה.

דוד אזולאי: אני מדבר על פרוצדורה.

דוד אזולאי: זה דבר פשוט.

דוד אזולאי: היום ההורים האלה, הרי אין חילוקי דעות על כך שהם, ילד מגיע למערכת, הוא נמצא שם.

דוד אזולאי: הוא לא הגיע מהאוויר.

דוד אזולאי: מישהו הסיע אותו.

דוד אזולאי: עכשיו אני בא ואומר: תקלו עליו.

דוד אזולאי: חתימה של מנהל המקום שאכן התלמיד הופיע באותו יום.

דוד אזולאי: חתימה של ההורה על תצהיר שאכן הסיע את בנו למקום.

דוד אזולאי: מה יותר פשוט מזה?

דוד אזולאי: על סמך זה מקבלים את ההחזר הוצאות.

אריאלה טוקר: גם אש"ל זה לפי החוקים.

אריאלה טוקר: גם אש"ל שבאמת כמו שהצהרת, פה זה חוקים של המדינה.

אריאלה טוקר: אנחנו, שוב, כהחזר הוצאות זה לא יכול להיות.

אריאלה טוקר: זה יכול להיות בנושא אחר, אבל אז זה בדרך כלל, גם אם זה ייכנס לתוך התעריף זה יהיה סוג של ממוצע ולא כולם יקבלו.

גלית רייכמן: וזה יגרום לבעיות אחרות.

אריאלה טוקר: וזה יגרום לבעיות אחרות ולכן - - -

גלית רייכמן: לכן עדיף המצב הנוכחי.

אריאלה טוקר: לכן הועדה הזאת צריכה לקחת בחשבון את הכל, כשהחזר הוצאות, שוב, אנחנו מדינה.

אריאלה טוקר: אני קראתי באמת מה שאמרת, באמת בצדק, בדיון הקודם, כי אין לנו הרבה, אנחנו מדינה... הבעיה היא בעיה ואנחנו מודעים לה, ולכן זה יעלה בועדה של גלית.

גלית רייכמן: החזר הוצאות זה בעייתי.

דוד אזולאי: תיראי, אנחנו למעשה, הישיבה האחרונה היתה לפני חודשים.

דוד אזולאי: זה הסיכום.

אריאלה טוקר: כן, כן, עליה אני מדברת.

דוד אזולאי: במשך חודשיים, ציפיתי שאחרי חודשיים נפגשים פה עם תשובות.

דוד אזולאי: אין לי תשובות.

דוד אזולאי: אין.

דוד אזולאי: יושבים פה הורים שהם מסיעים את הילדים שלהם יום יום.

דוד אזולאי: זה המעט שאנחנו יכולים לעזור להם, אז גם פה אנחנו מסבכים להם את החיים?

דוד אזולאי: זה באמת, את יודעת מה?

דוד אזולאי: לפעמים אני מתפלא על כל התסבוכת הזאת.

דוד אזולאי: דבר כל כך פשוט, יושב צוות שלם במשרד הרווחה, לא יכולים לחשוב?

דוד אזולאי: קשה לכם?

דוד אזולאי: אז תזמינו את ההורים, תשמעו אותם.

דוד אזולאי: אולי יש להם רעיונות יותר מקוריים מאשר אתם, הצוות שנמצאים במקום?

דוד אזולאי: תשמעו אותם.

דוד אזולאי: תבינו את מה שהם עוברים יום יום.

דוד אזולאי: יושבים פה הורים, יספרו לכם קצת.

אורי מקלב: אפשר אולי לתרום מידע אישי.

אורי מקלב: אני לא יודע אם זה אפשר, אני ...

אורי מקלב: למה שמעלה היושב ראש, אני הייתי, לפני שהייתי בכנסת הייתי חבר מועצה ואני ראיתי לא פעם הגיע לועדת הכספים של המועצה השתתפות של הרשות זה היה, שהרשות בהסעות של ילדי החינוך המיוחד להורים.

אורי מקלב: מכיוון שאותו ילד לא יכול היה לנסוע בהסעות של החינוך המיוחד, אז קבעו הסדר שההורה מקבל החזר דרך הרשויות.

אורי מקלב: הרשות יש לה כן רשות להעביר, יש לה אפשרות להעביר להורים את הכספים האלה.

אורי מקלב: מדובר כאן ... שמתפזרים על מספר רשויות.

אורי מקלב: בדרך כלל המשרד מעביר לרשות את הכסף, הרשות יכולה דרך ועדת הכספים שלה להעביר להורים השתתפות בהסעות ואז לא צריך להביא קבלות, ואז לא צריך שום דבר.

אורי מקלב: קובעים את זה מראש.

דוד אזולאי: אורי, יש לי הצעה בשבילך.

דוד אזולאי: נשלח אותך לשמה, ישלמו לך ...

דוד אזולאי: הרעיון כל כך פשוט.

אורי מקלב: יש דברים, יש כל מיני פתרונות.

דוד אזולאי: ודאי שיש פתרונות.

דוד אזולאי: כשרוצים, הכל.

דוד אזולאי: נתתי חודשיים וחצי בשביל למצוא פתרונות.

דוד אזולאי: לצערי הרב, חודשיים וחצי חלפו ואין פתרונות.

דוד אזולאי: אנחנו דורכים במקום.

גלית רייכמן: אם אפשר להעיר זה באמת עובד בדיוק בשיטה הזאת.

גלית רייכמן: זאת אומרת, הרשות המקומית, לרשות המקומית יש מערך היסעים, היא יכולה לבצע את ההסעה.

קריאה: איזה מערך יש לנו?

גלית רייכמן: ואנחנו מתקצבים את הרשות המקומית בעבור תקציב הסעות, והרשות מדווחת לנו.

גלית רייכמן: אבל הדיווח של הרשות המקומית חייב להיות מלווה בקבלות.

גלית רייכמן: כל ספק במדינת ישראל שמספק שירות אמור להוציא קבלה.

אורי מקלב: אני במו עיני חזיתי, במו עיני, נתנו להורים, לא קבלות.

אורי מקלב: שנתנו להורים, הרשות נתנה להורים השתתפות.

אורי מקלב: ועדת הכספים של העירייה, של הרשות, יכולה להחליט, יכולה לתת מימון.

אורי מקלב: צריכים לאשר את זה בלי.

אורי מקלב: אין קבלה של ההורים.

אריאלה טוקר: מענק – אין בעיה.

גלית רייכמן: אז אולי זה מענק.

אורי מקלב: לא מענק.

אורי מקלב: זה סוג של תקצוב.

קריאה: אפשר למצוא איזה שהוא פתרון, אם רוצים למצוא פתרון.

דוד אזולאי: תיראי, את יכולה לקרוא לזה מענק, את יכולה לקרוא לזה החזר הוצאות.

דוד אזולאי: את יכולה לקרוא לזה דמי, לא יודע איך תיקראו לזה.

דוד אזולאי: תקראו לזה מה שאתם רוצים.

דוד אזולאי: צריך למצוא את הדרך להקל על ההורים האלה.

דוד אזולאי: זה הדבר שאנחנו מבקשים.

דוד אזולאי: זה לא מסובך.

חני שביט: נעים מאד, שמי חני שביט.

חני שביט: אני ממושב קדרון.

חני שביט: אני אמא לבת בשיתוק מוחין, בחורה בת 22.5.

חני שביט: אני רוצה להתחיל מזה שבעצם המרכזי יום של איל"ן נפתחים בשיתוף עם משרד הרווחה.

חני שביט: עכשיו, אני גרה בקדרון, שהוא צמוד גדרה, למי שלא יודע, האופציות שלי הם או רמת גן או באר שבע, ... לא לפה, לא לפה, שתשב בבית, מה יכול להיות?

חני שביט: שום דבר.

חני שביט: גמרה גיל 21 שתשב בבית.

חני שביט: שזה הדבר שמתחיל לקומם, שהמרכזים האלה אומנם קיימים אבל הם לא תמיד גם נגישים במהלך קרוב.

חני שביט: עכשיו, אני לא יודעת מה זה, אם מישהו מכיר את הנסיעה הזאת מרחובות לתל אביב, לרמת גן ב – 7 בבוקר, 7 וחצי בבוקר.

חני שביט: מזל שאני עם רכב נכה, אני יכולה לעבור בנתיב המהיר, שם משרד הרישוי או מישהו משלם, המדינה משלמת את זה, שחוסך לי חצי שעה פקק.

חני שביט: איל"ן משתתפים דרך משרד הרווחה ב – 1,200 שקל לחודש, וזה לא משנה אם אתה גר 20 דקות מהמרכז, או שעה וחצי מהמרכז.

חני שביט: אתה מקבל 1,200 לחודש, מעבר לזה תשבור את הראש.

חני שביט: מיניבוס שמסיע עם כיסא גלגלים עם מעלון, כיסא ממונע, והבת שלי נכה מאה אחוז, עולה לי 600 שקל ליום הלוך חזור, שזה מטורף, אפילו אם אתה יכול להרשות לעצמך, זה מטורף.

חני שביט: אני פניתי לרשות באוקטובר, או משהו כזה, אוגוסט, באמצע שנת כספים וביקשתי לפנים משורת הדין השתתפות.

חני שביט: לפנים משורת הדין בתוך שבועיים אישרו לי השתתפות של 1,200 שקל, שמותנים, לצורך העניין, בדו"ח נוכחות שחתום על ידי המרכז.

חני שביט: זה הכל.

חני שביט: אני עושה את הטופס.

חני שביט: מכינה כל חודש.

דוד אזולאי: איזה עירייה זאת?

חני שביט: מועצה אזורית גבעת ברנר.

חני שביט: אני לא יודעת מה קורה לגבי שנת הכספים הזאת, אני ביקשתי שיגדילו את ההשתתפות.

חני שביט: זה גם לא מעניין אותם איך אני מסיעה.

חני שביט: הם משתתפים כמשתתפים.

חני שביט: הם פשוט עוזרים למאמץ המלחמתי.

אורי מקלב: הרשות מעבירה לך?

דוד אזולאי: זה יותר פשוט.

חני שביט: הרשות מעבירה לי כל חודש צ'ק.

חני שביט: מבחינתם שאני אסיע, שאני אקח הסעה, זה לא משנה.

חני שביט: הם משתתפים תמורת דו"ח נוכחות, שזה מעשה גדול, זה מעשה מאד יפה.

חני שביט: עכשיו, מה שקורה - - -

דוד אזולאי: אני מודה לך.

דוד אזולאי: את יודעת למה אני מודה לך?

דוד אזולאי: איך אומרים?

חני שביט: זה לא אני, זה הם.

דוד אזולאי: יושבים פה אנשים שישמעו שלא בשמים היא.

חני שביט: לא, זה לא.

חני שביט: זה לא מסובך.

חני שביט: זה פשוט עניין של רצון טוב.

אורי מקלב: אם היו , או היו מעבירים לרשות עוד 3,000 שקל, או 2,00 שקל הם היו מעבירים לה- - -

חני שביט: הם הגדירו סעיף תקציבי במחלקת הרווחה לילדה.

דוד דהאן: הם יכולים.

חני שביט: והם יכולים.

דוד דהאן: למה אתם לא יכולים באמת לעשות את זה?

חני שביט: הם פנו למועצה, וזה סעיף בתוך תקציב של מחלקת הרווחה.

- מימון: ברגע שהרשות המקומית ...

- מימון: לדווח אלינו, הם מחויבים לדווח עם קבלות.

- מימון: אלה הכללים - - -

קריאה: טכנית זה כן אפשרי.

קריאה: היא אומרת שזה אפשרי.

קריאה: מה?

קריאה: הם יכולים ואתם לא?

חני שביט: הם לא מדווחים לכם, הם סופגים את זה.

חני שביט: הם עושים שירות לאדם מהקהילה.

דליה איציק: מדברים על אנשים.

דליה איציק: בסופו של דבר מדברים על אנשים.

דליה איציק: ופה מדובר, מראים דוגמה איך במאמץ מוצאים פתרון - - -

אריאלה טוקר: 1,200 זה סוג של ממוצע.

אריאלה טוקר: את מבינה?

אריאלה טוקר: הם באו ואמרו שזה כמענק הם מוכנים לקחת - - -

חני שביט: סליחה, אנחנו מדברים על עלות של 11 וחצי אלף שקלים לחודש.

חני שביט: אני מקבלת 2,400.

חני שביט: את היתר אני, או שאני מסיעה, או שאני עושה קומבינציה עם ילד אחר שנוסע, שאוספים אותה ב – 6 וחצי בבוקר, לוקחים לחולון את הילד ההוא, לוקחים אותה לרמת גן, אותו סיפור בחזרה, כדי שאני לא אצטרך, זה גם לא רק הכסף, צריך להבין את זה, זה לא רק העלות הכלכלית, זה גם הטרטור הזה שאתה צריך לקחת ילד בבוקר, לחזור הביתה שעה, שלושת רבעי שעה, שעה נסיעה, ובצהרים לחזור שוב לקחת אותו.

חני שביט: זה גם טרטור.

דוד אזולאי: תיראי, הרעיון ברור.

דוד אזולאי: כשיש רצון אפשר לעשות הכל.

דוד אזולאי: אני מניח שגבעת ברנר באמת באו לקראתך וסייעו בידך ונתנו לך וכל הכבוד, וכך צריך להיות.

דוד אזולאי: פה אני מצפה ממשרד הרווחה לגלות את אותה גמישות.

דוד אזולאי: למצוא את הדרך להקל על ההורים האלה.

דוד אזולאי: איך?

דוד אזולאי: אני סומך.

דוד אזולאי: תמצאו את הדרך.

דוד אזולאי: אם לא מצאתם את הדרך תזמינו אותנו.

דוד אזולאי: אני מוכן לשבת אתכם, לחשוב אתכם ביחד.

דוד אזולאי: מה לעשות?

- מימון: הצוות קם, רק היתה פגישה אחת, כמו שאמרתי, ואני מניחה - - -

דוד אזולאי: את יודעת מתי היתה הישיבה שלנו?

דוד אזולאי: לפני חודשיים וחצי.

דוד אזולאי: נראה לך שזה תקין שאחרי חודשיים וחצי מקיימים דיון, בסוף מגיעים לפה בלי תוצאות?

פיני קבלו: אני אדוני, ישב פה שלמה ניסן, נכון?

פיני קבלו: מהמשרד, והוא התחייב שאנחנו נפתור.

פיני קבלו: אני לפחות הרמתי אליו שני טלפונים, אמרתי לו: בוא ניפגש לנסות להתמודד עם העניין של ...

פיני קבלו: הוא בעצם אחראי, מנהל אגף השיקום.

פיני קבלו: אפילו נקבעה פגישה ואחר כך בוטלה.

פיני קבלו: אחר כך בשיחות טלפון עם הרכזת שלי הוא ניסה לגלגל את זה לפתחנו, אנחנו החזרנו את זה לפתחו.

פיני קבלו: אני יכול לומר דבר אחד, וזה אנחנו רק בשבוע שעבר קיימנו דיון עם עיריית ירושלים, מה שהיה פעם משהו קטן, היום זה הפך למערך גדול מאד של היסעים, עם המון המון מכרזים.

פיני קבלו: שירותי הרווחה, בניגוד לחינוך, למשל במערכת החינוך יש מרכז שמטפל במכרזים, בהסעות, בבטיחות, וכל הנושא של הרכבים.

פיני קבלו: זה נופל על כתפי משרדי הרווחה כאשר הם צריכים להתעסק עם מערך של היסעים, עם מכרזים, דברים שהם לא ברורים, דברים שהם קשים, דברים של ביטחון, ולכן בעניין הזה חשוב אולי לקיים בכל, כמו שיש במועצות האזוריות, שזה קצת יותר מסובך שם כל מערך ההיסעים, אוטובוסים הצהובים, לדעתי כל הנטל הזה שנופל על משרדי הרווחה שהם אמורים לעשות את כל הפרוצדורות האלה.

קריאה: לשכות הרווחה.

פיני קבלו: לשכות הרווחה זה מאד מאד, לכן לדעתי המשרד, אנחנו סך הכל - - -

חני שביט: זה הכל עניין של רצון טוב.

פיני קבלו: סליחה, עובד סוציאלי לא צריך להתעסק עם מערך היסעים.

קריאה: רגע, אז מה ההצעה?

פיני קבלו: צריך להקים מערכת שתהיה מסודרת - - -

דוד אזולאי: בבקשה, תאפשרו לו.

פיני קבלו: אנחנו יודעים בדיוק את העבודה שלנו ועושים מעבר לעבודה שלנו.

פיני קבלו: אני רק מנסה לעשות את זה יותר מקצועי, שיהיה מערך מסודר של הסעות, עם מכרזים תקינים, עם בקרה.

פיני קבלו: לכן אני אומר, משרד הרווחה צריך להקצות משאבים.

פיני קבלו: זה עשרות רכבים שיוצאים כל בוקר ואוספים, ובעניין הזה העסק כבר הפך להיות גדול מידי על שירותי הרווחה, ולכן אני פונה למשרד הרווחה להקים איזה שהוא מערך היסעים בצורה מסודרת שיטפל בכל הנושא הזה, כמו שקיים במערך - - -

דוד אזולאי: פיני, אני שואל אותך שאלה, תרשה לי, אני שואל אותך שאלה: אתם כשלטון מקומי, הרי אתם יש לכם את המומחיות בכל מערך ההסעות במדינת ישראל.

דוד אזולאי: כל רשות מקומית יש לה, ברוך השם, הסעות לבתי ספר, לכל מיני מפעלים, לכל מיני גורמים.

דוד אזולאי: השאלה שלי: למה אתם לא יוזמים מהלך של ישיבה עם משרד הרווחה פעם אחת ולתמיד לעשות סדר בנושא הזה?

פיני קבלו: הנושא עולה.

פיני קבלו: אנחנו גם קבענו ישיבה והיא נדחתה על ידי, המשרד בורח מהנושא הזה של הסעות.

פיני קבלו: יש בנושא, בטיפול הזה בהסעות זה לא רק, זה גם הנושא של עלויות.

פיני קבלו: תקופה של החזרים.

פיני קבלו: החזרים, אם אנחנו משלמים ההחזרים מגיעים אחרי 4, 5 חודשים.

פיני קבלו: יש בעיות לא קטנות.

פיני קבלו: יש רשויות שמתמודדות עם זה יפה.

פיני קבלו: יש מועצות אזוריות שכן מתמודדות עם זה, והם מטפלים ומעגלי פינות.

פיני קבלו: אבל אני אומר, כל מערך ההסעות והתקצוב של הסעות הוא לוקה בחסר ואנחנו שמים את זה על השולחן.

פיני קבלו: העלינו את זה בפני השר בפגישה לפני.

דוד אזולאי: פיני, בוא, אני רוצה, איך אנחנו פותרים את הבעיה?

דוד אזולאי: תן לי מענה.

פיני קבלו: הבעיה היא של משרד הרווחה.

פיני קבלו: אני לפחות ניסיתי באופן אישי להיפגש עם שלמה על מנת לטפל בבעיות האלה.

פיני קבלו: הוא קבע ישיבה, דחה את הישיבה.

פיני קבלו: והוא אפילו לא הגיע לפה.

דוד אזולאי: יצא לכם לשבת בתקופה הזאת?

פיני קבלו: אני כל הזמן רק פוגש אותו בכנסת ואני אומר לו: אנחנו חייבים לשבת.

דוד אזולאי: ישיבת עבודה מסודרת לא היתה לכם.

פיני קבלו: כי אנחנו, אני אומר לו, כי אנחנו התחייבנו ל לחזור אליו בתשובות והוא מתחמק מפגישה כזאת.

פיני קבלו: אני מצטער.

דוד אזולאי: צריך להוציא מכתב למשרד הרווחה, שהמנכ"ל ידע, ואם צריך - - -

שלומית אבינח: אבל הוצאת כבר מכתב.

דוד אזולאי: לא, שהמנכ"ל יידע, ואם צריך,

שלומית אבינח: אתה כבר הוצאת את המכתב.

דוד אזולאי: בסדר.

דוד אזולאי: שיידע מה קורה במשרד שלו.

זיו מגור: שמי זיו מאלו"ט.

זיו מגור: אני מנהל האגף לקידום זכויות של אלו"ט.

זיו מגור: אני הייתי רוצה שמרגנית, שהיא מנהלת חטיבת הבוגרים תספר קצת מהשטח.

זיו מגור: אני קצת לא מבין אבל, נכנסתם קצת לעניין של הקבלות ודברים, אבל יש - - -

דוד אזולאי: הנושא של הקבלות עלה בדיון הקודם.

זיו מגור: נכון.

זיו מגור: אבל אני רוצה למקד את זה.

דוד אזולאי: כאשר הם היו צריכים לבוא עם פתרונות.

זיו מגור: וזה חשוב מאד, אין ספק.

זיו מגור: אני גם אתייחס למסמך שאתם הוצאתם, הועדה, לקראת הדיון.

זיו מגור: יש פה עניין, יש הוראות התע"ס – תקנון העבודה הסוציאלית - שהם ההוראות של משרד הרווחה, הם זהות לחלוטין בעניין של הפיגור.

זיו מגור: אני לוקח את הפיגור כדוגמה לעומת האנשים עם האוטיזם.

זיו מגור: לאנשים עם הפיגור שיוצאים למרכזי יום יש מערך הסעות למרכזי היום והם גם מקבלים גמלת ניידות, מה שלאוטיזם אין.

זיו מגור: הם מקבלים, למי שיש גמלת ניידות, יצא חוזר מנכ"ל מיוחד, מספר 29, ב – 1 בספטמבר, שמקבלים עד, ההשתתפות העצמית של ההורים, לא משנה היכן ההסעות זה עד 1,000 שקל.

זיו מגור: מי שלא מקבל גמלת ניידות, וזה המצב אצל הבוגרים עם האוטיזם, משלם בגובה חופשי – חודשי.

זיו מגור: הוראות תע"ס זהות.

זיו מגור: יש לפיגור גם מערך הסעות.

זיו מגור: ההורים לא מתעסקים בזה בכלל.

זיו מגור: יש מערך של השלטון המקומי שדואג להסעות.

זיו מגור: אני לא כל כך מבין מה צריך לשבת ולחשוב.

זיו מגור: אני מבין שצריך לשבת ולחשוב ולארגן את זה, אבל אין פה יצירה של יש מאין.

זיו מגור: יש כבר משהו שקורה.

זיו מגור: יש מערכת שעובדת.

זיו מגור: לפי הנתונים שאסף כתב במסמך ה – מ.מ.מ.

זיו מגור: בישיבה הקודמת, יש 1,904 מוסעים למרכזי היום של הפיגור.

זיו מגור: בוא נוריד את אלה שמקבלים ניידות, יש 1,500 בוגרים שמוסעים היום, דרך הרשות, והם משלמים לא יותר מחופשי – חודשי, גם אם זה עולה לרשות 20,000 שקל בחודש.

זיו מגור: אני לא מבין, אנחנו מדברים פה על גג, כרגע, 100 איש וזה מוקד הדיון.

זיו מגור: אני מבין את הועדה את הצורך למפות, אבל צריך להגיד בדומה לפיגור, תעשו את המערך הסעות ושההורים לא ייאלצו להתעסק בזה, וישלמו לא יותר מגובה של חופשי – חודשי.

זיו מגור: וזה מיקוד העניין.

דוד אזולאי: חופשי – חודשי הבנתי שהופסק.

זיו מגור: הכוונה שלי בחופשי – חודשי שמה שכתוב בהוראות התע"ס הם לא ישלמו יותר מגובה חופשי – חודשי גם אם הוא צריך לשלם 2,000 שקל בחודש להשלים, וגם אם הוא צריך 20,000 שקל.

זיו מגור: זה לא ההתעסקות שלהם.

זיו מגור: עכשיו, צריך לזכור גם שה – 100 האלה, מלבד הדבר האבסורדי הזה, ה – 100 האלה הם יוצאים מהחינוך, רובם מהחינוך המיוחד.

זיו מגור: בחינוך המיוחד כבר קיים המערך הסעות הזה.

זיו מגור: אתה בגיל 21 זורק אותם, ההורים אמורים לשבת ולהתחיל לדאוג להסעות.

זיו מגור: זה פשוט מצב שלא רק, בכל השלבים בחיים יש כל מיני נקודות שיאים כאלה של פיק של טראומה.

זיו מגור: אנחנו מגיעים לגיל 21 שוב פעם טראומה.

זיו מגור: יש כבר, יש דוגמה שזה עובד.

דוד אזולאי: עד גיל 21 ההסעה שלהם היתה במישור המקומי.

חני שביט: פשוט שינינו משרד.

חני שביט: פשוט משנים משרד.

זיו מגור: נכון.

זיו מגור: אני אומר את זה כהסתכלות שניה אישית של ההורים.

זיו מגור: אני אומר: בגיל 21 יש מערך שעובד כבר בפיגור.

זיו מגור: וגם עשו להם הסדר מיוחד עם הניידות, שזה בכלל סוגיה אחרת, אני לא מבין את העניין הזה, אבל יש כבר משהו שקיים.

זיו מגור: תעשו את אותו דבר עם האוטיזם.

זיו מגור: זה מאד פשוט.

חני שביט: זה גם יושב באותו משרד ממשלתי גם הפיגור וגם - - -

זיו מגור: להתלבש על אותו מערך הסעות של הרשות המקומית.

זיו מגור: זה הכל.

- מימון: ואכן אנחנו מתקצבים את הרשויות המקומיות בדיוק בשביל מה שאמרת.

מרגנית ריינס: אז למה הורים צריכים לדאוג להסעה?

מרגנית ריינס: למה הורים צריכים להסיע את הילדים שלהם ולא ללכת למקום העבודה?

מרגנית ריינס: כי יושבים פה הורים שזה מה שהם עושים כל יום.

מרגנית ריינס: לוקחים את הילדים שלהם יום יום.

מרגנית ריינס: הם כבר נוסעים ככה כמה שנים.

- מימון: מבחינת המשרד – המשרד אכן מתקצב את הרשויות המקומיות על מנת שהם יפעילו את ההסעות האלה בדיוק כמו שתואר פה.

- מימון: כיוון שזה לא מתקיים, אנחנו רוצים לבדוק למה זה לא מתקיים?

- מימון: ולמה הרשויות אכן מפעילות בפיגור בהיקפים מאד גדולים.

מרגנית ריינס: נכון.

מרגנית ריינס: עכשיו, כי אנחנו מדברים על היקפים מאד מאד קטנים.

מרגנית ריינס: העומס על הרשות הוא זניח, ועדיין יושבים פה הורים שכל יום או משלמים מכספם, או מסיעים ולא הולכים לעבוד.

דוד אזולאי: למעשה זה נופל על כתפיכם, ככה מה שנאמר פה.

דוד אזולאי: אז השאלה, אומר כאן נציג השלטון המקומי: ניסה להיפגש עם נציג משרד הרווחה חודשיים וחצי, לצערי הרב.

אריאלה טוקר: זה לא הוא.

פיני קבלו: לא יודע.

פיני קבלו: זה הוטל עלינו כאן בועדה על ידי היושב ראש, ואני ביקשתי להיפגש איתו.

דוד אזולאי: אם הוא לא האיש, אז בבקשה, מי האיש שאיתו צריך לשבת?

אריאלה טוקר: רק רגע, אתה מדבר על כל הבעיות שיש לך בהיסעים.

פיני קבלו: אני מדבר על הכל.

פיני קבלו: זה לא רק הבעיה.

אריאלה טוקר: אבל אנחנו כרגע מדברים.

פיני קבלו: בעוד שבוע תבוא קבוצה אחרת לכן הבעיה היא כללית.

דליה איציק: אבל כבר יש לכם את הבעיה של ה – 1,900 יש לכם בעיה של הפיגור.

דליה איציק: פה מדובר, לא יהיה אפילו 100, אולי יהיו 70.

דליה איציק: מדובר, הרי זה לא מה ששובר את כל הבעייתיות של ההסעות.

דליה איציק: כלומר, כאילו, זה אותה בעיה אם זה 1,900 או 1,970,

קריאה: על כל רשויות המדינה בערך.

דוד דהאן: הנושא של החופשי – חודשי, כבר הספקתי להעלות את זה בועדת הכספים.

דוד דהאן: משרד התחבורה לא נותן, העליתי את זה כבר בועדת הכספים.

דוד דהאן: הנושא של החופשי – חודשי יכול להקל במה?

דוד דהאן: בנושא של ההנחה שיש עבור נכים.

דוד דהאן: היא לא מתקבלת עבור הנכים פה במקרה הזה.

דוד דהאן: זאת אומרת, יש הנחה עבור אדם רגיל.

מרגנית ריינס: הוא לא נוסע עם זה.

מרגנית ריינס: זה הקצבה המכסימלית שמעבירים, שמשתתפים לרשות, לא אליו.

מרגנית ריינס: יכולה להיות הסעה.

דוד אזולאי: לקחו מודד וקבעו שהחופשי – חודשי זה הסכום שמשתתפים.

דוד אזולאי: אבל בזה לא משתמשים.

מרגנית ריינס: לא נוסעים.

דוד אזולאי: לא משתמשים בזה.

קריאה: זה משהו וירטואלי.

זיו מגור: החופשי חודשי בהוראות התע"ס 10.2 לעניין האוטיזם: "כאשר ההורים, או האפוטרופסים של אדם עם אוטיזם אינם מקבלים רכב או קצבת ניידות", שזה מה שקורה אצלנו, "עבורו, השתתפותם בהוצאות נסיעה, הליווי", שכל זה מדובר, "תהיה בגובה של נסיעה עירונית אחידה הלוך ושוב ברכב ציבורי לכל יום פעילות".

זיו מגור: הוראה זהה יש לפיגור וזה מיושם ויש להם את המערך הסעות והם לא משלמים יותר.

זיו מגור: מפילים את זה על ההורים בגיל 21 והם צריכים לשאת בנטל.

דוד אזולאי: לכם יש מיפוי של אותם 100 ילדים?

קריאה: בטח.

דוד אזולאי: יש לכם את המיפוי הזה.

דוד אזולאי: כלומר, יש לכם את הנתונים האלה.

דוד אזולאי: אפשר לעשות את החישוב מה העלות של הדבר הזה מאיפה לאיפה.

דוד אזולאי: נכון?

- מימון: זה מורכב.

קריאה: לא, לא, זה בעיה.

דוד אזולאי: מה הבעיה?

- מימון: לרשויות המקומיות יש את הנתונים.

קריאה: ללילי יש את כל הנתונים.

קריאה: היא אמרה עכשיו שיש לה את הנתונים.

- מימון: לגבי האנשים.

- מימון: לגבי עלויות זה - - -

קריאה: מה פירוש?

קריאה: יודעים.

קריאה: זה עד 1,600.

קריאה: מה פירוש?

קריאה: לא, את זה אני יודעת, 1,600.

קריאה: כמה העלות באמת?

דליה איציק: כמה הדלתא?

דליה איציק: אבל העלות באמת היא כי כל אחד צריך להמציא לעצמו גלגל.

קריאה: הנה, יש פה בן אדם שכרגע מבחינת המשרד הוא פשוט מרוויח כסף, כי הוא לא משלם שום דבר כיום.

קריאה: אבל ההורים שזה לא, שיספר.

דוד אזולאי: רק רגע, שניה, אני שואל שאלה, אני שאלתי אותך בפגישה שלנו: יש לכם אפשרות להגיש מיפוי של כל אותה קבוצת,

שלומית אבינח: אבל ללילי יש אותה.

קריאה: ללילי אין אותה.

דוד אזולאי: היא אומרת שאין.

שלומית אבינח: יש לה.

שלומית אבינח: יש לה.

לילי אבירי: יש לי את השמות רק, שמות של אנשים, זה מה שיש לנו.

דוד אזולאי: שמות של אנשים, מאיפה לאיפה, יש לך?

דוד אזולאי: לכם יש מיפוי?

דוד אזולאי: כשאני אומר: מיפוי, אני מתכוון: שמות של אנשים, מאיפה לאיפה הם נוסעים, יש לכם את זה?

לילי אבירי: בטח שיש.

דוד אזולאי: או.

דוד אזולאי: קיי.

דוד אזולאי: את אמרת שאין לכם את זה, אז רציתי לתת לכם.

לילי אבירי: ...

לילי אבירי: אנשים מאיפה לאיפה אנחנו יודעים.

שלומית אבינח: או.

שלומית אבינח: קיי.

שלומית אבינח: אז יש להם.

דוד אזולאי: עכשיו, חישוב עלויות גם אתם יודעים לעשות?

אריאלה טוקר: זה יש ברשות המקומית שהיא יודעת.

חני שביט: אין.

חני שביט: אין.

חני שביט: הם לא מסיעים.

חני שביט: אין.

אריאלה טוקר: תקשיבי רק רגע, הרשות המקומית היא זו שמטפלת באדם מהתחלה עד הסוף.

אריאלה טוקר: כלומר, היא יודעת - - -

חני שביט: היא לא יודעת אם זה עולה לו 4,000 או 5,000.

חני שביט: היא יודעת שזה 1,600.

אבנר עורקבי: למה כל הזמן הרשות המקומית?

אבנר עורקבי: למה לא משרד הרווחה?

אבנר עורקבי: תסבירי לי למה לא משרד הרווחה?

אבנר עורקבי: מה אתם מתחמקים?

אבנר עורקבי: מה ההתחמקות שלכם?

אבנר עורקבי: איזה בושה וחרפה זאת.

אבנר עורקבי: לענות את האנשים האלה עם צרכים מיוחדים.

אבנר עורקבי: בשביל מה אתם יושבים במשרד?

אבנר עורקבי: בשביל מה אתם יושבים במשרד?

אבנר עורקבי: תסבירי לי את זה.

אריאלה טוקר: הרשות המקומית היא זו שמטפלת.

אריאלה טוקר: היא למעשה, אנחנו מעבירים כספים.

אבנר עורקבי: זה בושה וחרפה איך שאת מתבטאת שהרשות המקומית.

אבנר עורקבי: הרשות המקומית אין לה כסף.

אבנר עורקבי: אין לה מימון.

אבנר עורקבי: תממנו אותה, היא תיתן.

דוד אזולאי: אבנר, אני מבקש.

אריאלה טוקר: הנקודה למעשה, מי שאחראי ויגיד את זה גם יושב ראש הרשות, מי שאחראי כלפי האוכלוסייה ומי שמטפל באוכלוסייה לפי חוק, ואני פה, שוב, אני לא יועץ משפטי, אבל זה למעשה הרשות המקומית, שהיא מקבלת עבור זה כספים מהמשרד.

אריאלה טוקר: יכול להיות שתבואו ותגידו: הכספים לא מספיקים, וזה מה שהם אומרים וזה נכון.

אריאלה טוקר: אבל מבחינת טיפול ומי שמכיר את כל התיק ולא רק את הילד עצמו, אלא עם כל התיק כולו, זה לשכות הרווחה.

קריאה: רגע, אבל מנהלת מחלקת הרווחה פנתה יותר מפעם אחת למשרד הרווחה, למחוז, לכולם.

קריאה: חוסמים אותה בכל מקום.

קריאה: היא נתקעת.

קריאה: אין לה כלום.

קריאה: אין לה תשובות.

דוד אזולאי: רק רגע, גבירתי החשבת אני רוצה להגיד לך משהו, יושבת פה ויויאן, שאנחנו מנהלים איזה שהוא דו שיח בקשר לאיזה משפחה, אני כרגע לא רוצה להיכנס לזה.

דוד אזולאי: אנחנו נמשיך את הדיון הזה, עוד לא סיימנו אותו.

דוד אזולאי: את מדברת על ההסעות שהרשות המקומית צריכה לבצע.

אריאלה טוקר: לא, אני מדברת על הטיפול בילד בכלל.

אריאלה טוקר: כלומר, מי שיודע את כל הנתונים, הכל על האוכלוסייה.

דוד אזולאי: את אומרת שהרשות המקומית מכירה את הבעיה.

דוד אזולאי: אבל הרשות המקומית, יושב פה נציג של השלטון המקומי כאן והוא אומר: יכול להיות שאנחנו צריכים להסיע, אבל אנחנו לא מקבלים את המימון הדרוש, ולכן אנחנו לא מבצעים את ההסעות.

דוד אזולאי: והיה לי ויכוח עם ראש רשות מקומית שאומר: תראה דוד, אני רוצה לבצע את זה.

דוד אזולאי: אני, עלות של X, כך וכך כסף אני לא יכול לעשות את זה.

דוד אזולאי: לא מסוגל לעמוד בזה.

דוד אזולאי: אני מוכן להשתתף ב – 50 אחוז, אבל מעבר לכך לא.

דוד אזולאי: אז בשביל 50 אחוז האיש הזה נופל ולא נוסע למקום לימודיו.

אבנר עורקבי: ונשאר בבית.

אריאלה טוקר: אמר זיו שבאמת זה נמצא, כלומר, בפיגור זה נמצא ופה זה לא נמצא.

אריאלה טוקר: זה חלק מהדברים שבפירוש זה נכון וצריך לבחון את זה.

דליה איציק: את מדברת על לבחון, אז אני באמת חושבת שכדאי שתשמעו את ההורים.

דליה איציק: בינתיים שבוחנים, אז בינתיים מורידים מימון שכבר היה איכשהו, היה קצת כסף, אז עכשיו מורידים.

אריאלה טוקר: לא מורידים.

אריאלה טוקר: למה מורידים?

דליה איציק: בואו תשמעו.

דליה איציק: תשמעו את ההורים.

ציון אבוקרט: אני הורה לילד אוטיסט וגם חירש שאני לוקח אותו כבר כ – 6 שנים, עד גיל 21 היו לו הסעות לבית ספר "עופר" בחיפה, דרך הרשות המקומית.

דוד אזולאי: איפה אתה גר?

ציון אבוקרט: בחיפה.

ציון אבוקרט: דרך הרשות המקומית כל בוקר באה מונית, לקחה אותו, החזירה אותו עד גיל 21.

דוד אזולאי: מחיפה לחיפה.

ציון אבוקרט: כן.

ציון אבוקרט: מחיפה לבית ספר "עופר", שזה בדרך הים.

ציון אבוקרט: נסיעה של איזה 25 דקות.

דוד אזולאי: אבל אתה בתוך העיר.

ציון אבוקרט: בתוך העיר.

דוד אזולאי: מזלך.

דוד אזולאי: אתה, איך אומרים?

דוד אזולאי: התמזל מזלך.

דוד אזולאי: לא כל אחד זוכה לדבר כזה.

ציון אבוקרט: כן, יש רשויות שיש בעיה.

ציון אבוקרט: אבל בגיל 21 חבל הטבור הזה נחתך.

קריאה: למה?

קריאה: למה?

ציון אבוקרט: כי אחרי גיל 21.

קריאה: אחרי גיל 21 אתה לא שייך למערכת יותר.

ציון אבוקרט: כי משרד החינוך כנראה.

חני שביט: מגיל 21 אתה לא קיים.

חני שביט: נקודה.

חני שביט: על פי חוקי מדינת ישראל.

ציון אבוקרט: כך אני מתרשם, כי אני עכשיו שומע את הועדות.

דוד אזולאי: עד גיל 21 זה משרד החינוך.

דוד אזולאי: מגיל 21 זה משרד הרווחה.

חני שביט: הם מחויבים לזה על פי חוקי מדינה.

ציון אבוקרט: עם כל הכבוד, זה משרד מקצועי שיודע לפתור בעיות.

ציון אבוקרט: כי מה שאני שומע עכשיו, משרד הרווחה, תיכף אני אכנס לסיפור שלי האישי, זה בדיוק מה שקרה בשריפה בכרמל, שמשרד האוצר רב עם משרד הפנים איך לתקצב את מערך הכיבוי.

ציון אבוקרט: עד שקרתה שריפה, המערכת התעוררה.

ציון אבוקרט: עד שיקרה פה משהו המערכת תתעורר.

ציון אבוקרט: אנחנו כבר חצי שנה מתכתבים.

ציון אבוקרט: יש את התקציב, רק לא מעבירים אותו.

ציון אבוקרט: כמו שמשרד האוצר אמר: עד שלא תמצאו נהלים, תמצאו את הנהלים אנחנו לא נעביר את התקציב, ועכשיו שר האוצר הולך ללכת הביתה, וגם שר הפנים, ואולי ילך עוד פה מישהו הביתה.

ציון אבוקרט: אני אומר את הדברים כי זה חמור מאד.

ציון אבוקרט: אנחנו לפני חצי שנה קיבלנו, קודם כל 5 שנים, 4 שנים בערך, יש לי פה מכתבים, תיכף אראה אותם, אנחנו מסיעים את הילד בכספנו.

ציון אבוקרט: אף אחד לא סייע לנו.

ציון אבוקרט: לפני שנתיים, יש לנו פה מכתב, הוציאו לנו מכתב מהרשות המקומית שיש תקציב לעזרה להסעת הילד שלנו ואז אישרו לנו להסיע אותו.

ציון אבוקרט: במשך שנה וחצי בערך.

דוד אזולאי: על חשבון מי?

ציון אבוקרט: השתתפות של משרד הרווחה, 1,000 ומשהו שקל.

דוד אזולאי: והשאר אתם ספגתם?

ציון אבוקרט: אנחנו לוקחים אותו ברכב שלנו.

ציון אבוקרט: אז זה עזר לנו.

ציון אבוקרט: 1,000 ומשהו שקל, ועוד ליווי.

ציון אבוקרט: זה יצא 1,600 שקל.

ציון אבוקרט: זה עלה עד שהגיע עד 1,600.

ציון אבוקרט: לפני חצי שנה אנחנו מקבלים מכתב מהרשות המקומית בחיפה, שללא קבלות אנחנו לא נוכל לקבל את ההשתתפות.

ציון אבוקרט: ללא קבלות.

ציון אבוקרט: ניתן לערער.

ציון אבוקרט: כתוב שמה: "ניתן לערער בפני משרד הרווחה, בפני ועדת חריגים על מנת לפתור את הבעיה".

שלומית אבינח: סליחה, כמה זמן קיבלתם את המימון?

שלומית אבינח: ל – 4 שנים.

ציון אבוקרט: לא, לשנה וחצי.

ציון אבוקרט: 4 שנים לא קיבלנו, בעצמנו.

ציון אבוקרט: פתאום מישהו מצא את התקציב, שלחו לנו, הרגילו אותנו, אז אני כבר עזבתי את העבודה, ירדתי למשרה חלקית כדי לקחת את הבן שלי, הרגילו אותנו לאיזה שהוא פתרון.

ציון אבוקרט: פתאום הפסיקו לנו את הפתרון הזה.

ציון אבוקרט: הוציאו לנו מכתב לפני חצי שנה שלא ניתן, אבל יש ועדת חריגים, לפנות לועדת חריגים לדון כל מקרה לגופו.

ציון אבוקרט: הזמנו דיון בועדת חריגים.

ציון אבוקרט: ישבתי שם בועדת חריגים, ישבו שמה עורכי דין וכל מיני אנשים חשובים, עובדי רווחה, ועדת חריגים.

דוד אזולאי: זה לא פשוט.

דוד אזולאי: אתה היית אמור לקבל כמה מיליונים.

דוד אזולאי: מה אתה חושב?

דוד אזולאי: זה הולך ברגל.

ציון אבוקרט: אז זהו, אני יושב שם בועדה, שעה מסביר את הבעיה של הבן שלי, כאילו צריך להסביר.

ציון אבוקרט: מה?

ציון אבוקרט: הם לא יודעים מה זה ילד אוטיסט?

ציון אבוקרט: מה זה ילד חרש?

ציון אבוקרט: שעה אני מסביר, כדי להסביר להם למה אני צריך להסיע אותו ולא, כי מי יסיע אותו?

ציון אבוקרט: נהג מונית יודע לדבר שפת סימנים?

ציון אבוקרט: יכול לתקשר עם הילד שלי?

ציון אבוקרט: מי יסיע אותו?

ציון אבוקרט: אז אני צריך שעה להסביר.

ציון אבוקרט: הרגשתי, אני אומר לכם את האמת, כמו אשה שנותנת עדות בבית משפט קורבן אונס.

ציון אבוקרט: אותה הרגשה.

ציון אבוקרט: הרגשה לא נעימה.

ציון אבוקרט: להיות בועדה כזאת כדי להסביר משהו שמובן מאליו להסביר.

ציון אבוקרט: אחרי שעה שנגמר הועדה אנחנו מקבלים מכתב שהועדה מודיעה לנו שללא קבלות לא ניתן, הכל כתוב פה.

ציון אבוקרט: ללא קבלות לא ניתן להשתתף.

ציון אבוקרט: אז בשביל מה עשו לי את הועדה?

ציון אבוקרט: מה?

ציון אבוקרט: הם לא ידעו שזה הנושא של הועדה?

ציון אבוקרט: אפילו לא כתבו שום דבר נוסף:

ציון אבוקרט: ללא קבלות לא ניתן להשתתף.

ציון אבוקרט: וזה היה בדיוק יום אחרי יום כיפור.

קריאה: איך אתה יכול להביא קבלות?

קריאה: אם אתה מסיע, איך אתה יכול להביא קבלות?

ציון אבוקרט: איך אני יכול להביא קבלות?

ציון אבוקרט: אני הסברתי להם את זה לועדה.

ציון אבוקרט: הם אמרו: אנחנו נדון וזה.

ציון אבוקרט: עכשיו, זה היה בדיוק יום אחרי יום כיפור, כי אני זוכר שזה היה אחרי הצום, באתי בבוקר לועדה.

ציון אבוקרט: מיום כיפור עד עכשיו שום דבר לא קרה.

ציון אבוקרט: יום אחרי זה, אחרי שקיבלנו את המכתב, שלחנו מכתבים לכל העולם, כולל מנכ"ל משרד הרווחה, איצקוביץ, מר איצקוביץ.

ציון אבוקרט: יש לי פה העתקים, לכל הגופים.

קריאה: ענה לך?

ציון אבוקרט: לא קיבלנו שום תשובה.

ציון אבוקרט: שלחנו העתקים.

קריאה: גם בטלפון הוא לא עונה.

ציון אבוקרט: לכבוד השר, העתק למר נחום איצקוביץ, לילי אבירי, למפקחת, לכל העולם.

ציון אבוקרט: שום דבר.

ציון אבוקרט: חצי שנה.

ציון אבוקרט: עד שאהרן, ידידי, שהוא גם הורה לילד שאנחנו נפגשים כל יום בבוקר, אחרי הצהרים, אומר לי: יש דיון בכנסת, הרים לי טלפון לפני שבוע: יש דיון בכנסת בדיוק על הנושא הזה.

ציון אבוקרט: תבוא.

ציון אבוקרט: אז באמת רשמו אותי ובאתי.

ציון אבוקרט: עברה חצי שנה, לא קיבלנו שום תשובה, שום מכתב, שום כלום.

ציון אבוקרט: אנחנו ממשיכים להסיע את הילד.

ציון אבוקרט: אנחנו נמשיך להסיע אותו גם עוד 10 שנים.

דוד אזולאי: אני אומר לכם, רבותיי, אני אומר לכם זאת התעללות בהורים האלה שאין לה שום סיבה ואין לכך שום הצדקה, פשוט זה פשע מה שאתם עושים.

דוד אזולאי: ההורים האלה גם ככה התאכזר להם הגורל ואתם, במקום לעזור להם, אתם רק מוסיפים חטא על פשע לאנשים האלה.

דוד אזולאי: רבותיי, עד מתי?

דוד אזולאי: תפסיקו עם זה.

דוד אזולאי: תפסיקו עם זה.

דוד אזולאי: תמצאו את הדרך.

דוד אזולאי: לא מדובר פה במיליונים.

דוד אזולאי: במה מדובר?

דוד אזולאי: תשמעו הורה, שבעת מדורי גיהינום הוא עובר, מסיע את הבן שלו, לקח על עצמו יוזמה.

דוד אזולאי: עובד עבודה חלקית.

דוד אזולאי: מסיע את הבן שלו, משלם מעצמו, מבקש את ההשתתפות, אומרים לו: קבלות.

דוד אזולאי: מאיפה הוא יביא לכם קבלות?

דוד אזולאי: מאיפה?

דוד אזולאי: תצאו מהמרובעות הזאת.

דוד אזולאי: תפסיקו, תצאו קצת מהמעגל הזה.

דוד אזולאי: תחשבו קצת בהיגיון.

דוד אזולאי: תרדו לאנשים האלה.

דוד אזולאי: תשבו, תיראו מה קורה להם.

דוד אזולאי: כמה?

דוד אזולאי: כמה אפשר לשמעו?

דוד אזולאי: כמה אפשר לסבול?

דוד אזולאי: אפשר לפתור את הבעיה הזאת באמת, תאמינו לי.

דוד אזולאי: אני מכיר קצת את איצקוביץ.

דוד אזולאי: אני לא מכיר אותו שהוא כזה מרובע.

דוד אזולאי: אני לא מכיר אותו כזה מרובע.

דוד אזולאי: אני מכיר אותו כאדם חכם, כאם פתוח, כאדם שיודע לעשות.

דוד אזולאי: הוא איש מצויין.

דוד אזולאי: אני מכיר אותו הרבה שנים, עוד לפני שהיה במשרד הרווחה, ודבר כזה הוא לא יכול לפתור?

דוד אזולאי: בושה וחרפה.

דוד אזולאי: לא, אני לא רוצה להמשיך את הדיון.

דוד אזולאי: אין לי מה להמשיך את הדיון.

דוד אזולאי: על מה אני אמשיך דיון?

דוד אזולאי: על מה?

דוד אזולאי: סתם לטחון מים?

דוד אזולאי: לא רוצה.

אבנר עורקבי: אני רק רוצה להגיד לך שגם שמה אין פתרונות.

דוד אזולאי: אני לא רוצה.

אבנר עורקבי: אין להם תקציב.

דוד אזולאי: אני לא רוצה להמשיך דיון.

דוד אזולאי: רבותיי.

דוד אזולאי: אין טעם להמשיך דיון, סתם לטחון מים.

דוד אזולאי: אני לא רוצה.

דוד אזולאי: לא רוצה.

דוד אזולאי: אני מתנצל בפני אותם הורים.

דוד אזולאי: אני מתנצל בפניכם.

דוד אזולאי: תודה שהגעתם מרחוק.

דוד אזולאי: אני מכיר את הנסיעות האלה, אני יודע כמה שזה קשה.

דוד אזולאי: אתם הוצאתם כסף מכספיכם, אתם לא מקבלים אש"ל, אתם לא מקבלים החזר הוצאות נסיעות, אתם לא מקבלים שום דבר.

דוד אזולאי: אבל באתם לפה כדי לעזור לילדים שלכם.

דוד אזולאי: אבל לצערי הצד השני אטום.

פיני קבלו: מה יש לך יותר טוב מזה?

פיני קבלו: הבטיחו פה בישיבה.

פיני קבלו: הבטיחו פה בישיבה לתת הסעה לילד, לא נותנים לו.

דוד אזולאי: פיני, אני מבקש ממך, באמת, בעניין הזה תגלו קצת יותר רגישות.

דוד אזולאי: אתם, השלטון המקומי, אני מכיר את העבודה שלכם.

דוד אזולאי: אני יודע מה שאתם עושים.

דוד אזולאי: תמצאו את הדרך.

דוד אזולאי: אל תחכה שיבואו אליך, לך אתה אליהם.

פיני קבלו: אני מוכן לבוא אליו.

פיני קבלו: אני לא ביקשתי שיבוא אלי.

פיני קבלו: אני קבעתי איתו פגישה וברגע האחרון הוא - - -

דוד אזולאי: אדוני, יש לו ממונה עליו.

דוד אזולאי: עם כל הכבוד, מי הוא?

דוד אזולאי: יש ממונה עליו, שהממונה עליו יקרא אותו לסדר.

דוד אזולאי: מה זה הדבר הזה?

דוד אזולאי: חודשיים וחצי ועדה מתכנסת, מקבלת החלטות אחרי שמדברים, מחליטים.

דוד אזולאי: מה התוצאה הסופית?

דוד אזולאי: כלום לא קרה במשך חודשיים וחצי.

דוד אזולאי: ההורים האלה, המסכנים האלה, מגיעים מרחוק לפתור את הבעיות שלהם.

דוד אזולאי: הורה אחד שבכלל לא שמע, בא לפה כי הוא חושב שיפתור פה את הבעיה.

פיני קבלו: אתה מבין את הבעיה שלו, כי הם, בשביל שהעירייה תקבל החזר של הכסף היא צריכה להציג קבלות.

פיני קבלו: אם אין לו קבלות אז הם לא משלמים, ולכן העירייה מה נאלצת לעשות?

פיני קבלו: היא מפסיקה.

חני שביט: זה מתחיל בזה שבגיל 21 המערכת פולטת את הילדים האלה החוצה, בזה זה מתחיל.

חני שביט: את החוק הזה צריך לשנות.

דוד אזולאי: פיני, אני מכיר אותך הרבה זמן.

דוד אזולאי: אני מכיר את השלטון המקומי לפני ולפנים.

דוד אזולאי: ואתה יודע, אתה מכיר את עמדתי בנושא הזה.

דוד אזולאי: אני מבקש ממך תערב אותי.

דוד אזולאי: צריך לדבר עם שלמה בוחבוט?

דוד אזולאי: אני מוכן לדבר איתו.

פיני קבלו: לא, לא קשור לשלמה.

דוד אזולאי: אתה רוצה שאני אזום את הפגישה הזאת?

דוד אזולאי: אני מוכן ליזום אותה.

דוד אזולאי: אבל אנא ממך.

דוד אזולאי: אתה רואה אותי פה כל יום, תעדכן אותי.

דוד אזולאי: פנית אלי פעם ואמרתי לך: לא מוכן לשמוע אותך, לא רוצה לדבר איתך?

דוד אזולאי: בוא, אני מבקש ממך, קח יוזמה.

דוד אזולאי: אם הצד השני לא לוקח, קח אתה.

דוד אזולאי: במקום שאין איש, השתדל אתה להיות איש.

אבנר עורקבי: הבעיה תיפתר רק בדרג של שר.

דוד אזולאי: כן, אבל אני פשוט רוצה לנעול את הישיבה.

חני שביט: תגידו על מי אני צריכה לצעוק, אני אלך לצעוק.

דוד דהאן: אני רוצה להעלות כאן דבר, אולי רעיון שכל הבעיה כאן היא לא בעיה של כסף.

דוד דהאן: זה לא בעיה תקציבית.

דוד דהאן: אותו דבר ראיתי בועדת הכלכלה בנושא של החיילים, הנושא של הסיפור של הרכבת שהיה, ומה שקורה, אותה בעיה היתה שם, אותו דבר אני העליתי גם כן שם,ליושב ראש שאמה, ופשוט אותו דבר אני מעלה כאן.

דוד דהאן: שמה לא היתה גם כן בעיה תקציבית, הצבא משלם 30 מיליון שקל לרכבת לאותם שעות עבור החיילים, עבור הסעת החיילים.

דוד דהאן: אותו דבר כאן גם כן.

דוד דהאן: אני מעלה הצעה, כי אין בעיה תקציבית.

דוד דהאן: יש בעיה של הקבלות.

דוד דהאן: יש בעיה טכנית פה.

דוד דהאן: את הבעיה הזאת אפשר לפתור.

חני שביט: לא, יש עוד בעיה.

חני שביט: שה – 1,600 שקל האלה לא מספיקים.

דוד דהאן: רגע, אז יוסיפו.

דוד דהאן: לא בעיה.

דוד דהאן: זה בעיה של תוספת זה לא תהיה.

דוד דהאן: אחר כך זה כבר יבוא.

דוד דהאן: תהיה מלחמה על הנושא הזה של תוספת.

דוד דהאן: אבל כדי לפתור את הבעיה אפשר להקים גוף בארץ שבעצם כמו שם, במקום ה – 30 מיליון שהצבא נותן לרכבת, פה הכסף הזה שהם אמורים לתת פה להסעות פה, בגלל שאין קבלות, בגלל שזה פרטי הורים פרטיים, להקים גוף בארץ, לאגד, לאגד ממש בקישוריות.

דוד אזולאי: בוא, עם כל הכבוד.

דוד דהאן: רכבים פרטיים.

קריאה: זה לא עובד בנכויות האלה.

דוד אזולאי: אני לא מסכים איתך שאין בעיה תקציבית.

דוד אזולאי: אם לא היתה בעיה תקציבית - - - אני חושב שיש בעיה תקציבית.

דוד דהאן: קבלות הם אומרים.

קריאה: גם וגם.

קריאה: זה שתי בעיות.

דוד אזולאי: הבעיה התקציבית קיימת.

דוד אזולאי: הבעיה הטכנית קיימת, ושתי הבעיות האלה אפשר לפתור.

דוד אזולאי: אפשר לפתור עם רצון טוב.

חני שביט: אפרופו שמנכ"ל משרד הרווחה לא עונה אני חייבת להגיד משהו.

חני שביט: יש ילד אצלנו במרכז שגר על יד בני ברק, בני תקווה, שערי תקווה,

קריאה: גני תקווה.

חני שביט: גני תקווה.

חני שביט: בתוך, איל"ן מספק הסעה לאנשים שנמצאים בתוך המטרופולין.

חני שביט: בסדר?

חני שביט: יש הסעות לילדים האלה שנמצאים בתוך תל אביב.

חני שביט: הם נמצאים 10 דקות מחוץ לתחום ההסעה, ולכן הם נסמכים, במקרה הזה, על יד שרה.

חני שביט: אני לא מצליחה.

חני שביט: ניסיתי, לא עבד.

חני שביט: הוא כתב 3 פעמים במשך שנה וחצי לאיצקוביץ.

חני שביט: הוא לא קיבל תשובה ולו פעם אחת.

חני שביט: שנה וחצי שלוש תזכורות.

חני שביט: אף פעם הוא לא קיבל תשובה ממשרד הרווחה על הבעיה הזאת של ה – 10 דקות שהוא מחוץ לתחום.

חני שביט: 10 דקות מחוץ לתחום.

חני שביט: שנה וחצי, ויש לי את התכתובות האלה בבית.

חני שביט: זה פשוט לא ייאמן.

חני שביט: זה התעלמות מאנשים.

- מימון: אני חייבת לציין שבדרך כלל זה לא מתאים לו.

חני שביט: יש לך כאן עוד הוכחה.

קריאה: את שומעת שהוא לא עונה.

דוד אזולאי: סליחה, רבותיי, משפט אחרון, בבקשה, אני רוצה לסכם את הדיון הזה.

זיו מגור: משפט אחרון.

זיו מגור: התחלתי ואני רק רוצה להגיד, אני מבקש שהדיון, כמו שכתבת, הוא פשוט העניין שכמו שיש בפיגור שהועדה שכינסתם, שפשוט יחילו את ההסדר הזה, זה גם יפתור את העניין התקציבי שההורים צריכים להוציא כל כך הרבה כסף מעצמם.

זיו מגור: מה שקיים בפיגור שיחול גם על האוטיזם במערך ההסעות.

חני שביט: יחול גם על נכים.

זיו מגור: בסדר.

זיו מגור: מאה אחוז.

זיו מגור: אני מייצג.

זיו מגור: אין בעיה.

זיו מגור: ושהועדה הזאת, כאילו, אפילו אם צריך תשתפו אותנו.

זיו מגור: לא יודע, אבל אני רואה פה שאתם צריכים עד סוף אפריל.

שלומית אבינח: שילבתם את נציגי אלו"ט?

קריאה: היה אמור להיות, אבל לא שיתפו.

זיו מגור: לא, ואני גם לא מבין למה זה עד סוף אפריל?

זיו מגור: חודשיים וחצי מאז 21 בנובמבר.

דוד אזולאי: רבותיי, מונח פה בפני מכתב שקיבלתי מהמנכ"ל, נחום איצקוביץ, מ – 18 בדצמבר.

דוד אזולאי: הוא כותב לי: "לפני מספר חודשים הגענו להסדר יחד עם השלטון המקומי באשר למתווה מוסכם להסעות אנשים עם פיגור שכלי.

דוד אזולאי: בכוונתי לכנס צוות פנים משרדי שיניח בפני חלופות להסדרים דומים גם בתחום האנשים הנזקקים לשירותי שיקום, וגם בתחום האנשים בעלי האוטיזם.

דוד אזולאי: אני מקווה כי האוצר ייתן גיבוי תקציבי להסדר זה".

דוד אזולאי: המכתב הזה נכתב ב – 18 בדצמבר.

דוד אזולאי: כלומר, אנחנו חודש.

דוד אזולאי: אני כבר לא מדבר על הישיבה שאני קבעתי, אני מדבר מאז שהמכתב הזה יצא, חודש וחצי.

דוד אזולאי: רבותיי, בתכל'ס, עם כל הכבוד, שום דבר לא נעשה.

דוד אזולאי: אני רואה בחומרה רבה.

פיני קבלו: אני הפעם, כמו שהיושב ראש הטיל עלי, אני אקח את זה, אני לא אעבוד מול שלמה, אני אדבר ישר עם נחום איצקוביץ כשאני אצא מפה.

דוד אזולאי: דבר עם נחום איצקוביץ.

קריאה: אם הוא יענה לך.

פיני קבלו: הוא יענה לי.

דוד אזולאי: אמרתי לך, רבותיי, תיראו, נחום איצקוביץ עונה.

פיני קבלו: תן לנו שבועיים, אדוני, אני אחזור אליך.

דוד אזולאי: אני מבקש ממך בכל לשון של בקשה, אם העסק תקוע באיזה שהוא מקום, אנא ממך, תערב אותי בנושא הזה.

דוד אזולאי: אני נמצא פה.

דוד אזולאי: אני לא מוכן לעבור לסדר היום, ואני אומר לכם, רבותיי, אם אני צריך לקיים כל יום ישיבה ולהביא אתכם לפה, אני אעשה את זה כל יום.

דוד אזולאי: אני אתפנה מכל העיסוקים.

דוד אזולאי: אני לא מתכוון להרפות.

דוד אזולאי: מי שיש לו הרגשה, או מחשבה שבסופו של יום תתישו אותי, תשכחו מזה.

דוד אזולאי: אותי לא תתישו בנושא הזה.

דוד אזולאי: אולי את ההורים תתישו, אולי גורמים אחרים, אבל לא אותי.

דוד אזולאי: אני מתחייב לכם, כל יום אני אקיים כאן ישיבה עד שהנושא הזה ייפתר.

דוד אזולאי: לא יעלה על הדעת שמדינת ישראל סדר גודל כזה של 100 ילדים אף אחד לא מצליח למצוא פתרון.

דוד אזולאי: אין דבר כזה.

דוד אזולאי: על בעיות יותר מסובכות במדינת ישראל מצאו פתרונות.

דוד אזולאי: פה אין פתרון.

קריאה: ילד אחד בצפון - - -

אהרן אינדיק: אני אהרן אינדיק, אבא של אוטיסט, פשוט אין לי מה להוסיף, כי פעם שעברה אמרתי הכל.

אהרן אינדיק: אני רק רוצה להודות ליושב ראש הועדה על הרגישות שיש לו, על הנחישות, ולעזור לנו, פשוט מאד.

דוד אזולאי: תודה רבה אדוני.

חני שביט: טוב לדעת שלמישהו אכפת.

דוד אזולאי: לא, לא, אני לא מקבל את זה.

דוד אזולאי: אני בטוח שיש אנשים שאיכפת להם פה.

דוד אזולאי: ותאמיני לי, כמה שאני כועס על הצוות הזה פה, האמיני לי שהאנשים האלה עם לב, אבל גם הם יש להם את המוגבלות שלהם.

דוד אזולאי: לא הכל הם קובעים.

דוד אזולאי: גם להם יש בעל הבית שיושב להם על הראש ומכתיבים להם את התנאים האלה.

דוד אזולאי: בוא נלמד זכות על כל אחד.

דוד אזולאי: אני מאד מבקש, בכל לשון של בקשה, בתוך שבועיים וחצי, שבועיים, עד 3 שבועות אני מקיים דיון חוזר בנושא הזה.

דוד אזולאי: אני מבקש לבוא עם תשובות.

דוד אזולאי: פיני, אני מטיל עליך את המשימה לגבי מה שקשור לשלטון המקומי, שלא יהיה אי הבנות.

דוד אזולאי: שלא יפילו את הכל על השלטון המקומי.

דוד אזולאי: בסדר?

דוד אזולאי: רבותיי, אני מודה לכולם.

דוד אזולאי: הישיבה נעולה.