ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 535, 2012-01-17 09:00

אלכס מילר: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

אלכס מילר: כינסתי את הישיבה בעקבות כתבה שהתפרסמה בעיתון "הארץ".

אלכס מילר: ראיתי לנכון לדון בסוגיה הזו, ולבדוק איך עובד המנגנון של הכרה באבחונים של ילדי עולים הזקוקים למסגרות מיוחדות במערכות החינוך, כאשר האבחונים נעשו באותן המדינות מהן הם עלו.

אלכס מילר: הייתי רוצה לשמוע מאנשי המקצוע על מנגנון ההכרה: כמה זמן זה לוקח, מהן העלויות הכספיות, אם קיימות, האם יש התייחסות שונה למדינות שונות או האם יש מגנון כללי לכולם, מאיזה רגע אותו ילד עם צרכים מיוחדים המגיע לכאן נכנס למסגרת.

אלכס מילר: יש כאן כמה הורים שנמצאים, חלקם מדברים עברית וחלקם לא.

אלכס מילר: בסופו של דבר נוכל לשמוע את כל הצדדים, ואם יהיה צורך נסכם כאן.

אלכס מילר: נציגת משרד החינוך, תספרי לנו מה קורה מרגע שאותו ילד מגיע לארץ וצריך להיכנס למערכת החינוך: לאולפן או לכל מנגנון אחר.

אלכס מילר: מתי, מבחינתכם, אתם מתחילים בטיפול, איזו מסגרת מקבל אותו ילד ומאיזה שלב.

רעיה לוי גודמן: לפני שמגיעים למערכת החינוך המיוחד, מגיעים אל השלטון המקומי.

רעיה לוי גודמן: הרשות המקומית, בתוקף תפקידה, היא זו שמנהלת את כל התיק של הילד, החל מהדיונים, הזמנה לדיון, וועדת ההשמה.

רעיה לוי גודמן: הרשות המקומית היא יו"ר ועדת ההשמה.

רעיה לוי גודמן: הרשות המקומית היא יו"ר ועדת השיבוץ.

רעיה לוי גודמן: האחריות החוקית הסטטוטורית בנושא של שיבוץ ילד עם צרכים מיוחדים, היא של הרשות המקומית.

רעיה לוי גודמן: הרשות המקומית לא נושאת לבד באחריות.

רעיה לוי גודמן: יש לה שותפים, כאשר משרד החינוך הוא אחד השותפים, גם של ועדת ההשמה וגם של ועדת השיבוץ.

רעיה לוי גודמן: חשוב להגיד שיושבים בתוך הוועדה הזו יו"ר ועדת ההשמה, שהיא הרשות, מפקח חינוך מיוחד ונציגו, מנהל השירות הפסיכולוגי של הרשות המקומית או מישהו מטעמו, נציג הורים שאינו הורה הילד, וגורמים נוספים על פי הצורך.

רעיה לוי גודמן: למעשה, ילד בעל צרכים מיוחדים שמשפחתו עלתה לארץ, לא צריך לחכות לזמן שבו על פי הנוהל מתקיימות ועדות ההשמה.

רעיה לוי גודמן: ועדות ההשמה מתקיימות בדרך כלל בין ינואר ל-30 במאי.

רעיה לוי גודמן: אלה התאריכים הקובעים, אבל יש החרגה.

רעיה לוי גודמן: ההחרגה כוללת את העולים החדשים.

רעיה לוי גודמן: לכן, כאשר ילד עולה ומסתבר שהוא ילד עם צרכים מיוחדים, אפשר לקיים לו ועדת השמה באופן מיידי, 10 ימים אחרי שמודיעים להורים על קיום הוועדה.

רעיה לוי גודמן: מארגנים את התיק שלו ואת המסמכים שלו, ואפשר לקיים ועדה לאורך כל שנת הלימודים.

רעיה לוי גודמן: לא מחכים לתקופה המוגדרת של ועדות ההשמה.

רעיה לוי גודמן: המשפחה מגיעה עם המסמכים שיש לה, וצוות מקצועי יושב ובוחן את המסמכים.

רעיה לוי גודמן: המסמכים צריכים להיות מתורגמים לעברית, כדי שהוועדה תוכל לקיים דיון מקצועי.

רעיה לוי גודמן: אם הצוות המקצועי מתרשם שהמסמכים אמינים ורציניים, שאפשר בעזרתם להחליט איפה הילד ילמד, משבצים את הילד במסגרת המתאימה לו על בסיס מקום פנוי.

רעיה לוי גודמן: תיכף אני אומר מה קורה אם המערכת מלאה.

רעיה לוי גודמן: לא מחכים.

רעיה לוי גודמן: זה דבר שנעשה באופן מיידי.

רעיה לוי גודמן: במקרה שהאבחונים מתגלים לא סבירים או לא מקצועיים, מפנים את המשפחה לאבחונים נוספים בקהילה.

רעיה לוי גודמן: חשוב להגיד, שבמקרים של צרכים מיוחדים מורכבים לא מחכים לסיום תהליך האבחון.

רעיה לוי גודמן: זאת אומרת, כאשר הצוות המקצועי רואה ילד, הוא יודע להתרשם ולהחליט לאיזו מסגרת לשבץ אותו, כדי שלא להגיע למצב שילד יושב בבית עד שהמערכת הרפואית או המערכת של משרד החינוך – תלוי בסוג האבחון - תסיים את התהליך.

רעיה לוי גודמן: מאפשרים לילד להיכנס למסגרת הדומה ביותר, כפי שמתרשם הצוות מהניירות ומההסתכלות על הילד, והילד משובץ לתקופה מסוימת, עד אשר מסיימים את התהליך.

רעיה לוי גודמן: במקרה שהמסגרת האופטימאלית באזור המגורים מלאה ואין אפשרות לעשות החרגה – כאשר במקרים מסוימים כן עושים החרגה.

רעיה לוי גודמן: אם תקן של כיתת אוטיסטים הוא בין 5 ל-8 ילדים ויש ילד בדימונה, אנחנו לא נסיע אותו לבאר שבע.

רעיה לוי גודמן: במקרים מסוימים נאפשר ילד תשיעי, ונשים תמיכה נוספת בתוך המסגרת על מנת לאפשר את הקליטה של הילד.

רעיה לוי גודמן: זה המסלול המסודר.

רעיה לוי גודמן: יש מקרים מסוימים – בין היתר המקרים שהעברתם אלינו לבדיקה – בהם ההורים התנגדו להמלצת הצוות המקצועי לשיבוץ, ואז חל תהליך אחר.

רעיה לוי גודמן: ישנו תהליך של בחינת חלופות, ישנו תהליך של דיאלוג.

רעיה לוי גודמן: עד אשר ההורים לא מסכימים לשיבוץ, הילד לא נמצא במסגרת.

יהודית גידלי: אז הוא בבית?

רעיה לוי גודמן: אנחנו לא יכולים להכריח ילד להיות באופן מיידי בתוך מערכת.

רעיה לוי גודמן: נותנים להורים את התקופה הזו, כאשר עוזרים להורים להבין מהן החלופות.

רעיה לוי גודמן: במקרים מסוימים הילד בבית עד אשר מגיעים עם ההורים לדיאלוג והסכמה.

אלכס מילר: ברשותכם, אני אבדוק עם ההורים שהגיעו, אם הם רוצים להתייחס.

אלכס מילר: יועץ השר יתרגם.

אלכס מילר: יש פה הורה שנמצא חודש בארץ, והוא גם אחר כך יתייחס.

אלכס צסרסקי: אני מתרגם את לנה אוספנסקי: אנחנו נמצאים שנה בארץ.

אלכס צסרסקי: כאשר עלינו לכאן נתקלנו בבעיה.

אלכס צסרסקי: הילד שלנו לא יכול ללכת.

אלכס צסרסקי: יש אבחון מקצועי.

אלכס צסרסקי: היינו צריכים ללמוד באולפן.

אלכס צסרסקי: אנחנו מירושלים.

אלכס צסרסקי: יש פה קליניקה.

אלכס צסרסקי: בגלל שהילד שלנו היה בבית, רק אחד מאיתנו יכול היה ללכת לאולפן.

אלכס צסרסקי: בעלי הלך לעבוד.

אלכס צסרסקי: עד הצהריים הוא ישב עם הילד, ואני למדתי באולפן.

אלכס צסרסקי: אחרי שהלכנו לקליניקה, אמרו לנו להגיש מסמכים כדי לאמת את האבחון.

אלכס צסרסקי: התהליך היה מאוד ארוך, והילד היה חצי שנה בבית.

אלכס מילר: תבינו, שחצי שנה אף אחד לא הציע להם שום דבר.

אלכס מילר: אמרו להם להגיש מסמכים, וחצי שנה הילד ישב בבית.

אלכס מילר: ממה שאני מבין ממנה: הם פנו למשרד החינוך, משרד החינוך פנה לגן עם בקשה לקליטה, והגן סרב לקלוט את הילד באמצע שנה.

אלכס מילר: בסופו של דבר הילד נשאר ללא מסגרת במשך חצי שנה.

אלכס צסרסקי: שאלה חשובה היא, האם היא פנתה למשרד החינוך או לאגף החינוך בעיריית ירושלים?

אלכס מילר: לאגף החינוך של העירייה.

אלכס מילר: היו שתי ועדות בביטוח הלאומי.

אלכס מילר: נתנו להם 30% נכות.

אלכס מילר: הוגש ערר, כי הילד לא יכול ללכת בלי כיסא גלגלים.

אלכס מילר: אחרי הערעור הם קיבלו 80% נכות.

אלכס מילר: אחרי חצי שנה הילד נכנס לגן בירושלים.

אלכס מילר: היא העלתה עוד סוגיה הקשורה אליה אישית, בנושא של כיסא הגלגלים והדיור, אבל הסברתי לה שזה קצת לא קשור אלינו.

רעיה לוי גודמן: אני רוצה לשאול שאלה: בן כמה הילד היום?

אלכס מילר: בן חמש וחצי.

אור נוי: אני גם רוצה לשאול משהו.

אור נוי: ילד עם בעיות הליכה צריך גם טיפול רפואי.

אור נוי: איך התנהגה כאן קופת החולים?

אור נוי: האם הוא קיבל פיזיותרפיה בתקופה הזו?

אור נוי: האם הם קיבלו את האבחון, האם אבחנו אותו עוד פעם וכו'?

אלכס מילר: היא אומרת: חודשיים וחצי לקח לסגור את כל הסוגיות בקופות החולים, ורק אחר כך הוא התחיל עם כל הטיפולים, כולל הפיזיותרפיה.

אלכס מילר: עכשיו אני אתרגם מה שאומר איגור: הוא הגיע עם ילדה שהיא בעוד חודש בת 6.

אלכס מילר: הם עדיין לא קיבלו פגישה.

לאנה אייזנשטדט: אני מארגון קשר.

לאנה אייזנשטדט: אני מטפלת בהם ומלווה אותם.

לאנה אייזנשטדט: לקח חודש וחצי עד שנוירולוג נתן אבחון.

לאנה אייזנשטדט: הם נמצאים כבר שנה בארץ, והילד כבר הולך לבית הספר מראשון לספטמבר.

לאנה אייזנשטדט: הם חיכו מינואר עד ספטמבר.

אלכס מילר: אני ממשיך לתרגם את איגור.

אלכס מילר: לפי מה שאני מבין, יש שם כל מיני שלוחות.

לאנה אייזנשטדט: זה הולך לפי רמת התפקוד.

לאנה אייזנשטדט: אם התפקוד יותר נמוך - - -

אלכס מילר: אבל כך או אחרת, אני מאמין שעד הראשון לספטמבר הם לא יקלטו.

אלכס מילר: לפני שתהיה הפניה מקופת החולים, הם אפילו לא יכולים לגשת לשם.

אלכס מילר: אני חושב, שמשרד הבריאות ביחד עם הביטוח הלאומי שחקנים מרכזיים פה.

אלכס מילר: תיכף נגיע למשרד הקליטה, וכמובן גם למשרד החינוך.

אלכס מילר: הבנו את הדברים.

אלכס מילר: אנחנו עדיין נמצאים במצב בו אנשים מגיעים עם מסמכים, ולוקח כמה חודשים לעבור את הסאגה של ההכרה במסמכים האלו, כאשר הילדים נמצאים בבית.

אלכס מילר: לאנה, אני מבין שאת רכזת עולים בארגון קשר.

אלכס מילר: האם יש לך נתונים, מה קורה היום: כמה ילדים יש בשנה-שנתיים שלא נקלטו במערכות?

לאנה אייזנשטדט: הנתונים שלי הם של משפחות שמגיעות אלינו.

אלכס מילר: כמה יש אצלכם?

לאנה אייזנשטדט: יש אצלנו 10-20 בשנה.

לאנה אייזנשטדט: הרבה מאוד משפחות לא יודעות על השירות שאנחנו נותנים, ולא מגיעות אלינו.

לאנה אייזנשטדט: הסטטיסטיקה שלנו היא לא רלוונטית, כי אנחנו יכולים להגיד בוודאות שכל ילד עם צרכים מיוחדים שעולה לארץ עובר את הפרוצדורה ונשאר בבית לתקופה זו או אחרת.

לאנה אייזנשטדט: אם אנחנו עוזרים ועושים את הכל כדי לזרז את הפרוצדורה ועדיין התקופה המינימאלית בה הילד נשאר בבית היא שלושה חודשים, אז אפשר להניח שאלה שלא יודעים על העזרה שלנו ולא מגיעים אלינו נשארים יותר זמן.

לאנה אייזנשטדט: זה גם תלוי בזמן שהם עלו ארצה.

אלכס מילר: נציגי משרד הקליטה, אני אשמח לשמוע איך עובד המנגנון אצלכם מבחינת העברת המסמכים.

אלכס מילר: הרי אתם מקבלים חומר על האנשים שמגיעים לארץ עוד לפני שהם מגיעים לארץ.

שרי פייר: אני יכולה לדבר על הצד של החינוך.

שרי פייר: הטריטוריה של החינוך הפורמאלי, לכל הגילאים, היא לא הטריטוריה שלנו.

שרי פייר: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם מאיה ממשרד החינוך.

שרי פייר: קודם כל, הייתי שמחה לדעת אם הם פנו ללשכה שלנו בירושלים, ואם הם קיבלו את הטיפול ההולם.

שרי פייר: לכל עולה שמגיע מצוות יועץ קליטה, שמקבל אותו, מראיין אותו ואמור להפנות אותו ולסייע לו.

שרי פייר: אני אומרת זאת, למרות שזה לא התחום הספציפי שלי.

שרי פייר: לגבי התחום שלי - אנחנו נותנים סיוע בתחום החינוך הלא פורמאלי למגוון גילאים ברשויות.

שרי פייר: הדלת פתוחה לכולם.

אלכס מילר: מה שקורה איתם כאשר הם מגיעים לארץ, אנחנו הבנו.

אלכס מילר: זאת פרוצדורה מסובכת, כך שלוקח שלושה חודשים-חצי שנה עד שהילד נקלט.

אלכס מילר: השאלה היא כזאת: האם ניתן לבחון אפשרות שהמסמכים הקיימים אצל אותם העולים יגיעו לכל אותן הרשויות קצת לפני שהם מגיעים לארץ?

אלכס מילר: כך לפחות תהיה הכרה זמנית, והילד יגיע וייכנס למערכת.

אלכס מילר: כאשר ילד לא הולך, לא מדובר בלקות למידה הדורשת 20-30 דקות תוספת למבחן.

אלכס מילר: יש הבדל מאוד עצום.

אלכס מילר: רובם יודעים לאיזה גן הוא ילך.

אלכס מילר: יש כמה בעיות.

אלכס מילר: הבעיה הראשונה, לפי מה שאני שמעתי, היא שאנשים מגיעים למקומות בהם אין שום מסגרת.

אלכס מילר: כאשר מעלים אותם לישראל, צריכים לקבל מידע איפה כן ואיפה לא.

אלכס מילר: דבר שני – הם נכנסים למערכת בירוקרטית מאוד קשה, עם קביעת תור של חודשיים-שלושה.

אלכס מילר: כמובן שתור לנוירולוג מהיום למחר זה כמעט בלתי אפשרי.

אלכס מילר: זה לוקח חודש- חודש וחצי.

אלכס מילר: מבלי להגיע לשם, אין להם שום הפניה לגן כזה או אחר.

אלכס מילר: באמצע שנה גן לא קולט, וכך ההורים נמצאים בבית, אחד חייב להיות צמוד לילד ולא הולך לאולפן, והשני הולך לאולפן וגם עובד.

אלכס מילר: נוצר פה פער עצום, וממשיכים אחר כך לחשוב מה עושים עם האנשים.

אלכס מילר: הם כמעט בשנה איחור של כל מה שהמדינה רצתה לעשות עם קליטת עולים.

אלכס מילר: יש בן אדם שנמצא בבית.

שרי פייר: אני תיכף אעביר את רשות הדיבור לברהן משירות הרווחה של המשרד, והוא ייתן מענה מקצועי ספציפי יותר.

שרי פייר: אני בהחלט אביא את זה לתשומת לב במשרד.

שרי פייר: אני יודעת שלגבי קליטה קהילתית אנחנו אוספים את כל הנתונים לפני כן.

שרי פייר: אני אבדוק את הנושא.

אלכס מילר: האם יש לכם נתונים, כמה ילדים שעלו לישראל בתקופה האחרונה, בשנה האחרונה, נקלטו וכמה עדיין מחכים למנגנון?

אלכס מילר: האם אתם מקבלים פידבק מאותם האנשים?

שרי פייר: לי כמי שממונה על החינוך הרגיל, לא.

שרי פייר: אני אעביר את רשות הדיבור לברהן.

ברהן מלדה: אין לי נתונים ביד.

ברהן מלדה: בתוך הלשכות שלנו נמצאות עובדות סוציאליות מחוזיות, שהן אמורות לעשות עבודה כדי לסייע ולהקל בהמתנה הזו.

ברהן מלדה: יכול להיות שאותם האנשים עם בעיות כאלה ואחרות לא מצליחים להגיע ללשכות שלנו כדי לקבל את הסיוע.

ברהן מלדה: רציתי קודם לשאול, האם הגברת פנתה ללשכה וקיבלה סיוע מהעובדת הסוציאלית אצלנו.

לאנה אייזנשטדט: בלשכת שיקום הדרום.

לאנה אייזנשטדט: אני הלכתי איתה.

לאנה אייזנשטדט: אין דוברי רוסית.

ברהן מלדה: לא של שירות הרווחה, אלא של משרד הקליטה.

ברהן מלדה: של שירות הרווחה של משרד הקליטה.

לאנה אייזנשטדט: יש את יונה, רכזת, שהיא עוזרת להם מאוד.

ברהן מלדה: כנראה, שאותה יונה היא יועצת קליטה שעובדת בצמוד לעובדת הסוציאלית שלנו, שמנתבת בעיות מסוג זה לאותם גורמים כדי להקל על העולים ולקבל את השירות הטוב ביותר.

לאנה אייזנשטדט: השירות של משרד הקליטה הוא שירות מצוין.

לאנה אייזנשטדט: ברגע שנוחתים מקבלים את כל המידע מהרכזת.

ברהן מלדה: כבר בשדה התעופה אנחנו מטפלים באותם אנשים.

אלכס מילר: אני שאלתי, האם ניתן לקבל נתונים על הדברים האלה לפני שמגיעים לארץ.

שרי פייר: אם המשפחות פונות.

אלכס מילר: אבל הם עוברים איזשהו תהליך, דרך הסוכנות או גורם אחר במדינות המוצא.

אלכס מילר: הם עוברים תהליך, הם מגישים מסמכים, הם בודקים מה האופציות שלהם.

אלכס מילר: בן אדם לא לוקח את המזוודות וטס.

אלכס מילר: הוא עובר איזשהו תהליך.

אלכס מילר: השאלה היא, האם במסגרת התהליך הזה אתם יכולים להעביר הנחיה לעתיד, שברגע שיש מסמכים של הצהרת נכות כזו או אחרת של ילדים ואתם יודעים שמסגרות בישראל צריכות לטפל בהם בעתיד - וכמובן שזה חייב להיות באישור ההורים – להעביר אותם.

אלכס מילר: צריך להגיד להם: רבותיי, כמה שיותר מהר תעבירו אלינו את המסמכים, כך יותר מהר תהיה לכם אפשרות להגיע לארץ.

אלכס מילר: תיכף נדבר על מה שיקרה כאן בארץ, אבל המערכת צריכה לדעת מה יקרה עם אותם אנשים שאמורים להגיע.

ברהן מלדה: אנחנו נחזור למשרד ונבדוק את הנושאים האלה, ונספק לוועדה את הנתונים, אם יש.

ברהן מלדה: אם לא, נראה איזו דרך יש כדי לקבל את המסמכים מראש, כדי שהעולים שמגיעים לארץ לא יגררו אחרי הטיפול הזה ויוכלו לקבל את השירות והטיפול המגיע להם.

אלכס מילר: נציגת השלטון המקומי, בבקשה.

רות דיין מדר: אני בדיוק מבקשת את תגובתם של מנהלי המחלקות הרלוונטיות כאן.

אלכס מילר: האם את לא בשביתה?

אלכס מילר: אתמול היה לנו דיון, וראש עיריית לקייה מצא לנכון לשבות דווקא בדיון שלי.

רות דיין מדר: מרכז השלטון המקומי לא שובת.

רות דיין מדר: הרשויות שובתות.

רות דיין מדר: המרכז זו עמותה.

רות דיין מדר: לגופו של עניין – אני בהתחלה חשבתי שאין בעיה, אבל אני מבינה שאכן יש בעיה.

רות דיין מדר: מבדיקה של תעודות הזהות של הילדים שקיבלנו, הובהר לנו שכולם משובצים.

רות דיין מדר: אני מבינה, שלא כך המצב.

רות דיין מדר: אנחנו נקיים ישיבה משותפת עם משרד הקליטה.

אלכס מילר: השיבוץ זו לא הבעיה.

אלכס מילר: בסופו של דבר, ברור שהם יהיו משובצים.

אלכס מילר: השאלה היא, מתי.

אלכס מילר: אם ילד ישב חצי שנה בבית ורק אחר כך שובץ, זה כבר משהו אחר.

רות דיין מדר: על זה בדיוק אני מדברת.

רות דיין מדר: אני מדברת על שיבוץ מיידי, ולאחר מכן להמציא את כל המסמכים הנדרשים על מנת לשבץ את הילד במקום המתאים לו ביותר, בהתאם לצרכים ולטיפול שהוא צריך לקבל.

רות דיין מדר: אנחנו נקיים ישיבה משותפת עם משרד הקליטה, משרד החינוך ונציגים של מנהלי מחלקות חינוך ברשויות, כדי לראות איך סוגרים את זה כדי שמצב כזה לא יישנה.

רעיה לוי גודמן: צריך לזכור, שלפני שמדברים על משרד החינוך צריכים לדבר על משרד הבריאות.

רעיה לוי גודמן: כל הנושא של האבחונים צריך להיעשות על ידי קופות החולים והמכונים להתפתחות הילד.

רעיה לוי גודמן: אם יש בעיה עם המסמכים שהעולים מביאים איתם, אני בהחלט תומכת בנושא של קבלת מסמכים טרום עלייה.

רעיה לוי גודמן: אין סיבה שהילדים עם הלקויות הקשות יעלו כדי לקבל את המסמכים.

רעיה לוי גודמן: צריך להיערך לכך.

רעיה לוי גודמן: כדי שאנחנו נתחיל לטפל בהם, צריך איזשהו נייר רפואי.

אלכס מילר: רבותיי, אנחנו לא חיים בעולם, שבו בברית המועצות קוראים למחלה מסוימת א', באתיופיה קוראים למחלה ב', בישראל קוראים למחלה ג' ובצרפת קוראים לה אחרת.

אלכס מילר: בסופו של דבר, המושגים הרפואיים הם אותם מושגים.

אלכס מילר: מבחינת האבחון ישנם דרגים.

אלכס מילר: אם יש דרג שהוא קשה ביותר, הגמישות שאותה ועדה יכולה לשחק איתה היא לא הכי גדולה.

אלכס מילר: כאשר משרד החינוך יושב עם משרד הבריאות ועם המרכז לשלטון מקומי ומשרד הקליטה, יש דרגים שהוא יכול להחליט עליהם.

אלכס מילר: אם בן אדם נותן לי מסמכים ביום שהוא עולה, אני כבר יודע לאיפה הוא הולך להיות משובץ.

אלכס מילר: אני אתן לו הכרה זמנית, הוא ייכנס שבוע-שבועיים לתוך מסגרת מסוימת, ואז נמשיך בתהליך.

אלכס מילר: מקסימום נגיד לו: "תשמע, מהשלוחה הזו תעבור לשלוחה אחרת, כי הנכות שלך קלה יותר".

אלכס מילר: רבותיי, ילד לא יכול חצי שנה לשבת בבית.

אלכס מילר: זה בלתי סביר.

אלכס מילר: אני מבין שהבירוקרטיה במדינת ישראל זה דבר חיובי, שיוצרים אותו.

אלכס מילר: אני שומע, שילד מגיע ומקבל 30% נכות, ואחרי הערר הוא מקבל 80% נכות.

אלכס מילר: זה כבר לא מצחיק.

אלכס מילר: אני לא יודע מי מחליט בביטוח הלאומי ובאיזה מנגנון, אבל זה כבר ממש לא מצחיק.

אלכס מילר: בסופו של דבר מדינה צריכה לקחת אחריות, ברגע שהיא קיבלה החלטה שעולים כולם.

אלכס מילר: צריכים לקבל אחריות באיזו דרך עושים את זה.

אלכס מילר: בסופו של דבר, אנחנו נשב כאן בכל פעם על סוגיה אחרת, וזה מוגזם.

אלכס מילר: האם נציגי הביטוח הלאומי נמצאים?

יהודית גידלי: לא.

אלכס מילר: כמובן.

אור נוי: קודם כל קבלו את התמונה האמיתית.

אור נוי: המתנה של ישראלי לנוירולוג היא לפחות שלושה חודשים במרכז הארץ, כאשר בפריפריה זה יכול להגיע עד 4-5 חודשים.

אור נוי: חודשיים וחצי לסיום כל התהליך זה בדרך כלל יותר מהר מאשר מה שקורה לילד ישראלי שנולד פה.

אור נוי: זה ברור, שלילד שעלה צריך לתת רכבת אקספרס כדי לעשות את הדברים מהר יותר.

אור נוי: מקובל עלי.

אלכס מילר: אבל ילד ישראל לא מתחיל את התהליך שלו בזמן שההורים שלו צריכים למצוא מסגרת.

אור נוי: לכן אמרתי שזה מקובל עלי.

אור נוי: פה צריך למצוא פתרון.

אור נוי: אחד הפתרון הוא באמת שהניירות יגיעו קצת יותר מוקדם.

אור נוי: איפה הבעיה?

אור נוי: הרי מי שנותן את השירותים זאת קופת החולים.

אור נוי: אני לא בטוח, שעולה יודע לאיזו קופת חולים הוא ישתייך לפני שהוא עולה לארץ.

אור נוי: אם יגיעו ניירות ואנחנו לא נדע לאיזו קופה שייך האדם, הם ישכבו סתם.

אור נוי: הנקודה השנייה – לא כל אבחנה שנעשית במדינה כזו או אחרת מקובלת פה על המערכת הרפואית.

אור נוי: יש אבחנות מעבדתיות, ועל זה אין ויכוח.

אור נוי: לכן, רופא שרואה את האבחנה ואת הניירות, אומר: "זהו זה".

אור נוי: יש אבחנות, שהקריטריונים פה בארץ עשויים להיות שונים מאלה שקיימים במדינות אחרות.

אור נוי: גם משרד החינוך מקבל את הקריטריונים של משרד הבריאות, ואין לו ברירה אלא לחכות שהאבחון יהיה אבחון חוזר.

אור נוי: אני מוכן לבדוק עם הקופות – כמו שאנחנו עושים לגבי ילדים עם חשד לאוטיזם, שיש להם עדיפות באבחון - להכניס גם ילדי עולים המגיעים ארצה למסגרת של עדיפות לאבחון.

אור נוי: זה, קרוב לוודאי, יקצר את ההליך לחודש-חודשיים.

אור נוי: אני מקווה, שלא יותר.

אור נוי: לגבי הביטוח הלאומי – אני מכיר את הנושא, ואני מוכן לומר כמה משפטים.

אור נוי: יש בביטוח הלאומי סוגים שונים של ועדות.

אור נוי: יש ועדה ראשונה, שאליה מגיע כל אדם אשר חושב שמגיעה לו גמלת לנכות.

אור נוי: הוועדה יכולה לקבוע מה שהיא רוצה, והאזרח יכול לערער על הקביעה הזו ולהגיע לוועדת ערר.

אור נוי: ועדות ערר לא מתחשבות לחלוטין – ובצדק, כי אלה ועדות במעמד משפטי – במה שהוועדה הראשונה קבעה.

אור נוי: לכן, יכול להיות פער – לטוב או לרע.

אור נוי: כלומר, יכול להיות מצב בו הוועדה הראשונה קבעה 30% וועדת ערר תקבע 80%, אבל יכול להיות גם להפך: הוועדה הראשונה תקבע 80%, וכאשר מגיעים לערר ועדת הערר תחליט הפוך.

אור נוי: זה התהליך.

אור נוי: זה תהליך המאפשר לכל אזרח ערעור.

אלכס מילר: השאלה היא, האם אחרי ההמלצה ל-30% נכות נותנים לו מסגרת א', ואחרי המלצה של הערר ל-80% נותנים לו מסגרת ב'.

אור נוי: אני לא חושב, שזה תלוי במסגרות.

אור נוי: המסגרות לא קשורות לכך בכלל.

לאנה אייזנשטדט: הבעיה היא לא רק אבחון.

לאנה אייזנשטדט: נניח שחיכינו חודש וחצי-חודשיים לאבחון.

לאנה אייזנשטדט: הבעיה לא נגמרת פה, אלא רק מתחילה.

לאנה אייזנשטדט: אחרי שיש אבחון, לוקח זמן להזמין ועדה בביטוח הלאומי.

לאנה אייזנשטדט: מחכים לוועדה הראשונה, אחר כך מחכים להחלטה של הוועדה, ורק אחרי זה לוקחים את המכתב מהביטוח הלאומי והולכים למשרד החינוך.

אור נוי: זה לא קשור.

אור נוי: אם יש לך אישור רפואי, החינוך המיוחד לא מחכה לביטוח הלאומי.

רעיה לוי גודמן: הוא לא מחכה יום אחד.

אור נוי: אין קשר.

לאנה אייזנשטדט: אחרי האבחון באנו למשרד החינוך, וביקשנו ועדת השמה.

רעיה לוי גודמן: אני בתפקיד 11 חודש.

רעיה לוי גודמן: לא היתה פנייה אחת אל האגף לחינוך מיוחד על ילד עם אבחון שלא שובץ.

רעיה לוי גודמן: לא היתה אפילו פנייה אחת מארגון קשר, ואני נמצאת בקשר שוטף עם תמי קריספין.

לאנה אייזנשטדט: ילד ישב עד ספטמבר בבית.

לאנה אייזנשטדט: אנחנו פנינו.

רעיה לוי גודמן: אף לא פנייה אחת.

לאנה אייזנשטדט: אבל פנינו.

יהודית גידלי: למי?

קריאה: אולי לעירייה.

יהודית גידלי: אז לא למשרד החינוך.

לאנה אייזנשטדט: פנינו לאגף החינוך בעירייה, כי אנחנו יודעים שזו הפרוצדורה.

אור נוי: אני רוצה לסכם.

אור נוי: הבעיה מובנת.

אור נוי: אנחנו ננסה לשכנע – כי אנחנו לא יכולים לכפות – שתהיה עדיפות לילדי עולים באבחון ובטיפול.

רעיה לוי גודמן: מבחינת הבנת התהליך: אין קשר בין קבלת קצבת נכות לשיבוץ במערכת החינוך.

רעיה לוי גודמן: אפשר להשתבץ במערכת החינוך ולא לחכות לסיום תהליך של הביטוח הלאומי.

רעיה לוי גודמן: זה לא קשור.

טלילה נשר: יכול להיות שפספסתי, אבל יש היום תלות בין מה שמקבלים מהביטוח הלאומי לבין המצאות במערכת החינוך.

לאנה אייזנשטדט: את ה-20% הילד מקבל רק אחרי שהוא הלך לבית הספר.

טלילה נשר: בדקנו את זה.

טלילה נשר: גם בביטוח הלאומי אמרו לנו, שילד לא יקבל את מלוא דמי הביטוח הלאומי עד אשר הוא נקלט במערכת החינוך.

טלילה נשר: יש פה דיון תיאורטי, אבל ילדה יושבת כבר חודשיים בבית.

טלילה נשר: תראו אותה.

רעיה לוי גודמן: אבל הם עוד לא היו אצל הרופא.

טלילה נשר: לשם כך התכנסנו.

טלילה נשר: כן מכירים באבחון או לא מכירים באבחון, אבל במצב הזה אי אפשר להתבלבל.

לאנה אייזנשטדט: היא לא תקבל 20% תוספת על זה שהיא ישבה בבית.

יהודית גידלי: תוספת על מה?

לאנה אייזנשטדט: נניח שמגיע לה 100% נכות, היא תקבל 80% על התקופה שהיא היתה בבית, ו-100% היא תקבל רק מהיום שהיא תשובץ במערכת החינוך.

רות דיין מדר: זה רלוונטי לביטוח הלאומי.

לאנה אייזנשטדט: בי"ת, מגיע לה גם קצבת ניידות.

לאנה אייזנשטדט: קצבת ניידות היא לא מקבלת מיום העלייה אלא רק מיום בו היא הגישה מסמכים.

אלכס מילר: איך זה קשור לאיפה היא לומדת?

טלילה נשר: הביטוח הלאומי לא נותן את מלוא המענק עד שנקלטת במערכת החינוך.

טלילה נשר: במקור, זה נועד לעודד הורים לשלוח ילדים עם צרכים מיוחדים.

לאנה אייזנשטדט: מורידים 20% מקצבת נכות על זה שהילדה, בבית בגלל שלא מאפשרים לה.

אלכס מילר: זאת אומרת, יש השלכה לכך שמערכת החינוך לא קלטה, גם על המצב הכלכלי של ההורים של הילדים.

טלילה נשר: ממקרים שאנחנו בדקנו, מוועדת ההשמה ועד אשר הם נקלטים יכולים לעבור כמה חודשים.

טלילה נשר: זאת אומרת, שעד אשר משרד החינוך והשלטון המקומי מכנסים ועדה ועד אשר הם נכנסים לתוך המערכת, עוברים כמה וכמה חודשים.

שמואל דוד: חשוב לציין, שיש הנחיות המונעות או מעודדות להימנע מלאבחן בהקשרים מסוימים בשנה הראשונה של הקליטה, בגלל שזו שנה של מצוקה רגשית ואחרת.

שמואל דוד: זה לא חל על אבחנות פיזיולוגיות, כמו פגיעה ברגל, אבל זה כן חל על אבחנות שהן רכות יותר, שנוגעות למימד הקוגניטיבי והרגשי.

יהודית גידלי: אמרת שיש הנחיות.

יהודית גידלי: הנחיות של מי?

שמואל דוד: בחוזרי מנכ"ל של משרד החינוך, למיטב ידיעתי.

אלכס מילר: אני גם לא נכנס לבעיות שפה שקיימות.

מאיה שריר: זאת הכוונה.

מאיה שריר: הכוונה היא למקרים, בהם ילד הוא לקויי למידה ומתקשה.

מאיה שריר: אז אנחנו נותנים זמן של קליטה.

רעיה לוי גודמן: חשוב להגיד, שזה רק אם ההורים לא רוצים.

אלכס מילר: איך אתם במשרד החינוך יודעים, שהגיע ילד לישראל שצריך להיכנס למערכת החינוך?

רעיה לוי גודמן: לפי הפנייה של הרשויות המקומיות.

רעיה לוי גודמן: הרשות מקומית מזמנת ועדה.

אלכס מילר: נגיד שאני עליתי עכשיו ארצה ויש לי ילד בן 11 או 13.

אלכס מילר: אני עסוק בזמנים מסוימים, והילד יושב בבית.

אלכס מילר: האם אתם יודעים שהגיע ילד?

מאיה שריר: במקרים של קהילה, כמו שהעולים מאתיופיה מגיעים למרכזי הקליטה, אנחנו מקבלים ממשרד הקליטה רשימות ואנחנו אחראים על השיבוץ.

מאיה שריר: במקרים של קליטה ישירה, כאשר משפחות מגיעות לרשות, תהליך ההרשמה של ילד עולה הוא כמו של ילד הנולד בארץ – באמצעות הרשויות המקומיות.

אלכס מילר: אבל ברגע שילד נולד, יודעים שיש ילד.

אלכס מילר: יש את כל המנגנונים שהילד עובר, וכך או אחרת הוא חייב להיכנס למסגרת.

מאיה שריר: הילד ממשפחות עולות מגיע בכל גיל ובכל מהלך השנה.

מאיה שריר: בחצי הכדור הדרומי שנת הלימודים מסתיימת במרץ-אפריל.

מאיה שריר: אנחנו לא יודעים.

מאיה שריר: הרישום הוא באמצעות הרשויות.

יעקב פרידברג: מבחינת ההסתכלות של משרד המשפטים, הדבר בעייתי.

יעקב פרידברג: האכיפה של ביקור סדיר נעשית על ידי הרשויות המקומיות, ואדוני באמת מעלה כאן קושי.

יעקב פרידברג: הרשות המקומית לא תמיד יודעת שיש ילד חדש בשכונה.

יעקב פרידברג: אם לא מביאים את זה לידיעתה, היא לא בהכרח יכולה לאכוף ביקור סדיר.

יעקב פרידברג: בעייני, זו נקודה שדורשת טיפול.

אלכס מילר: היא גם לא יודעת מה לעשות עם ילד שיש לו צרכים מיוחדים ואין לו מענה.

יעקב פרידברג: זה מקרה פרטי של מקרה כללי בעייתי יותר.

לאה פרנקל: אני מנהלת בית ספר מיוחד לשעבר, ומפקחת בחינוך המיוחד.

לאה פרנקל: אנחנו רוצים להחיש את התהליך.

לאה פרנקל: אנחנו רוצים למנוע מהעולים והילדים את הייסורים שהם עוברים עם הזמן.

לאה פרנקל: אם זה בדרך, אנחנו צריכים לזכור, שהשמה מיוחדת של ילד עם צרכים מיוחדים לפי אבחנה מבדלת, זה דבר חשוב ביותר.

אלכס מילר: אין בעיה.

אלכס מילר: אחרי שבוע שהוא מגיע לארץ תשימו לו בן אדם צמוד בבית, שיישב איתו עד אשר אתם תסיימו את המהלכים.

אלכס מילר: אם אתם אומרים: אנחנו רוצים להיות מדויקים, בבקשה.

אלכס מילר: תצמידו לו אדם בבית, כדי שההורים יוכלו ללכת לאולפן ויוכלו ללכת לעבוד.

אלכס מילר: ככה יהיה לכם את כל הזמן שבעולם.

אלכס מילר: הוא יהיה איתו בבית, הילד ילמד, יעשה פיזיותרפיה והוא ילך איתו לפה ולשם.

אלכס מילר: אנחנו תמיד רוצים את הטוב ביותר, אבל אנחנו שוכחים שיש פה חיים של אנשים.

אלכס מילר: אפשר לעשות את זה.

אלכס מילר: אני אצייר לכם נוסחה איך אתם עושים את זה בלי שום תוספת תקציבית ובצורה מהירה ביותר.

נטע זלינגר: מה הקשר בין משרד הקליטה לרשות המקומית?

נטע זלינגר: מאותו הרגע שעולה נקלט, משרד הקליטה יכול להודיע לרשות המקומית, ומאותו הרגע הרשות המקומית תהיה אחראית על החינוך של הילד.

שרי פייר: משרד הקליטה עושה את זה.

שרי פייר: משרד הקליטה מתחיל את הטיפול שלו, למעט בעלייה קהילתית, ברגע ההגעה לארץ.

שרי פייר: בחו"ל מי שאחראי זה הסוכנות.

שרי פייר: חבל שאין פה נציגים שיכולים לטפל בעניין הזה.

אלכס מילר: אבל הסוכנות היא לא גוף ממשלתי.

שרי פייר: ברגע שאדם מגיע לארץ הוא מייד נפגש עם יועץ קליטה בקהילה.

שרי פייר: יועץ קליטה בקהילה או יועץ קליטה בכלל, מלווה אותו צמוד יד ביד.

אביבית ברקאי-אהרונוף: יש לי שאלה אחת לגבי אבחון פסיכולוגי.

אביבית ברקאי-אהרונוף: במידה והאבחון שמגיע מארץ המוצא איננו מוכר, על מי מוטלת העלות של האבחון הזה?

אביבית ברקאי-אהרונוף: שאלה שנייה, היא לגבי מעונות יום שיקומיים.

אביבית ברקאי-אהרונוף: כאן בוודאי יש תלות, בין אם זה בקצבת ילד נכה ובין אם זה אבחונים אחרים.

אביבית ברקאי-אהרונוף: מה הפרוצדורה בנוגע לפעוט עם מוגבלות שצריך להיכנס למעון יום שיקומי?

אור נוי: לגבי מעונות יום שיקומיים – באופן ראשוני זכאי למעון רק מי שיש לו גמלת ילד נכה מהביטוח הלאומי, אבל לפחות 200 ילדים מאושרים להיכנס למעונות יום שיקומיים גם בלי שיש להם אישור מהביטוח הלאומי, על ידי ועדה מסוימת שאני היו"ר שלה.

אור נוי: במידה וישנם מסמכים רפואיים ואבחון פסיכולוגי, שמאשרים שהילד הזה נופל בקריטריונים מסוימים שנמצאים בחוק, הוא ייכנס למעון יום שיקומי ללא קשר אם הוא קיבל גמלה או לא קיבל גמלה מהביטוח הלאומי.

אור נוי: אני חוזר ואומר: מדובר בלפחות 200 ילדים בשנה.

אור נוי: לגבי האבחון הפסיכולוגי – זה נכון שלגבי ילדים בגיל הצעיר המערך ההתפתחותי עושה את האבחון, אבל המימון של האבחון הזה הוא של משרד החינוך.

אור נוי: כלומר, משרד החינוך מחזיר כסף לקופות החולים.

אור נוי: למעשה, אני מניח שאותו דבר צריך להיות גם לגבי ילד עולה שעובר אבחון פסיכולוגי או שהוא זקוק לאבחון פסיכולוגי שוועדת השמה ביקשה בשבילו.

ברהן מלדה: אני רוצה לשאול שאלה לגבי האבחון הפסיכולוגי.

ברהן מלדה: בקרב עולי אתיופיה, האבחון הפסיכולוגי לא תמיד נכון, ומוציאים אותם עם כל מיני הגדרות התואמות את ארץ המוצא שלהם או את היכולת השפתית שלהם.

ברהן מלדה: אין מאבחנים יוצאי אתיופיה שיכולים לאבחן אותם.

ברהן מלדה: יש מספר לא מבוטל של אבחונים, שהוא מוטעה.

ברהן מלדה: לפעמים מוצאים ילדים במסגרות שלא מתאימות להם.

אור נוי: אין לי תשובה לזה.

אור נוי: כדי שיהיו מאבחנים יוצאי אתיופיה, צריכים להיות מספיק פסיכולוגים יוצאי אתיופיה.

אור נוי: אני מוכרח לומר, שיש לנו לא מעט פסיכולוגים שבודקים באנגלית וברוסית.

אור נוי: אין לנו פתרון.

אור נוי: הפסיכולוגים עושים את הערכה בשפה העברית, ונעזרים בהורים ככל האפשר.

אור נוי: אני לא יודע אם יש או אין מקרים בהם האבחון לא אמין, מפני שבמערך ההתפתחותי אין רק פסיכולוג אלא גם רופא וגם אנשי מקצוע נוספים.

אור נוי: האבחון הוא רב מקצועי, ואם יש חוסר התאמה בדרך כלל עולים על זה.

אור נוי: עם זאת, אני לא יכול לבוא ולומר, שבטוח שכל האבחונים הפסיכולוגים לילדים יוצאי אתיופיה הם אמיתיים ומתארים את התמונה האמיתית.

אור נוי: אין לי פתרון.

אלכס מילר: אני רוצה לסכם.

טלילה נשר: אני רוצה לומר עוד משפט: במקרים שאנחנו בדקנו ישנה תלות מוחלטת בארגונים.

טלילה נשר: כולם אומרים: "אנחנו", אבל בסופו של דבר בלי הארגון המתווך הם פשוט אבודים.

טלילה נשר: אין מערך מסודר.

אלכס מילר: אני אנסה לראות איך אפשר להסדיר את כל הסוגיה הזו.

אלכס מילר: אני אשב ואדבר עם שר החינוך, שרת הקליטה ויו"ר הסוכנות היהודית על כל הסוגיה הזו.

אלכס מילר: באופן כללי המלצתי היא כזו: קודם כל, כל ההליך הקשור לקליטה של ילדים עם צרכים מיוחדים צריך להיות שונה לחלוטין.

אלכס מילר: ההורים צריכים לקבל מידע, לאיזו עיר כדאי להם לנסוע בשביל להיקלט.

אלכס מילר: הסוכנות ומשרד הקליטה צריכים להחזיק בחומר ממשרד החינוך, איפה יש גנים ובתי ספר לחינוך מיוחד.

אלכס מילר: אם מגיעים לעיר מסוימת בגלל משפחה אבל אין בתי ספר, מתחיל כל הבלגן.

אלכס מילר: חייבת להיות הכוונה מסוימת, אם יש צרכים מיוחדים.

אלכס מילר: דבר שני – צריכה להיות אפשרות למשרד הקליטה לשוחח עם הסוכנות על הסוגיה של המסמכים, כך שכמה שיותר מוקדם הם יגיעו לידכם ואתם תוכלו להעביר את זה לגופים הרלוונטיים.

אלכס מילר: מבחינת משרד החינוך ומשרד הבריאות – אין שום בעיה שברגע שאתם מקבלים מסמכים של ילדים כאלה ואחרים, לפני שהם הגיעו לארץ, תתנו הכרה זמנית – ושההורים יידעו שזו הכרה זמנית – והילד ייקלט ברגע שהוא מגיע, ורק אז אתם יתחילו את התהליך.

רעיה לוי גודמן: זה קורה.

אלכס מילר: הנה יש פה ילד.

אלכס מילר: בבקשה תקלטו אותו.

אלכס מילר: תקלטו את הילדה.

אלכס מילר: למה אי אפשר לקלוט אותה?

אלכס מילר: בסך הכל מרימים טלפון לראש העיר, ואומרים לו: "תשמע, הילד ברשותך ואנחנו מבקשים קליטה זמנית של ילד, ולא משנה לנו אם זה בינואר או במרץ.

אלכס מילר: עד הראשון לספטמבר נסגור את כל הסוגיה".

אלכס מילר: רבותיי, צריך להבדיל בין ליקויי למידה – שזה הנושא של הישיבה הבאה שלנו - לבין נכות של ילד, שכולם יודעים באיזה גן הוא הולך להיות כאשר הוא מגיע לאותה עיר.

אלכס מילר: זה לא שיש לכם 30 גנים כאלה.

אלכס מילר: יש לכם סך הכל כמה גנים, ואתם יודעים איפה הילדים הולכים להיות.

אלכס מילר: אין בעיה לקלוט אותם.

רעיה לוי גודמן: יש לנו 1,432 גני חינוך מיוחד.

אלכס מילר: בירושלים?

רעיה לוי גודמן: בארץ.

אלכס מילר: אני מדבר על כך, שכאשר משפחה מגיע לעיר אתם יודעים כמה גנים מיוחדים לילדים עם נכות יש לכם.

אלכס מילר: אתם גם יודעים שלא תהיה מסגרת אחרת והם ייקלטו שם, כך או אחרת.

אלכס מילר: תתנו להם אפשרות להיכנס.

אלכס מילר: אתם כך מאפשרים להורים להשתלב.

אלכס מילר: ההורים לא מצליחים להשתלב, אם הילדים יושבים בבית.

אלכס מילר: אתם ביחד עם כל המשרדים צריכים לקבוע מגבלת זמן, ולהגיד: "תוך חודש וחצי נגמר הסיפור".

אלכס מילר: תהפכו את העולמות.

אלכס מילר: בחודש וחצי אפשר לעשות הכל.

אלכס מילר: מדובר בעשרות, ולא מדובר במאות.

אלכס מילר: מדובר בסך הכל בעשרות משפחות המגיעות לכל הארץ.

אלכס מילר: אל תשכחו שיש פה פרמטר של השפה ועוד כל מיני פרמטרים אחרים, שצריך לקחת אותם בחשבון.

אלכס מילר: משרד הקליטה לא יודע על זה, ולכן הוא לא יכול לעשות שום דבר.

אלכס מילר: אם הם לא יודעים שילד שהגיע היום לישראל נוסע לקריית שמונה, לערד או לאריאל, אם אין להם שם שום דבר וגם אם יש, הם לא יכולים לתת פתרון.

אלכס מילר: הגננות לא מדברות את השפה האמהרית, הצרפתית, הרוסית או כל שפה אחרת.

אלכס מילר: לתקופה מסוימת, אפשר לכוון את הילדים.

אלכס מילר: אנחנו מדברים על התקופה של גן ילדים ועד כיתה י"ב.

אלכס מילר: האינפורמציה היא המפתח לכל הסיפור הזה.

אלכס מילר: כל אותם שלושה משרדים צריכים לשבת ביחד ולבנות מנגנון של קבלת אינפורמציה והעברה אחד לשני.

אלכס מילר: אני בטוח שגם משרד המשפטים יסייע לכם.

אלכס מילר: אין פה משהו הגובל בפרטיות.

אלכס מילר: זה בסך הכל טיפול, שבמסגרתו, כך או אחרת, האינפורמציה עוברת.

אלכס מילר: מה הבעיה לבוא ולהוציא מסמך מסוים שאתם תגבשו לסוכנות היהודית – מנגנון קליטה של ילדים עם נכות?

אלכס מילר: הרי במשרד החינוך יש לכם מנגנון של הכרת תארים.

אלכס מילר: אתם יודעים מה שווה כל מוסד.

אלכס מילר: הרי בדקתם את זה מתישהו.

אלכס מילר: אותו דבר גם לגבי האבחונים.

אלכס מילר: בדרגים הגבוהים אפשר לקבוע מגנון, שהוא מנגנון הרבה יותר פשוט.

אלכס מילר: יש כמה מחלות, שאפשר לקבוע על פיהן.

אלכס מילר: אם בית חולים בוטקין במוסקבה החליט שזה ככה, הוא לא פחות טוב מסורוקה.

אלכס מילר: תאמינו לי.

אלכס מילר: אפשר לבדוק את זה.

אלכס מילר: לקלוט רופאים ולתת להם לעבוד ולנתח בישראל, זו לא בעיה.

אלכס מילר: למה לקבל את האבחונים שהם עשו שם זו כן בעיה?

אלכס מילר: רבותיי, זה עניין של בירוקרטיה מיותרת, שפוגעת קשות בילדים ובמשפחות.

אלכס מילר: אפשר להקל ולצמצם את הזמן בו מחכים, בצורה משמעותית.

אלכס מילר: הייתי שמח, שמעכשיו המערכת תעשה בדיקה מקיפה.

אלכס מילר: חשוב מאוד, שתהיה הוראה ממשרד החינוך למחלקות החינוך בעיריות, להעביר את האינפורמציה.

אלכס מילר: אם הן לא מעבירות את האינפורמציה, זה מה שקורה.

אלכס מילר: ההורים פה פנו לעירייה, אבל העירייה לא העביר האת האינפורמציה.

אלכס מילר: צריך לחייב אותן להעביר אינפורמציה על כל הסוגיות הקשורות לקליטה של ילדים נכים.

אלכס מילר: יכול להיות שהן בעצמן מחפשות דרך.

אלכס מילר: יכול להיות שהן לא רוצות את הילדים האלה אצלן בעיר, ואז הן עושות הכל בשביל שהם ייצאו משם.

אלכס מילר: אני מכיר.

אלכס מילר: צריך שייצא חוזר מנכ"ל ממשרד החינוך, שמחייב מחלקות חינוך בעיריות להעביר אינפורמציה בכל הסוגיות.

אלכס מילר: בסופו של דבר, משרד החינוך אחראי על הכל.

אלכס מילר: אתם כן לוקחים את האחריות על עצמכם, אבל אם אתם לא מקבלים את האינפורמציה, מה עשינו כאן?

אלכס מילר: ילד ישב חצי שנה בבית.

אלכס מילר: תאמינו לי, שאם הייתם מקבלים אינפורמציה על ילד אחד או ילדה, טלפון אחד והכל היה נפתר.

אלכס מילר: אני כבר אומר לכם, שבטלפון אחד הכל היה נפתר.

אלכס מילר: צריך שהדברים האלה יזוזו.

לאנה אייזנשטדט: לגבי מוסדות החינוך – היה ילד שישב מעל לחצי שנה בבית.

לאנה אייזנשטדט: המקום היחיד שיכל לקלוט אותו היה גן שיקומי.

לאנה אייזנשטדט: אם מלא באותו מקום שיכול לקלוט את הילד, הם פשוט אומרים: "אין לנו מקום".

רעיה לוי גודמן: שיבוץ הוא לא בהחלטה של גן ילדים.

רעיה לוי גודמן: גן לא מחליט אם הוא מקבל ילד או לא.

רעיה לוי גודמן: לגן יש מפקח ויש רשות מקומית, והם אלה שמחליטים.

רעיה לוי גודמן: כמו שאמרתי קודם, גם במצבים של תפוסה מלאה, במקרים מיוחדים, אני מאשרת תקינה חריגה ונותנת תוספת תמיכה למסגרת.

רעיה לוי גודמן: לכן, אם זה היה מגיע אלינו זה היה נפתר.

לאנה אייזנשטדט: כן, אבל היינו צריכים לדעת לאן להגיע.

אלכס מילר: רעיה, אני מציע שתעבירי את המייל שלך, הפקס שלך והטלפונים של הלשכה שלך לגברת.

רעיה לוי גודמן: אני בקשר ישיר עם המנהלת שלה.

אלכס מילר: לגבי המקרים הפרטניים – אני בטוח שתפתרו אותם באופן מיידי.

אלכס מילר: גם את הסיפור של הילדה וגם מה שיש היום בצינור ועדיין לא מטופל.

אלכס מילר: אני מדבר על טיפול מערכתי.

אלכס מילר: טיפול מערכתי חייב להיות הרבה יותר מסודר.

אלכס מילר: אתם חייבים לשבת בתקופה הקרובה עם משרד הבריאות, עם השלטון המקומי ועם משרד הקליטה, ולקבוע מנגנון שהוא מופחת בצורה משמעותית מבחינת הבירוקרטיה.

אלכס מילר: אנחנו לא נכנסים לפרמטרים המקצועיים.

אלכס מילר: זו הבהרה למשרד הבריאות.

אלכס מילר: אנחנו בסך הכל רוצים שהקליטה תהיה כמה שיותר קלה לאותם אנשים המגיעים לישראל.

אלכס מילר: את זה אפשר לעשות על ידי מנגנון של הכרה זמנית בנכות, אם זו נכות קשה, ומשם קביעת מסגרת עד מתי חייבת להיות החלטה סופית.

אלכס מילר: בנוסף, קביעת מנגנון של ערר.

אלכס מילר: זה צריך להיות מוסדר, כך שגם במשרד הקליטה יהיה מסמך שאיתו הם יוכלו לעבוד.

אלכס מילר: אם מגיעים ללשכות שלהם אנשים עם שאלות, הם צריכים לדעת איך לתת תשובות.

אלכס מילר: הם בעצם הקשר היחיד שיש להם לעולם הבירוקרטיה של מדינת ישראל.

אלכס מילר: אם יש אם או אב עם בעיות כאלה ואחרות, הם מגיעים רק למשרד הקליטה.

אלכס מילר: הם לא יתחילו להסתובב בירושלים ולחפש אחראי על החינוך המיוחד במשרד החינוך.

אלכס מילר: הם מגיעים ללשכה של משרד הקליטה.

אלכס מילר: זה מגנון שחייב לעבוד.

אלכס מילר: אם אתם יכולים לדאוג לכך עם שיתוף פעולה עם הסוכנות, כך שתוכלו לקבל את המסמכים לפני כן, עוד יותר טוב.

אלכס מילר: אני לא יודע באיזו מסגרת זה עובד.

אלכס מילר: פעם היינו צריכים לחכות חודשים בשביל לקבל אישור עלייה.

אלכס מילר: היום, לדעתי, זה הרבה יותר קל.

אלכס מילר: אנחנו מדברים על כך, שהאינפורמציה חייבת לעבור, במיוחד בעולם של אינטרנט בו הכל יכול לעבור תוך שנייה, בלי מכתבים.

רעיה לוי גודמן: אני רוצה להוסיף משהו.

רעיה לוי גודמן: בניגוד למה שאמרה הגברת טלילה נשר מעיתון "הארץ", העניין נבדק עם הלשכה המשפטית, ואין שום חיוב לקבל שיבוץ למערכת החינוך כדי לקבל את קצבת הביטוח הלאומי.

רעיה לוי גודמן: היתה הצעת חוק כזו, אבל היא לא עברה.

רעיה לוי גודמן: זו ההודעה מהלשכה המשפטית.

לאנה אייזנשטדט: הם לא מקבלים.

אלכס מילר: צריך פשוט לבדוק.

אלכס מילר: זו לא בעיה לבדוק את זה.

אלכס מילר: תוך 21 יום אני אביא לך תשובה.

אלכס מילר: אני מגיש שאילתה לשר הרווחה, ותוך 21 יום אני אקבל תשובה.

טלילה נשר: יותר מזה, הוא הודיע לי שהם עומדים לתקן את זה, וצריך להעביר את זה בחקיקה בכנסת.

טלילה נשר: זה עוד לא קרה.

אלכס מילר: אם אף חבר כנסת לא הגיש הצעת חוק בעניין הזה, אנחנו נגיש הצעת חוק בעניין הזה.

אלכס מילר: נציג משרד הבריאות, הצעת פה משהו שיכול לעזור לקופות החולים.

אור נוי: אני אמרתי, שנלחץ על קופות החולים, שילדים עולים לא ימתינו בתור.

אור נוי: אני מבקש שתרשום את זה בפרוטוקול.

אלכס מילר: משרד הבריאות יפנה לקופות החולים עם בקשה לתת עדיפות לילדי עולים באבחון וטיפול במערכת ההתפתחותית.

אלכס מילר: בנוסף, ועדת החינוך תבחן צורך בהגשת הצעת חוק לתיקון של התלות בשיבוץ במערכת החינוך בקבלת קצבת נכות מהביטוח הלאומי.

אלכס מילר: ועדת החינוך קוראת למשרדים: משרד החינוך, משרד הבריאות ומשרד הקליטה, עם בקשה לסוכנות היהודית למצוא דרך ליצירת מנגנון מופחת בירוקרטיה לקליטת ילדים עם נכות במערכת החינוך.

אלכס מילר: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך למצוא מנגנון לקבלת אינפורמציה ממחלקות החינוך בשלטון המקומי, בכל הקשור לקליטת ילדים עולים בתוך השטח העירוני שלהן.

אלכס מילר: אנחנו גם מבקשים ממשרד הקליטה, לבחון אפשרות שבעת הגעתם של ילדים לארץ תועבר אינפורמציה למשרד החינוך על כך שהגיע ילד בגיל של מערכת החינוך.

אלכס מילר: כך תוכלו גם לעקוב אחרי הקליטה.

שרי פייר: את זה הרשות המקומית עושה.

אלכס מילר: אני מעדיף שאתם תעשו את זה.

אלכס מילר: עד שהוא יגיע לשם יעברו שבועיים-שלושה לפחות.

אלכס מילר: אם ביום שהוא מגיע את תעבירי אינפורמציה למשרד החינוך: "הגיע ילד כזה לעיר כזו", תהיה להם את האינפורמציה, והם יידעו להתעסק בכל הסוגיות האלה.

אלכס מילר: אני מבקש שתעבירו את כל הסוגיות.

אלכס מילר: אני חושב, שעד תום המושב הזה תוכלו להעביר מסמך המתייחס לסיכום הוועדה.

אלכס מילר: אם יהיה צורך, בסוף המושב נקיים ישיבת מעקב על הסוגיה.

אלכס מילר: לדעתי, אין שום בעיה שתוך חודשיים תעשו פגישה עם משרד הבריאות ומשרד הקליטה, כדי להחליף רעיונות איך לטפל בסוגיות כאלה.

אלכס מילר: להוציא הוראה למחלקות החינוך בעיריות, זו לא בעיה.

אלכס מילר: את זה אתם יכולים לעשות תוך יום.

אלכס מילר: בנוסף, בשיתוף עם משרד הבריאות תיצרו מנגנון של הכרה זמנית.

אלכס מילר: הם נסמכים עליכם.

אלכס מילר: אם הרופאים והאגף המקצועי שלכם יגיד: "אין בעיה, לדעתנו נכיר בסוגיה הזו", הם יוכלו להתחיל בהליך של הכרה זמנית.

אלכס מילר: אני חושב, שלא תהיה בעיה.

אלכס מילר: אם אתם כמשרד הבריאות מצליחים לתת איזושהי דרך לקליטה זמנית, זה יקל מאוד על משרד החינוך.

אלכס מילר: הם לא מתעסקים בהיבט הרפואי, אלא על סמך ההמלצות שלכם.

אלכס מילר: ברגע שתהיה לכם הדרך לתת להם את המנגנון הזמני, הם ישר יקלטו.

אלכס מילר: סוגיה נוספת היא סוגיית התרגום.

אלכס מילר: מי אחראי על הנושא של תרגום המסמכים?

אלכס מילר: נניח שהורה מגיע עם כל המסמכים, מי אחראי על התרגום של המסמכים?

רעיה לוי גודמן: אני לא יודעת.

רעיה לוי גודמן: אנחנו תלויים במשרד הבריאות בנושא הזה.

אור נוי: משרד הבריאות לא מתרגם מסמכים.

רעיה לוי גודמן: גם אנחנו לא, אבל אתם אלה שבודקים את האבחונים.

אור נוי: לא אנחנו.

אור נוי: תבינו: לא משרד הבריאות נותן שירותים, אלא קופות החולים.

אלכס מילר: אני מבקש להפסיק עם הפינג פונג הזה.

אלכס מילר: תקיימו ישיבה בין משרדית, ותתנו לי תשובה על כל הסוגיות הבעייתיות, מתחילת ההגעה לישראל ועד הקליטה.

אלכס מילר: מי אחראי על מה, גם מבחינת תרגום המסמכים.

אלכס מילר: משרד הקליטה, אבקש למצוא דרך להקל בסוגיה של תרגום המסמכים.

אלכס מילר: אם תוכלו למצוא מנגנון שיסייע להם, זה יהיה חיובי מאוד.

אלכס מילר: את אותם מסמכים שיתורגמו הם יוכלו להגיש למשרד החינוך ולמשרד הבריאות.

שרי פייר: צריך לבדוק את הסוגיה.

שרי פייר: נראה לי שזה צריך להיות תרגום נאמן למקור.

שרי פייר: לא נראה לי שזו סוגיה כל כך פשוטה.

אלכס מילר: תשבו ביחד ותבדקו במה זה כרוך.

אלכס מילר: אני גם לא יודע.

אלכס מילר: אם לבן אדם אין עכשיו שקל בכיס והוא צריך ללכת ולשלם על שירותי תרגום, זה ייקח עוד שבוע, שבועיים-שלושה.

אלכס מילר: אנחנו מכירים את כל העניין הזה.

אלכס מילר: צריך למצוא פה מנגנון.

אלכס מילר: מדובר באוכלוסייה לא גדולה במיוחד.

אלכס מילר: מדובר בסך הכל בעשרות משפחות בשנה, שיש דחיפות מאוד גדולה בקליטתן.

אלכס מילר: לא מדובר בילד שיכול לטפל בעצמו.

אלכס מילר: זה לא ילד שמגיע בגיל שבו הוא יכול לשבת שבוע- שבועיים בבית, יצפה בטלוויזיה ויקרא ספרים עד שיקלטו אותו, כאשר ההורים יכולים ללכת לאולפן ולעבוד.

אלכס מילר: מדובר כאן במצב בו אחד מההורים חייב לשבת בבית.

אלכס מילר: אם מגיעה משפחה חד הורית, נגמר הסיפור.

לאנה אייזנשטדט: יש לנו פה אמא חד הורית.

אלכס מילר: חצי שנה בלי אולפן, בלי עבודה, ואלוהים יודע אחר כך איך אתם קולטים את הבן אדם הזה.

אלכס מילר: אז אתם אומרים: "נגמר לו הזמן בו הוא יכול היה לקבל אולפן".

אלכס מילר: זה הולך להיות מסובך מאוד, ולכן אני מציע שתקיימו ישיבה בין משרדית, ותבנו מנגנון מהרגע שהוא מגיע לישראל עד הרגע בו הוא נקלט במערכת החינוך: מי אחראי על מה, מי אחראי על אבחון של הילד, מתי מגיעים מסמכים, כמה זמן כל תהליך צריך לקחת, התחייבות של הקופות.

אלכס מילר: אפשר גם לשבת עם הקופות.

אלכס מילר: זו לא בעיה לשבת איתן, ולקבל מהן התחייבות בסוגיה הזו.

אלכס מילר: בנוסף, תקבעו מי אחראי על התרגום של המסמכים.

אלכס מילר: זו תהיה ישיבה הכוללת גם את השלטון המקומי.

אלכס מילר: ההורים יקבלו אינפורמציה לפני שהם מגיעים לישראל, לאיזו עיר כדאי להם להגיע, בהתחשב במצב הבריאותי של ילדם, כדי שלא יהיה מצב בו אתם צריכים לחשוב איך אתם מעבירים ילד מעיר כזו לעיר כזו.

אלכס מילר: דברים כאלה יכולים לקרות.

אלכס מילר: תודה רבה, הישיבה נעולה.