ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 491, 2012-01-24 09:30

זאב בילסקי: רבותי, אנחנו פותחים את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בשתי הצעות לסדר, דיון מהיר, בנושא חוף הרחצה הנפרד הרחצה הנפרד בטבריה, של חבר הכנסת אורי מקלב ושל חבר הכנסת דוד אזולאי, שלשניהם יש זכויות רבות מאוד בוועדה הזו, ובכלל בעבודת בעבודת הכנסת.

זאב בילסקי: אז לפי מה שהנחה אותי חבר הכנסת אורי מקלב, אנחנו נבקש מחבר הכנסת דוד אזולאי לפתוח את הדיון.

דוד אזולאי: תודה רבה לך אדוני היושב-ראש.

דוד אזולאי: פניתי וביקשתי לקיים דיון מהיר בנושא הזה.

דוד אזולאי: למעשה כבר קיימנו פעם אחת דיון אבל, לצערי הרב, מהדיון הזה לא יצא שום דבר.

דוד אזולאי: היתה גם התכתבות בנושא הזה.

דוד אזולאי: מדובר על החוף הנפרד בטבריה.

דוד אזולאי: על פי החוק – ויתקן אותי היועץ המשפטי אם אני טועה – מספיק שאחד מחברי מועצת העיר דורש פתיחת חוף נפרד והעירייה צריכה להקצות חוף נפרד.

דוד אזולאי: באמת בטבריה הקצו חוף נפרד וישנו חוף נפרד.

דוד אזולאי: הבעיה היא שהם גובים תשלום גבוה של 15 שקלים למבוגר ו-10 שקלים לילד.

דוד אזולאי: החוץ נמצא בקצה העיר, אין כמעט גישה, אין מספיק מקומות חנייה וההוצאה היא גדולה.

דוד אזולאי: בכלל לא צריכים לקחת מחיר, אבל אם אתה לוקח בחשבון משפחה עם ארבעה ילדים שיורדת לחוף, תעשה את החשבון כמה זה צריך לעלות אם לילד הם גובים 10 שקלים ולמבוגר 15 שקלים.

דוד אזולאי: אני לא נכנס כרגע לתוך התנאים בתוך החוף אבל עיריית טבריה משום מה החליטה שהחוף יהיה ממש בקצה העיר.

דוד אזולאי: מי שמכיר קצת את טבריה המקום נמצא ממש מול קברו של רבי מאיר בעל הנס.

אורי מקלב: חמי טבריה.

דוד אזולאי: ליד חמי טבריה.

דוד אזולאי: יותר קל לי לציין את רבי מאיר בעל הנס מאשר את חמי טבריה, כי זאב לא מכיר את חמי טבריה, הוא מכיר רק את הציון של רבי מאיר בעל הנס.

זאב בילסקי: אני זכיתי שחבר הכנסת אזולאי מניח שאני מכיר את קברו של רבי מאיר בעל הנס יותר מאשר מקומות אחרים.

זאב בילסקי: זו כבר זכות.

אורי מקלב: רבי בעל הנס הוא אחד מאלה שנמצאים בקופות הצדקה בכל מקום.

אורי מקלב: בשונה מאחרים שלא, הוא מגיע לכל מקום.

אורי מקלב: רבי מאיר בעל הנס מגיע לכל אחד הביתה.

דוד אזולאי: ראש העיר מציין באחת התשובות שלו כי ישנו חוק עזר עירוני שמאפשר לו גביית כסף עבור דמי כניסה.

דוד אזולאי: אני רוצה להבחין פה, לתושבי חוץ המחיר יותר גבוה.

דוד אזולאי: מי שלא תושב העיר טבריה משלם מחיר יותר גבוה.

דוד אזולאי: מדובר כרגע לפחות לפתור את הבעיה של תושבי העיר טבריה, שלדעתי אין בכלל הצדקה למחירים כאלה גבוהים, אם בכלל צריך לגבות מחיר על כך.

דוד אזולאי: אנחנו, בזמנו, פה, בוועדה הזאת, החלטנו שאין לגבות כסף עבור חופים.

אורי מקלב: רק על חנייה.

יפה שפירא: עד גיל מסוים, אני חושבת.

תומר רוזנר: בואו נשמע את משרד הפנים.

אורי מקלב: רק אם יש חוף אחד שהוא בלי כסף, החוף השני, אבל לא החוף שדיברנו על חנייה.

זאב בילסקי: נדמה לי שגם בוועדה הזאת החליטו לא לגבות כסף על כניסה לפארקים, נכון?

זאב בילסקי: בגלל זה יש לנו חור תקציבי עד היום ברעננה, יש לי חשבון עם הוועדה אבל בהזדמנות.

גרנר: יש לך הזדמנות.

זאב בילסקי: טוב, אורי, אתה רוצה להוסיף?

גרנר: זו הלכה גדולה גם בבית המשפט לגבי הפארק ברעננה, לצורך העניין.

זאב בילסקי: שם זכיתי, אבל פה הפסדתי.

גרנר: זאת בדיוק הנקודה.

זאב בילסקי: אבל אנחנו נתקן.

זאב בילסקי: אורי, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה לך אדוני היושב-ראש, לשעבר ראש עיר עם הרבה ניסיון אבל לא באחזקת חופים, חוף עדיין לא היה לך ברעננה.

גרנר: אגב, יש לו חוף, יש חוף בפארק עצמו.

גרנר: יש אפילו גונדולה שם לצורך העניין.

דוד אזולאי: אם הוא היה נשאר להיות ראש עיר בסוף היה לו גם חוף.

אורי מקלב: אבל חוף נפרד אין לו.

דוד אזולאי: חוף לעניים.

אורי מקלב: אני הצטרפתי לדיון הזה בעקבות מכתב שהגיע לחבר הכנסת דוד אזולאי ואני הייתי מכותב אליו, גם מתוך פניות רבות נוספות שפנו אלי, וגם מתוך היכרות אישית כאחד מהציבור הדתי בארץ המשתמש בחוף טבריה.

אורי מקלב: אמור להשתמש בחוף טבריה.

אורי מקלב: בכל אופן, כפי שאמר חבר הכנסת אזולאי, הוועדה ניהלה בראשותו כמה ישיבות בנושא החופים והתובנה שיצאנו אתה משם והמסקנה שהיתה היא שלחוף יש כללים שאומרים מתי אפשר לגבות כסף ומתי אי אפשר; אם מדובר שיש חנייה, האם זה חנייה או לא על חנייה, תושבי העיר, אם יש חוף אחד שלא לוקחים בו כסף ואפשר שהחוף השני יהיה יותר מסודר.

אורי מקלב: בכל אופן, בעיר טבריה יש צריכה מאוד גדולה לחוף נפרד.

אורי מקלב: מי שרוצה לדעת, יש לא רק נציג אחד בעיריית טבריה לציבור הדתי והחרדי, יש כמה וכמה נציגים, כולל ממלא מקום ראש העיר וסגני ראש העיר.

אורי מקלב: כך שהציבור החרדי הוא גם ותיק מאוד בטבריה, הוא נשאר בטבריה וגם היום הוא לא מתמעט בטבריה.

אורי מקלב: לא זו אף זו, מי שרוצה קצת להכיר את הצריכה היום בטבריה שיבוא לחוף כינרת, למרכז המסחרי, לשוק, למסעדות, לחנויות.

אורי מקלב: היום אין אפילו מסעדה אחת שפתוחה בשבת.

אורי מקלב: כולם סגורים בשבת מתוך רצון, לא מתוך כפיה.

אורי מקלב: בטבריה זה לא היה כך, רוב המסעדות היו פתוחות בשבת.

גרנר: הנה הנציגים של טבריה.

אלמלם: שלום, מתנצלים, מבקשים סליחה.

זאב בילסקי: זה בסדר.

זאב בילסקי: אצלנו זה עשרה שקלים על כל דקה, תעשה לבד את החשבון.

אורי מקלב: אצלנו זה אחרת, אצלם זה 15 שקלים לתושב טבריה, 10 שקלים לילד ו-20 לתושב חוץ, אז אני לא יודע כבר איך לחייב אותם על דמי כניסה.

זאב בילסקי: התעריף שלנו פה הוא 10 שקלים לשעה ויש פה קופה של רבי מאיר בעל הנס, אז כשאתם יוצאים - - -

אורי מקלב: מה שקורה זה בדיוק הפוך.

אורי מקלב: הם נתנו לקופה של רבי מאיר בעל לפני שהם נכנסו, לכן הם יודעים שהם ייצאו בלי שום דבר.

אורי מקלב: בעצם אצל טבריינים זה עובד הפוך.

אורי מקלב: בכל אופן, אני לא אוסיף על מה שנאמר, נכנסו לכאן נציגי טבריה, אנחנו עכשיו עסוקים.

אורי מקלב: אז כך שלתושבי טבריה גם מגיע חוף נפרד, מסודר, לא חוף שייסגר בשעה 17:00.

אורי מקלב: שאר החופים נסגרים בשעה 19:00, החוף הזה נסגר בשעה 17:00.

אורי מקלב: בגלל שהחוף הזה לא רק משמש את תושבי טבריה עצמם, הנהלת החוף - - -

אלמלם: אנחנו לא שומעים, בבקשה ממך, אם תוכל להגביר את הקול.

אורי מקלב: דיברנו מקודם על העלות, המחיר שאתם גובים בכניסה לחוף.

אלמלם: מי אדוני?

אורי מקלב: אתה היועץ המשפטי, נראה לי, או מנהל החופים?

אלמלם: כן.

אלמלם: מי אדוני?

זאב בילסקי: רק שנייה, מנהל החוף.

זאב בילסקי: אני מציע שתתרווח קצת, בוא תקשיב, אחר כך אני אענה לך על כל השאלות אחת לאחת.

אלמלם: אבל מי האדון?

זאב בילסקי: אני אגיד לך, פה בוועדה מקובל שמדברים דרך היושב-ראש, אז אם יש לך בעיה אתה יכול לשלוח ליS.M.S מהדרך, או לשלוח פתק.

זאב בילסקי: לאט לאט.

זאב בילסקי: בוא תקשיב, ואחר כך אנחנו נגיד ואתה תכיר.

זאב בילסקי: אבל מכיוון שפטור בלא כלום אי אפשר, מדבר אתך עכשיו חבר הכנסת אורי מקלב.

זאב בילסקי: אבל בוא תקשיב לכבודו כי אחרת עוד פעם לא תזכור ותשאל אותי עוד פעם.

זאב בילסקי: זה חבר הכנסת דוד אזולאי, שיושב לידו.

אלמלם: מכירים אותו.

זאב בילסקי: האם, אדוני, רווח לך?

אלמלם: לא, את אזולאי אני מכיר, אבל הדובר.

זאב בילסקי: הדובר הוא חבר הכנסת אורי מקלב.

זאב בילסקי: קורות החיים שלו מפוארים מאוד, הוא היה בעיריית ירושלים, הוא מכיר את הנושא המוניציפאלי והוא תורם לרבי מאיר בעל הנס באופן סדיר.

אורי מקלב: יש לי סבתא שהיתה גרה ברחוב הפרחים, אם זה אומר לכם משהו.

אורי מקלב: לא סבתא שלי, סבתא של אשתי.

אלמלם: כן.

אלמלם: הרחוב נשאר, הפרחים נעלמו.

גרנר: אגב, יש לו ניסיון נוסף גם לגבי חופים נפרדים ביתר הארץ.

זאב בילסקי: אמת, נכון.

אורי מקלב: עכשיו אנחנו מרגישים גם שורשים טברייניים אז תיזהרו, כן?

אורי מקלב: אל תרגישו כאן בביטחון עצמי, כזה רעש שנכנסתם, גם אנחנו קצת טבריינים.

אורי מקלב: בכל אופן, דיברנו על הנגישות, דיבר על כך חבר הכנסת דוד אזולאי, שאת החוף הנפרד שמו בקצה, לא במרכז.

אורי מקלב: וצריך לציין את זה שהחוף הנפרד היה על יד חוף "לידו", במקום מרכזי, שאפשר היה לרדת ברגל והיום זה במקום רחוק.

אורי מקלב: יש לחוף בעיות בטיחות מאוד מאוד גדולות.

אורי מקלב: יש בעיה עם מקומות חנייה.

אורי מקלב: יש בעיה עם הליכה ברגל.

אורי מקלב: המדרכה, אם בכלל יש מדרכה, היא מאוד מאוד צרה, צמודים מאוד לרכבים שעוברים שם ביעף.

אורי מקלב: המעבר לשם הוא בכביש הראשי, כביש 90.

אורי מקלב: מי שצריך לחצות את טבריה חוצה דרך החופים האלה.

אורי מקלב: אנשים שפנו אלי אמרו לי שהם מרגישים את הרוח, את הלחץ, את ההדף של המשאיות שעוברות שם.

אורי מקלב: הם צריכים ללכת במסדר, אחד אחרי השני.

אורי מקלב: מעבר לכך – מעבר לנושא התחבורה וכשמגיעים המחיר יקר – החוף נסגר מוקדם ממה שהחופים הרגילים נסגרים בגלל שמשכירים את החוף לקבוצות שרוצות לשהות בו.

אורי מקלב: אני גם רוצה להגיד חוץ מזה, לא רק לתושבי טבריה.

אורי מקלב: טבריה משמשת כעיר תיירות.

אורי מקלב: עיריית טבריה לא מפסידה מהתיירות שיש בטבריה.

אורי מקלב: היום היא נחשבת כבירת הצפון מבחינת התיירות החרדית.

אורי מקלב: לא מזמן ישבנו עם שר התיירות וציינו את התיירות הרבה, הדתית והחרדית, שיש בטבריה.

אורי מקלב: לטבריה יש גם היסטוריה דתית מאוד.

אורי מקלב: היא היום מחזיקה חלק מהתיירות הזאת, רוב התיירות בטבריה היום היא תיירות דתית וחרדית.

אורי מקלב: באותה מידה הם גם משתמשים בחוף.

אורי מקלב: בתי מלון רבים הופכים בימי הקיץ למלונות המותאמים לציבור הדתי והחרדי, כולל בשבתות, בסופי שבוע.

אורי מקלב: לכן, גם להם המחיר שם הרבה יותר גבוה.

אורי מקלב: לא מקבלים שירותי חוף ראויים ונאותים.

אורי מקלב: בסופו של דבר, החוף הזה לא עונה בכללותו לדרישות כחוף פרטי, לא - - - ולא בגישה אליו, יש שם בעיות בטיחותיות קשות מאוד.

אורי מקלב: מי כמוך, אדוני היושב-ראש, יודע מה זה נושא של בטיחות, במיוחד שהעיסוק שלך כרגע הוא בתאונות דרכים.

אורי מקלב: גם אין חנייה אז חונים באמצע הכביש.

אורי מקלב: והדבר, שדיבר עליו גם דוד אזולאי, הוא המחיר שהוא גבוה ולא מידתי, ודאי וודאי לא לתושבי טבריה.

זאב בילסקי: תודה רבה.

זאב בילסקי: אני מבקש מנציגי משפט הפנים שיאירו את עינינו בכל הנושאים שנאמרו פה, ואחר כך אנחנו נגיע לראש החוף הנפרד בטבריה והיועץ המשפטי.

גרנר: אני אתן למר עאטף חיראלדין, שהוא מנהל תחום אתרי רחצה אצלנו, במשרד הפנים, להעיר על הנקודות שהועלו פה.

גרנר: אבל בתחילת דברי אני אדגיש שהאחריות המלאה בנושא הפעלת החוף ואחזקתו, גם בהיבט הבטיחותי, גם בהיבט ההצלה, גם בהיבט התחזוקה של כל החופים, הם באחריות הרשות המקומית.

גרנר: אנחנו, כמשרד הפנים, נזכור מה אנחנו עשינו, מהן ההנחיות בתחום הזה, מה האיסורים, מה מותר ומה אסור מהבחינה הזאת.

גרנר: עאטף, בבקשה.

עאטף חיראלדין: אני אמשיך את הדברים של אשר - - -

זאב בילסקי: אתה מהמשפחה של ריכאד?

עאטף חיראלדין: אח שלי.

זאב בילסקי: אחלה גבר.

זאב בילסקי: זה בן-אדם, ואשתו עוד יותר.

זאב בילסקי: היא מנהלת בית ספר?

עאטף חיראלדין: כן.

זאב בילסקי: אוקיי, עכשיו תמשיך, הדברים שלך ישמעו ביתר הקשבה.

עאטף חיראלדין: מאה אחוז, תודה.

עאטף חיראלדין: גרמת לי עכשיו להסמיק אז אני קצת מתרגש מהמחאות, תודה.

עאטף חיראלדין: אני אמשיך את הדברים של מר אשר שהרשות המקומית היא למעשה אחראית על ההפעלה מכל הבחינות, אם מבחינת אחזקה, מבחינת העסקת כוח אדם, מצילים וכל בעלי התפקידים הנחוצים בחופי הרחצה, כאשר אנחנו, משרד הפנים והתחום שלי, אחראיים על אכיפת חוק הסדרת מקומות רחצה 1965, שממנו מועברות ההנחיות לרשויות המקומיות והן מחויבות לקיים ולבצע אותן בהתאם לצדדים הנלווים לכך.

עאטף חיראלדין: אני אגע כעת בנושא גביית דמי הכניסה.

עאטף חיראלדין: הרשות המקומית אכן גובה, והטענה שהיא גובה, בהתאם לחוק העזר העירוני משנת 1984, שעדיין דמי הכניסה משולמים למנויים בשקלים ישנים ולא שונו.

עאטף חיראלדין: כבר בשנת 2007 יצא חוזר מנכ"ל משרד הפנים בנוגע לאמות מידה לקביעת והסדרת דמי הכניסה.

עאטף חיראלדין: אחרי עתירה לבג"ץ הורה בג"ץ למשרד הפנים לקבוע אמות מידה לגביית דמי כניסה.

עאטף חיראלדין: נקבעו אמות מידה והן הועברו לכל הרשויות, כאשר כל רשות מקומית שיש לה חוב ורוצה לגבות דמי כניסה חייבת לעמוד באמות המידה ולהעמיד לרשות הציבור מעבר לארבעה שירותים שהם חובה בתוך חופי הרחצה.

עאטף חיראלדין: על כך היא יכולה לגבות.

עאטף חיראלדין: כמובן שבאישור שר הפנים שצריך לאשר את הגבייה הזאת.

עאטף חיראלדין: באותה תקופה, ב-2007, אושרו לשבע רשויות מקומיות בים התיכון.

עאטף חיראלדין: בהתחלה יצא פיילוט לים התיכון.

עאטף חיראלדין: ים הכינרת יצא מהכלל הזה היות ובדיוק היו השלבים של "איגוד ערים כנרת" ורצו לראות איפה עומד נושא הרשויות שמסביב והחלוקה המוניציפאלית.

עאטף חיראלדין: לכן עיריית כינרת ו"איגוד ערים כנרת" יצאו מהכלל הזה ועריית טבריה המשיכה לגבות דמי כניסה בהתאם לחוק הישן.

עאטף חיראלדין: חוזר המנכ"ל קבע גביית דמי כניסה לתקופה בת שלוש שנים ולאחר שלוש שנים חייבים להגיש בקשה נוספת כדי לחדש את האישור.

עאטף חיראלדין: במידה ויעמדו בתנאים יאושר להם.

עאטף חיראלדין: יצאה דרישה – אני מחזיק פה מכתב – ממשרד הפנים, מחוז צפון, לעריית טבריה שאם בכוונתם לגבות דמי כניסה יש לשלוח בקשה עם נימוקים מתאימים.

עאטף חיראלדין: זה לא יצא לפועל.

אורי מקלב: מתי שלחתם להם את המכתב הזה?

עאטף חיראלדין: המכתב הזה נשלח ב-25 לאוקטובר 2010.

אורי מקלב: ולא היתה בקשה מעיריית טבריה?

אורי מקלב: לא קיבלתם תשובה?

עאטף חיראלדין: לא היתה בקשה.

עאטף חיראלדין: גם מבחינתנו, בישיבות בעירייה שאני ואשר היינו שם, נאמר גם ליועץ המשפטי וגם למנהלת החברה הכלכלית שהיתה שם שקודם כל, צריך לתקן את חוק העזר שלהם כי הוא לא מעודכן, ושנית, אם ברצונם לגבות דמי כניסה חייבים להגיש בקשה כנדרש בחוזר מנכ"ל.

עאטף חיראלדין: לא נעשה.

דוד אזולאי: גם כשגובים אז עד גיל 13 לא גובים.

עאטף חיראלדין: בדיוק.

עאטף חיראלדין: קבוע בחוק שעד גיל 13 לא גובים דמי כניסה, מגיל 13 עד גיל 17 גובים 10 שקלים.

עאטף חיראלדין: כמובן שהכול כפוף לאישור שר הפנים.

תומר רוזנר: אתה יודע לומר כמה הם גובים היום?

זאב בילסקי: היום הם גובים 10 שקלים לילד ו-15 למבוגר.

דוד אזולאי: לתושבי טבריה.

תומר רוזנר: גם לילד קטן?

זאב בילסקי: כן.

זאב בילסקי: מי שלא תושב טבריה משלם יותר.

זאב בילסקי: בואו נעבור לאנשי טבריה.

עאטף חיראלדין: אני רוצה להוסיף משהו לגבי לוחות הזמנים שחבר הכנסת מקלב דיבר עליהם.

זאב בילסקי: רק בקצרה.

עאטף חיראלדין: הרשות המקומית היא האחראית על קביעת לוח הזמנים של הפעילות בחופי הרחצה.

אורי מקלב: האם, במידה והם כן היו בתוך חוקי הים התיכון, נניח שמדובר בעיריית בת-ים, הגבייה שלהם היתה חוקית?

אורי מקלב: הם עומדים בכללים?

זאב בילסקי: אם הם היו מבקשים היתר, 10 לילד ו-15 למבוגר.

עאטף חיראלדין: אם הם היו מבקשים, היות ולא - - -

אורי מקלב: הם צריכים לעמוד בעוד פרמטרים.

אורי מקלב: זכור לי, והיו גם ועדות בנושא הזה, שעל חנייה אפשר – על מה כן אפשר?

גרנר: התשובה היא שיש ארבעה דברים שעליהם לא ניתן: ניקיון, הצלה, שירותים ומים לשתייה.

גרנר: אלו ארבעת הדברים.

אורי מקלב: אם הולך רגל מגיע לחוף הזה, גם אם הוא לא היה בטבריה, הוא היה גר בבת-ים, אי אפשר היה לגבות ממנו?

גרנר: כן אפשר, באישור שר הפנים וכתיבת חוק עזר עירוני היה אפשר לתת לו אישור לגבות.

אורי מקלב: אין חובה שהרשות תעמיד חוף אחד בלי כסף?

גרנר: לצורך העניין, מבחינת הפרשנות שלנו, חוף קרוב, חוף במרחק סביר, התשובה היא "כן", ואז אתה יכול לאפשר להיכנס לאותו חוף.

אורי מקלב: אין זכות לתושב בת-ים למשל, להיכנס לחוף שלו, כלומר לתושב העיר, בלי כסף?

גרנר: בבת-ים, אגב, לא גובים כסף.

אורי מקלב: לא נדבר על בת-ים, תל אביב לדוגמה.

גרנר: אם אני מסתכל על 15 חופים בעיריית תל-אביב, לצורך העניין, בחוף הצוק גובים כסף וזה באישור שר הפנים, על סמך זה שיש עוד 14 חופים שאפשר להגיע אליהם.

אורי מקלב: אבל וודאי שלא היה מצב כזה שהם היו גובים בכל החופים כסף?

גרנר: לא, זאת בדיוק הנקודה.

אורי מקלב: דהיינו, אם לטבריה היו שני חופים נפרדים – אבל אם יש לה רק חוף אחד נפרד, יכולים?

גרנר: התשובה היא מאוד פשוטה, מפני שאפשר להגיד שיש את חוף כינר.

אורי מקלב: אתם אז הסברתם באחת הוועדות שאפשר לקחת כסף על חנייה.

זאב בילסקי: אורי, אני מציע שניתן לאנשי טבריה ואז נדע - - -

גרנר: אבל עוד לא סיימנו, ברשותך, היושב-ראש.

עאטף חיראלדין: ברשותך, היושב-ראש, רק דקה לגבי השעות.

זאב בילסקי: אחרי כאלה שבחים שקיבלת ממני אתה צריך לקצר.

זאב בילסקי: הנה, סיים.

זאב בילסקי: טבריה, קדימה.

אלמלם: אני אתן רק סקירה קטנה על טבריה.

אלמלם: טבריה, בשונה מכל החופים של הים התיכון, רוב מקטעי החופים סגורים, בחלקם פרטיים.

אלמלם: בתקופת המנדט הבריטי כל מי שהשתלט על חלקת אדמה, סגר.

אלמלם: אם חוק העזר העירוני ייבנה הוא ישליך גם עלינו, לא רק על הרשות, ובגלל זה העיכובים שלנו.

אלמלם: עכשיו אני אתן סקירה על החוף הנפרד שאתם מתמקדים בו.

אלמלם: בחוף הנפרד יש שני מקטעים, נשים וגברים ששוחים בו זמנית.

אלמלם: היתה לנו אפשרות להפוך קטע אחד לחופשי, ולעשות חצי יום נשים וחצי יום גברים, ולאפשר, כמו שהחוק אומר, גישה נוחה לחוף מסוים בחינם.

אלמלם: חשבנו על הדבר הזה אבל הוא לא ישים מהבחינה הזו שאנשים רוצים חוף רחצה במשך כל היום.

אלמלם: אפשרנו את זה.

אלמלם: החוף הנפרד מספק שירותים - - -

דניאל רביבו: סליחה רגע, רק הערה.

דניאל רביבו: אי אפשר להפריד בין משפחות.

דניאל רביבו: משפחות באות כמקשה אחת, באות לבלות, אי אפשר לומר לנשים אתן עכשיו תעשו קניות בעיר, תבזבזו כסף – זו עיר תיירות – והגברים ישחו.

אלמלם: זה החוף היחידי, אגב, שנותן את השירותים האלו.

זאב בילסקי: ואתם לא תתנו יד להדרת נשים.

זאב בילסקי: להגיד לנשים: אל תבואו לים, זה לא - - -

דניאל רביבו: לא במקומותינו.

זאב בילסקי: יפה מאוד.

זאב בילסקי: אתה רואה?

זאב בילסקי: העיר טבריה מתקדמת.

אלמלם: אנחנו מספקים שירותים של כסאות בחינם.

אורי מקלב: הם מדירים גם את הגברים וגם את הנשים.

אלמלם: כל אדם שבא לחוף עומדים לרשותו כסאות חינם.

אלמלם: מלתחות עם מים חמים – זה חוף היחידי עם מים חמים שבן אדם יכול לבוא להתקלח.

אלמלם: מקררים מונחים לכל אורך החוף, חבל שאתם לא בסיור בסביבה לראות את החוף.

אלמלם: שמשיות, נקודות חשמל.

אלמלם: אדם יכול לבוא ולהטעין את הפלאפון שלו, אין שום בעיה.

דוד אזולאי: איפה?

דוד אזולאי: בחוף הנפרד?

אלמלם: בחוף הנפרד.

אלמלם: הבן שלך אושרי הוא אורח רצוי אצלנו כל הזמן.

אלמלם: ניסינו לאתר אותו כדי שיידע אותך שאנחנו מאחרים.

אלמלם: הוא בלימוד, בשעת הלימוד עכשיו.

דוד אזולאי: אין מה לעשות.

אלמלם: היה חשוב שהוועדה אפילו תטריח את עצמה ותבוא לשטח להבין את הנושא.

אורי מקלב: זה עולה כסף?

זאב בילסקי: אנחנו חברי כנסת, אתה חושב שיש לנו 15 שקלים לשלם כניסה?

דוד אזולאי: רציתי לבוא אבל אמרו שצריך לשלם 15 שקלים.

זאב בילסקי: לא, גם אנחנו נשלם יותר, אנחנו לא טבריינים.

זאב בילסקי: כמה זה עולה ללא-טבריינים?

אלמלם: יש מנוי שמאפשר לטברייני לשלם: ילד – 6 שקלים, מבוגר – 8 שקלים.

זאב בילסקי: זה אם הוא עושה מנוי?

אלמלם: יש לנו מנוי.

אלמלם: הבעיה היא שהעם הטברייני לא אוהב לנצל את הפריבילגיות, הוא אוהב לחשוב שהוא בא פעם אחת, כשהוא מגיע עוד פעם הוא כועס למה הוא לא קנה את המנוי.

אלמלם: זו אחת הבעיות שלנו.

אלמלם: החוף הנפרד הוא היחידי שנותן את כל השירותים מסביב לצורכים של הבן-אדם.

אלמלם: הוא צריך רק לביא את האוכל שלו ולשבת.

אלמלם: יש שולחנות, מונחים מקופלים, כל אחד לוקח לו שולחן ויושב.

אלמלם: אני מזמין את הוועדה לבוא להתרשם מחוף לגודמה.

זאב בילסקי: אפילו בים של רעננה אין תנאים כאלה.

דניאל רביבו: את המדשאות שכחת.

דניאל רביבו: מדשאות אנחנו לא חייבים לספק, רבותי.

זאב בילסקי: מה לגבי השעות, שהחוף הזה נסגר יותר מוקדם מהאחרים?

דניאל רביבו: חופי הים התיכון – אדם יוצא מהמים, יכול לשבת על החול, אין שום בעיה.

דניאל רביבו: אם לא נכשיר לו דשא בטבריה, הוא יישב על האדמה וכשהוא יקום יהיו לו כל מיני כתמים בכל מיני מקומות.

דניאל רביבו: העלות הזאת, כל מה שאשר דיבר עליו, הגינון, הדשאים שהם חובה - - -

זאב בילסקי: עלויות גבוהות.

דניאל רביבו: עלויות אדירות.

דניאל רביבו: רבותי, שימו לב, אנחנו לא תל-אביב.

זאב בילסקי: אבל הכינרת יורדת, אתם כל הזמן מקבלים שטחים נוספים בחינם.

דניאל רביבו: אז החוף הנפרד הולך וגדל, זה בדיוק העניין.

זאב בילסקי: נו, אתה רואה?

אורי מקלב: אני מבין שזה נעשה בעיקר בשביל ההשכרה.

אורי מקלב: כל הדשא, כל המקררים וכל המטענים זה בגלל שאתם משכירים את זה מ-17:00.

אורי מקלב: אתם סוגרים בגלל המקררים האלה.

אורי מקלב: מה שקורה הוא שאין להם חוף מ- 17:00 בגלל שאתם צריכים את כל המוצרים האלה, ומי שמשלם את זה הם אלה ששוכרים את החוף.

אורי מקלב: בן-אדם שבא להתרחץ לא צריך להטעין את הפלאפון שלו.

אלמלם: כבוד הרב מקלב, אני אסביר עוד כמה דברים.

אלמלם: לגבי שעות הרחצה, אנחנו, כרשות, יכולים לקבוע את שעות הרחצה.

אלמלם: נותנים את שמונה השעות.

אלמלם: אבל מה?

אלמלם: ביולי-אוגוסט – אני מגיש בעצמי בקשה, יש אותה פה למשרד הפנים ולי – רוצים לפתוח את החוף עד השעה 19:00.

אלמלם: ב-18:30 מוציאים מהמים, ב-19:00 סוגרים.

אלמלם: בשאר הימים אין אנשים, אין דרישה להשאיר כמות של מצילים, 4 מצילים, חובש, פקחים, אבטחה, עובדי ניקיון על בן-אדם אחד במים.

אלמלם: זה לא הגיוני.

אלמלם: אני מזמין אתכם לבוא לצלם את זה.

אורי מקלב: לא, זה לא בדיוק כך.

אורי מקלב: יש אנשים שבאים דווקא מהשעה הזאת.

אורי מקלב: יש שעון קיץ, חם מאוד, אנשים מגיעים - - -

גרנר: אבל הוא דיבר על יולי-אוגוסט - - -

אלמלם: כבוד חבר הכנסת, אני מדבר במקרה מהניסיון שלי.

אלמלם: 20 שנה הייתי מציל בחוף הדתי הישן שדיברת עליו, בחוף "לידו", הקטן, להבדיל, אלף הבדלות מהקיים היום.

אלמלם: 20 שנה.

אלמלם: כשקיבלתי את תפקיד ניהול החופים ביקשתי שהמשרד שלי יישאר כי יש לי רגש למקום, כי אני בניתי אותו.

אלמלם: דוד נחום יודע.

אלמלם: אני בניתי את המקום הזה, שמשיה שמשיה הנחתי במקום, כל בורג אני יודע איפה מונח שם.

אלמלם: לכן ביקשתי שהמשרד יישאר במקום.

אלמלם: לכן אני יודע.

דוד אזולאי: אשר, איך אומרים?

דוד אזולאי: היות והזכרת את הבן שלי אני חייב להגיד לך שפעם הבאה אני אבוא אתו לחוף הים כדי להתרשם מקרוב.

אלמלם: אני מזמין אותך.

דוד אזולאי: רק אני מקווה שלא אצטרך לשלם מחיר של תושב חוץ.

דניאל רביבו: לא, הבן שלך קונה מנוי משפחתי.

זאב בילסקי: זכות בנים.

אלמלם: אבל לא סיימתי איך זה עובד בתושבי חוץ.

אורי מקלב: הוא גר על חוף עכו והוא הולך לחוף טבריה, אתה מבין?

אלמלם: לגבי תושבי חוץ, קודם כל, אם מגיעה אלינו קבוצה, ישיבה, הם לא משלמים את המחיר הזה.

אלמלם: אני אומר לכם בוודאות.

דוד אזולאי: אשר, הבעיה היא שבכלל אין אפשרות לגבות כסף.

דוד אזולאי: בוא נתחיל מזה.

דוד אזולאי: זה שאתם גובים מעט או הרבה זה בכלל לא עומד כרגע בוויכוח.

דוד אזולאי: על פי החוק אתם לא יכולים לגבות כסף, ואם אתם גובים אתם צריכים לקבל אישור של שר הפנים.

דוד אזולאי: אם אנשי משרד הפנים חושבים אחרת, בבקשה, שיגידו.

דוד אזולאי: כרגע אלה הן העובדות.

דניאל רביבו: ברשותך, אדוני.

דניאל רביבו: עיריית טבריה היא אחת הבודדות, אולי עיר נוספת או שתיים בארץ, שיש להן חוק עירוני בנושא החזרת הרחצה.

תומר רוזנר: לא, זה לא רלוונטי.

דניאל רביבו: חוק העזר שלנו אפשר מיום כינונו, מ-84', שעיריית טבריה רשאית לגבות דמי כניסה לחוף הנפרד.

תומר רוזנר: לא, זה לא רלוונטי.

דניאל רביבו: דמי הכניסה מגובים בחוק עזר.

תומר רוזנר: לא, זה לא רלוונטי.

תומר רוזנר: סליחה, אדוני.

תומר רוזנר: חוק המדינה גובר על חוק עזר, עד כמה שאני יודע.

תומר רוזנר: וחוק המדינה שונה וקבע שאם רוצים לגבות דמי כניסה צריך לקבל אישור מיוחד של שר הפנים בתנאים מאוד מאוד מסוימים.

תומר רוזנר: חוק העזר ממש ממש לא רלוונטי לעניין הזה.

זאב בילסקי: אני רק מציע לצורך העניין הזה, בואו נאמר שאנחנו סמוכים ובטוחים שעיריית טבריה נוהגת אך ורק לפי החוק.

זאב בילסקי: ואני מציע לאדוני שבתום הישיבה הזאת אתם תתכנסו ותעשו כי אנחנו לא היינו רוצים לדון פעם נוספת בעניין.

דניאל רביבו: אדוני מתפרץ לדלת פתוחה כי אנחנו בהליכים של תיקון חוק העזר.

זאב בילסקי: אני חייב להגיד לך, אתה מבין, בתור יועץ נאמן לך, שאם מחר אתה גובה שם כסף, אתה גובה את זה שלא על פי סמכות ולא על פי רשות.

זאב בילסקי: לכן, מה שאני רוצה להציע, הוא להחיש את ההליכים שאתם במילא עושים כי כל יום שעובר ואתם גובים בלי שקיבלתם את אישור משרד הפנים, הגבייה היא לא חוקית.

זאב בילסקי: לכן, אחת מהשתיים: או שלא תגבו עד שיוסדר העניין הזה, או שבואו תעשו את זה כל כך מהר כדי שלא נצטרך לדון פה פעם נוספת בעניין הזה.

זאב בילסקי: זה באשר לגבייה.

זאב בילסקי: עכשיו, השאלה היא כזאת, השאלה היא אם יש טעם שנערוך ביקור במקום, לראות ולהתרשם.

דוד אזולאי: אתה יכול למנות אותי.

דוד אזולאי: אין לי בעיה, אני אגיע לשם כי יש לי בן ונכדים אז אני צריך לבוא לבקר אותם.

זאב בילסקי: אז אולי אנחנו נמנה את חבר הכנסת דוד אזולאי כדי - - -

דוד אזולאי: אני אשמח שתבוא אתי.

זאב בילסקי: אחרי הפריימריז.

אלמלם: תהיה אורח אישי שלי, אני אסייר אתך.

זאב בילסקי: רגע, אשר.

זאב בילסקי: חשוב באמת לראות שם כי אני אגיד לכם את דעתי האישית, ובאמת נלחמתי עם זה עד לבג"ץ וגם זכיתי שם.

זאב בילסקי: אני יודע את העלויות הענקיות של רשות מקומית להחזיק חוף, ואם אתה רוצה להחזיק אותו מוסדר.

זאב בילסקי: יש רשויות שלא גובות כסף ואני אגיד לך למה, לא משתלם להן לשים קופאי, להתארגן בכסף, לעשות את הכול כשאתה צריך 10 שקלים.

זאב בילסקי: בסופו של דבר הם אומרים: אתה יודע מה?

זאב בילסקי: נעזוב את זה.

זאב בילסקי: אבל הרבה פעמים האחזקה של החוף היא זאת שקובעת אז באמת, למה חשוב מראה עיניים?

זאב בילסקי: כי אם באמת העירייה משקיעה והחוף הוא באמת על רמה גבוהה אז אני חושב שתשלום הוא דבר סביר ומתקבל על הדעת, כמובן במידה שזה בחוק.

זאב בילסקי: אבל יחד עם זאת, צריך להבין שאנחנו מדברים בדרך כלל על משפחות מרובות ילדים וצריך לחשוב ולראות כמה אפשר לעשות כדי להקל על האנשים האלה.

אלמלם: אני אגיד לך אישית, אין משפחה – ואני מתחייב לך – שלא התחשבנו בה.

אלמלם: לא קיים.

אלמלם: זו אפילו הוראה מסגן ראש העיר, מר זיגדון.

אלמלם: אין משפחה שבאה ושילמה את מלוא הסכום.

אורי מקלב: מצטער שאני אומר לך, זה היה טוב ל- 1986, זה היה טוב ל-1950.

אורי מקלב: זה לא עובד ככה.

זאב בילסקי: אתה לא יכול.

זאב בילסקי: תראה, אני מעריך מאוד את טוב הלב שלך, אני מציע - - -

דוד אזולאי: אשר, אני יודע ואני מכיר.

דוד אזולאי: באמת אני אומר את זה, מקצת שבחו של אדם מותר להגיד.

דוד אזולאי: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אני יודע ואני שומע על אשר, במישור האישי זה נכון מה שהוא אומר.

דוד אזולאי: באמת, כשצריך להתחשב הוא יודע לעשות את זה.

דוד אזולאי: אבל, אני מדבר כרגע מבחינת החוק ופה אנחנו בבעיה.

דוד אזולאי: פה צריך לקבל החלטה.

דוד אזולאי: אם הנושא הוא לא חוקי אז בואו נפסיק עם זה, אם הנושא הוא חוקי אין לי בעיה, אז אפשר לקבוע הסדרים.

דוד אזולאי: משפחות ברוכות ילדים רוצות כזו הנחה, אני מקבל את זה.

דוד אזולאי: אבל כל עוד וזה לא קורה – ובאמת היועץ המשפטי אמר דבר נכון – אתם צריכים לפעול על פי החוק.

דוד אזולאי: ועל פי החוק זה אומר לא לגבות.

דוד אזולאי: תגישו בקשה לשר הפנים, יכול להיות שיש לכם נימוקים משכנעים ששר הפנים יאשר.

דוד אזולאי: אנחנו בוודאי נכבד את זה.

דוד אזולאי: אין בעיה.

זאב בילסקי: אשר, מה אתה אומר?

גרנר: אל"ף, אנחנו רוצים להעיד שבאמת החוף בטבריה הוא פשוט לעילא ולעילא.

גרנר: פשוט כיף לבוא לשם, לבקר, להסתובב, אתה רואה באמת את השירותים.

גרנר: בעניין הזה אני חושב שאפשר להוריד את הכובע בפני עיריית טבריה על החוף.

אורי מקלב: בחוף הזה לא מורידים את הכיפה, את הכובע.

אורי מקלב: בחוף הזה צריך לבוא עם הכובע.

גרנר: כפרפראזה בואו נגיד, לא נוריד את הכובע.

גרנר: אבל, לצורך העניין, היתה בעיה גם ב"איגוד ערים כנרת" והם השכילו וכתבו חוק עזר עירוני לגבי נושא החנייה, והוא זה שהמלצנו גם לעיריית טבריה.

גרנר: אני יודע שגם כשהם היו בישיבות אמרנו להם: תעשו את זה.

גרנר: זה באמת מתעכב.

גרנר: אבל יש פה בעיה שהיא מהותית - - -

דוד אזולאי: וזו ההזדמנות להגיד שהגיע הזמן לצרף את עיריית טבריה ל"איגוד ערים טבריה".

תומר רוזנר: הם לא רוצים?

דוד אזולאי: הם רוצים, היום הם רוצים.

דוד אזולאי: אז הם לא רצו אבל היום הם רוצים, נכון?

דניאל רביבו: נדמה לי שכן.

דוד אזולאי: אני יודע.

דוד אזולאי: זוהר דיבר אתי אז אני יודע.

דוד אזולאי: זה לא על דעתי.

גרנר: דבר נוסף שצריך לתת לו מענה ודחוף, העירייה צריכה לתת לו פיתרון, היא הבעיה המאוד מהותית עם העניין שזה כביש 90.

גרנר: יש שם תחבורה עצומה, יורדים מהאוטובוסים מאות אנשים, דבר שיכול לגרום לתאונות.

גרנר: אין ספק שאנחנו קראנו לעיריית טבריה בכל הביקורות שעשינו לטפל בדחיפות בנושא הזה, בהיבט הבטיחותי.

גרנר: גם חנייה, גם מדרכה, כפי שצוין פה.

גרנר: ושוב, זה מוטל על כתפי עיריית טבריה.

זאב בילסקי: אני חושב שרק הגיעו לפה נציגי התושבים.

זאב בילסקי: משפחת שרייבר, ברוכים הבאים.

רמי שרייבר: תודה רבה.

זאב בילסקי: איך היתה הנסיעה?

אורי מקלב: מטבריה?

רמי שרייבר: מטבריה.

אורי מקלב: מתי יצאתם?

רמי שרייבר: ברבע לשבע.

אורי מקלב: ועכשיו הגעתם.

גרנר: אנחנו, כמשרד הפנים, נתנו תקציבים גדולים מאוד.

גרנר: רק בשנתיים האחרונות נתנו למעלה מ-650,000 שקל לעריית טבריה בתחום הזה של הטיפול בחופים.

גרנר: אם אני לוקח ל-10 שנים, למעלה מ-2.5 מיליון שקלים.

גרנר: זהו, זה מה שיש לי להוסיף.

זאב בילסקי: נציגי התושבים, בואו נברך אתכם בברכה.

זאב בילסקי: עשיתם את כל הדרך במיוחד לוועדה אז בואו תאירו את עינינו בניסיון שלכם בחוף בטבריה.

רמי שרייבר: יש לי פה תמונות שצילמתי ושלחתי במייל וגם פניתם אליהם.

רמי שרייבר: מי שרוצה לראות אפשר להעביר.

זאב בילסקי: קיבלנו רק תעבור לצילומים דיגיטליים, שלח לנו במייל.

רמי שרייבר: שלחתי במייל לחברי הכנסת שפניתי אליהם, גם בפקס.

רמי שרייבר: אין בכלל מדרכה להגיע לחוף, זה כביש 90.

רמי שרייבר: מי שרואה את זה פה – אני יכול להעביר את זה – פשוט סמיטריילר שרק יעבור יכול לקחת אתו את הילדים שעוברים שם כי אין בכלל מדרכה.

אורי מקלב: לכל האורך אין מדרכה?

עאטף חיראלדין: לא, 40 מטר אחרונים.

אורי מקלב: לצד של החוף.

עאטף חיראלדין: לצד של החוף, 40 מטר אחרונים, אין מדרכה.

רמי שרייבר: יותר מ-40 מטר, אני יכול להראות לך את זה פה, את המרחק.

דוד אזולאי: למרות שנעשה עכשיו שינוי.

דוד אזולאי: יש שם כיכר חדשה שנבנתה עכשיו.

אורי מקלב: אבל ה-40 מטרים האלו, זה באמת לא - - -

רמי שרייבר: זה לא 40 מטר, אתה יכול לראות בתמונה, זה כמעט חצי קילומטר.

נחום דוד: לא, לא.

רמי שרייבר: בוא תסתכל.

אורי מקלב: הוא טברייני.

זאב בילסקי: מר שרייבר, אנחנו ראינו את התמונות ושמענו את התיאורים פה.

זאב בילסקי: אני חושב שבאמת עיריית טבריה תרשום לעצמה – אתה יודע, פיקוח נפש דוחה הכול, אצלנו אפילו שבת, תאר לעצמך.

זאב בילסקי: לכן חייבים לעשות שם משהו כי הסכנה פה מונחת לפתחנו ובפרשת "קדושים" נאמר: ובפני עיוור לא תשים מכשול.

זאב בילסקי: אז פה אנחנו ממש שמים מכשול בכך שאנחנו מעודדים אנשים לבוא ולהתרחץ שם כשהשוליים הם כל כך - - -

דוד אזולאי: מאיפה אתה מוצא זמן ללמוד כל כך הרבה?

זאב בילסקי: ברוך השם, היה הרב פרץ שהתעקש על כך שאנחנו פעם בחודש נשב.

זאב בילסקי: הוא לא אמר לי: בטח אתה תשכח, בילסקי.

זאב בילסקי: הוא אמר: בוא נכתוב, ואז שמרתי את זה.

אורי מקלב: גם למדת כמה דברים כאלה?

אורי מקלב: יפה.

זאב בילסקי: כן, זכיתי.

אורי מקלב: זכית שיש לך רב כזה בעיר, הרב פרץ.

אורי מקלב: אחת המזוזות המיוחדות שיש לי.

רמי שרייבר: דבר נוסף הוא לגבי התשלום לכניסה לחוף.

רמי שרייבר: הכניסה לחוף היא בתשלום למשפחה ברוכת ילדים, כמוני לדוגמה.

זאב בילסקי: אנחנו דיברנו על זה.

זאב בילסקי: אגב, חשבתם על המנוי?

רמי שרייבר: קודם כל, למה אני צריך להגיע למנוי כאשר אני אמור לקבל את זה בחוק חינם?

דוד אזולאי: נכון.

זאב בילסקי: לא, לא.

דניאל רביבו: יש חוף חינם, רבותי.

דניאל רביבו: את זה לא הזכרנו אבל ישנם חופים נוספים של העירייה, יש חוף שיש בו את כל השירותים האלה בחינם.

דניאל רביבו: מי שרוצה יש גם אותו.

אורי מקלב: נפרד?

יעל שרייבר: לא נפרד.

רמי שרייבר: אז מה זה עוזר לי?

דניאל רביבו: לא, לא.

אורי מקלב: - - - אבל הם לא יודעים.

אורי מקלב: היועץ המשפטי, אתה יודע את החוקים.

רמי שרייבר: דרך אגב, לאחינו החילונים יש שניים.

יעל שרייבר: יש שני חופים חינם.

אורי מקלב: אתה היועץ המשפטי של עיריית טבריה, אתה צריך לדעת את החוקים האלה.

אורי מקלב: סליחה, אתה לא מנהל החוף, אתה היועץ המשפטי.

אורי מקלב: אתה חייב להעמיד חוף נפרד.

רמי שרייבר: דרך אגב, החוף החינם הזה, שהוא לחילונים, לשעבר הוא היה שלנו, של הדתיים.

זאב בילסקי: מה זה "שלנו"?

זאב בילסקי: כל עם ישראל ביחד, פה אין "שלנו".

זאב בילסקי: גם חילוניים.

זאב בילסקי: אני לא יודע איך אתה מגדיר אותי, אני יהודי יותר טוב מהרבה מאוד אנשים אז, אתה יודע, כולנו עם אחד.

יעל שרייבר: נפרד ומעורב.

רמי שרייבר: התכוונתי נפרד.

זאב בילסקי: יפה, נפרד, מעורב.

רמי שרייבר: לשעבר הוא היה חוף נפרד וכאשר העבירו אותנו לסוף העולם, לקבר רבי מאיר בעל הנס, סגרו אותו, שיפצו אותו לאחרונה בדי הרבה כסף, ונתנו אותו לחוף מעורב חינם.

אורי מקלב: אי אפשר להגיד שרבי מאיר בעל הנס לא עוזר.

אורי מקלב: אם כל כך הרבה אנשים מגיעים, חוצים את הכביש הסואן וברוך השם – אז תגיד זה לא רבי מאיר בעל הנס?

זאב בילסקי: רק שנייה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

דוד אזולאי: אדוני היועץ המשפטי, אני רוצה להסב את תשומת לבך לחוק הסדרת מקומות רחצה.

דוד אזולאי: שם, בסעיף 6(4) הוא כותב:

דוד אזולאי: ייעוד מקומות הזמינים לרחצה בלעדית של גברים, נשים או טף.

דוד אזולאי: בסעיף 10 כתוב: קביעת דמי כניסה וכו', הוא כותב שאין לגבות.

דוד אזולאי: כאן אני מוסיף: ברשות מקומית שמספר חברי המועצה בה הוא פחות מ-17 – מטעם אחד מחברי המועצה, או ברשות מקומית שחברי המועצה בה הוא 17 לפחות – מטעם שניים מחברי המועצה שביקשו חוף נפרד.

דוד אזולאי: כלומר, זה שאתה מפנה אותו לחוף המעורב ויש לך חוף מעורב – כל הכבוד.

דוד אזולאי: אבל החוף הנפרד הוא על פי חוק.

דוד אזולאי: ברגע שיש דרישה של שני חברי מועצה או חבר מועצה אחד, הרשות המקומית חייבת להעמיד לרשות הציבור הזה חוף נפרד.

דניאל רביבו: אשר הסביר, אדוני, את האפשרות.

דניאל רביבו: קיימת אפשרות לחצות אותו לשניים אבל לדעתי זה רק יפגע בתפעול שלו.

דוד אזולאי: זה סיפור אחר.

דוד אזולאי: אתם, כרשות מקומית, אחר כך תוכלו לעשות מה שאתם רוצים, אני מדבר כרגע מבחינת החוק.

דוד אזולאי: אתם חייבים להעמיד לטובת הציבור הזה חוף נפרד.

גרנר: העמידו.

גרנר: מבחינת החוק הם העמידו.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שהדברים של היועץ המשפטי, יש בהם אפילו קצת עזות.

אורי מקלב: לבוא ולהגיד לתושבים שלך: בואו תלכו לחוף הזה, שהוא בחינם.

אורי מקלב: אז ככה, יש ציבור מסוים בטבריה שאתה יודע להעמיד לו חוף בנפרד, ולציבור הזה אתה לא יודע להעמיד חוף בנפרד?

אורי מקלב: ולא רק זה, אתה אומר לו: לך לחוף הזה.

אורי מקלב: אתה עוד מעז להשתמש באפליה הזאת עוד כתשובה לוועדה כי אתה יודע שהחוק מחייב אותך.

אורי מקלב: איך אתה – אם זה היה אשר אני מבין, היה ראש העיר – אבל אתה, כיועץ משפטי, אתה מפנה את התושבים שלך לחוף הזה?

אורי מקלב: אתה אומר: יש לי בעיר חוף נפרד.

אורי מקלב: האפליה הזו שאתה עושה ואתה עוד משתמש בה להגנה שלך?

אורי מקלב: אני פשוט לא מבין את זה.

דניאל רביבו: 50% מהחופים בטבריה הם חופים נפרדים.

דניאל רביבו: עיריית טבריה מחזיקה בסך הכול שלושה.

אורי מקלב: חופים פרטיים אולי.

אורי מקלב: איזה 50% נפרד?

אורי מקלב: אולי חופים פרטיים.

אלמלם: כבוד היושב-ראש, סליחה רגע.

אלמלם: אני רוצה רק להסביר משהו לגבי החוף.

אלמלם: ברוב הארץ, החופים עובדים חצי יום לנשים, חצי יום לגברים.

אלמלם: אנחנו נותנים את כל היום גם לנשים וגם לגברים.

אלמלם: נוכל לקחת קטע להפוך אותו לחצי יום-חצי יום וזהו.

זאב בילסקי: אשר, אתה מוכן גם ללמד אותי על חסקה?

זאב בילסקי: אני כל פעם מחליק ונופל.

אלמלם: בשמחה רבה.

אלמלם: יש אופנוע ים גם.

זאב בילסקי: לא אופנועי ים, חסקה.

זאב בילסקי: תראו, אני מציע ככה, אני חושב שקודם כל, אני פונה לעריית טבריה, צריך לגלות הרבה רצון טוב.

זאב בילסקי: קודם כל שיהיה רצון טוב.

זאב בילסקי: לכן, להגיד לבן-אדם שאורח חייו הוא כזה שהוא לא ילך לחוף מעורב, אז בואו נאמר שזו אופציה שלא קיימת לגביו.

אלמלם: הוא התכוון שמבחינת החוק יש לנו חוף חינם.

זאב בילסקי: אתה יודע, כוונות טובות לאן מובילות.

אורי מקלב: לא כפי החוק, שלא ישתמש בחוק.

אורי מקלב: אתה יכול להגיד את זה.

זאב בילסקי: אני מבין שכוונתכם טובה, אשר.

זאב בילסקי: אני באמת רואה את ההשקעה האישית שלך בכך שאתה אומר שאתה באופן אישי הולך ומפקח ודואג, והחוף הזה הוא באמת על רמה.

זאב בילסקי: אז אנחנו רוצים ללכת לחיוב, אנחנו אנשים אופטימיים מטבענו.

זאב בילסקי: מה שאנחנו מבקשים הוא שאנחנו ניקח לעצמנו, נניח, בין ארבעה לשישה שבועות ותעשו אצלכם על סמך כל מה שנאסף פה, מה שאמרו חברי הכנסת, דעתי האישית – שאני חושב שאתם באמת צריכים לתת פיתרון לאנשים שהוא פיתרון בשבילם.

זאב בילסקי: אנחנו לא רוצים להגיד לכם איך לעשות את זה.

זאב בילסקי: אנחנו מעריכים את זה שאתם הולכים לקראת האנשים בכך שאתה אומר:

זאב בילסקי: אני רוצה שבן-אדם שבא עם משפחתו, לא נצטרך להגיד לו, עכשיו תלך הביתה ותחזור עוד שעתיים, ויתחלפו.

זאב בילסקי: אני מניח שאתה עושה את זה לטובת התושבים.

זאב בילסקי: אבל יחד עם זאת, הועלו פה מספר נושאים.

זאב בילסקי: גם הנושא הבטיחותי, גם הנושא של אותו מנוי – יכול להיות שאפשר לעשות את המנוי כך שאנשים שלא יצטרכו לקנות ליותר מדי פעמים כי סך הכול אנחנו לא מדברים על משפחות עשירות.

אלמלם: בימי שישי הכניסה היא חופשית.

זאב בילסקי: בסדר.

זאב בילסקי: אני מציע שתיקחו ארבעה עד שישה שבועות, קודם כל, כדי להסדיר את ההיתר של משרד הפנים כי בישיבה הבאה שאנחנו נקיים פה כדי לשמוע את כל מה שנעשה, אני כבר מודיע לך עכשיו: במידה ואתם לא תסדירו את העניין עם משרד הפנים, אנחנו נפנה במכתב רשמי עם הוועדה למשרד הפנים להורות לכם להפסיק לגבות בכלל.

זאב בילסקי: חוק צריך להישמר.

זאב בילסקי: אני מבקש שתעשו את זה מהר.

זאב בילסקי: עכשיו חורף, אין לחץ רב על החוף, לכן זה הזמן להסדיר את זה.

עאטף חיראלדין: היום אין פעילות בחופי הרחצה כי עונת הרחצה הסתיימה עד א' באייר.

זאב בילסקי: לכן אני אומר שיש להם את הזמן.

זאב בילסקי: אבל בכל אופן, אנחנו הרי אנשי השלטון המקומי, אנחנו רוצים שהשלטון המקומי יתנהל על פי החוק.

זאב בילסקי: לפעמים זה נוח לנו, לפעמים זה לא נוח לנו.

אלמלם: אדוני היושב-ראש, אם אפשר קצת יותר זמן כי זה תהליך לא פשוט.

אלמלם: אתה יודע, עורכי דין, לקחת משרד, להתחיל - - -

זאב בילסקי: יש לך יועץ משפטי דגול, בשביל מה לקחת מבחוץ?

זאב בילסקי: אתה יודע כמה עולה יועץ משפטי?

זאב בילסקי: אנחנו פה, בוועדה, 500 שקל לשעה.

זאב בילסקי: אתה יודע כמה ייקח לך?

אלמלם: אני אודה לך מאוד אם תוכל להאריך לנו.

זאב בילסקי: כמה זמן אתה צריך?

זאב בילסקי: אשר, בחייך, זה טבריה.

אלמלם: אשר, עד שנגיש את כל הבקשה וכל השאר, כמה זמן?

אלמלם: תגיד לי אתה.

גרנר: תתחילו עם התהליך, אני לא יודע כמה אבל אני לא אעכב אתכם.

אורי מקלב: אני חושב שבמכתב צריך לצאת גם ממשרד הפנים, בהתאם למה שאמרת.

אורי מקלב: צריך לצאת מידית מכתב ממשרד הפנים אליהם, ואנחנו רוצים לקבל את העתק, לפי רוח הדברים שאמר - - -

גרנר: המכתב אצלנו כבר יצא, אנחנו אמרנו את שלנו.

זאב בילסקי: תראו, החוק הוא ברור.

זאב בילסקי: לא צריך מכתב ולא צריך שום דבר.

זאב בילסקי: אנחנו פשוט מפנים את תשומת לבך, אשר, ואנחנו לא רוצים חס וחלילה שאתה תעבור על החוק כי טבריה נחשבת לאחת הערים שלא עוברות על החוק, ולכן אנחנו באמת מבקשים שתסדיר את זה.

זאב בילסקי: יחד עם זאת, בואו נאמר שלגבי ההסדרה אתה תהיה בקשר עם אשר.

זאב בילסקי: אשר עם אשר יצא משהו מאושר פה.

זאב בילסקי: אבל לגבי הנושאים שהועלו פה – לגבי העניין של המנוי, לגבי דמי הכניסה, לגבי הבטיחות, כל אותם דברים – אני חושב ששישה שבועות זה לא מעט זמן כדי לטכס עצה בתוך עיריית טבריה ולחזור אלינו לפה עם פתרונות.

זאב בילסקי: אני מציע שגם תידברו עם חברי הכנסת כי הם סך הכול מבטאים את מה שמר שרייבר אמר פה ומה שאנשים אחרים רוצים.

זאב בילסקי: סך הכול גם ראש-העיר רוצה שהתושבים יהיו מרוצים, ותושבים שלא מרוצים, אתה יודע מה קורה אחר כך.

זאב בילסקי: אז לכן, אנחנו, מתוך דאגה לראש עיר שימשיך וינהיג, אנחנו צריכים - - -

דוד אזולאי: אני מבקש, אדוני, בלי פוליטיקה.

זאב בילסקי: אוקיי, אני חוזר בי מכל מה שאמרתי עד עכשיו.

נחום דוד: בנושא הבטיחות חייבים לערב את משרד התחבורה, זה כביש 90 וטבריה לא תוכל להתמודד תקציבית לבד.

נחום דוד: צריך להסדיר את זה.

נחום דוד: יכול להיות שצריך לעשות שם גשר.

נחום דוד: זה לא פשוט כל העניין הזה, לא רק מילים ולא שישה שבועות.

זאב בילסקי: אני אגיד לך משהו.

זאב בילסקי: אני ראיתי את התמונות של המקום ואין ספק שצריך לערב את משרד התחבורה כי זה כביש באחריותו.

זאב בילסקי: אבל אני מבקש שתתחילו בהסדרה הזאת.

זאב בילסקי: יכול להיות שבגלל שהחוף מתרחב לנו כל הזמן אפשר לקחת קצת.

זאב בילסקי: לא להשאיר את המצב כמו שהוא.

אורי מקלב: היום הכינרת כל כך רחוקה, נסוגה, שאפשר לקחת חלק - - -

נחום דוד: בקטע הזה המים לא נסוגים כל כך.

עאטף חיראלדין: המפלס עולה עכשיו.

נחום דוד: אני רק מציע שייצא מכתב מוועדת הפנים לשר התחבורה בנושא הכביש.

זאב בילסקי: בהחלט.

אורי מקלב: עם כל זאת, אני חושב שיש מספיק דברים שגם העירייה עצמה לא צריכה לחכות לחוק ויכולה לעשות בעצמה.

אורי מקלב: מדרכה – לא צריכים לחכות למשרד התחבורה, כפי שידעו לעשות עד המקום הזה.

אורי מקלב: כפי שאנחנו יודעים, אנחנו עוברים בכביש הזה, אנחנו רואים שהיו שיפוצים והיו הרחבות ונעשו דברים על כביש 90, בקטע הזה שמטבריה דרומה.

אורי מקלב: נעשו, עבדו.

אורי מקלב: אני לא יודע למה זה נעצר לפני החוף הנפרד.

אורי מקלב: אי אפשר היום להכיר את טבריה בכניסה שלה, אמר היושב-ראש לשעבר של ועדת הפנים.

אורי מקלב: נעשו כיכרות חדשות, יש היום שבילים, פיתוח סביבתי, נעשו דברים.

דניאל רביבו: כולל בסמוך לחוף הנפרד, כולל.

אורי מקלב: אבל אין מדרכה לחוף הנפרד.

דניאל רביבו: אני רוצה לומר לאדוני שבוצעו שם השקעות, להערכתי במיליונים, לצורך הסדרת החניון ודרכי הגישה דווקא לקטע הזה של החוף.

דניאל רביבו: יש שם כיכרות - - -

דוד אזולאי: עשו כיכר חדשה, זה נכון.

דניאל רביבו: כיכר גדולה מאוד, שהקלה על ההצטלבות בדרכים של אלה שבאים מצפון ומדרום, והכיכרות האלה מאפשרות גישה לחניון גדול מאוד שנמצא בסמיכות מאוד גדולה לחוף הנפרד.

אורי מקלב: אני אקריא לך את סעיפי ד' ו-ה' במכתבו של הפונה ותגיד את התשובות.

אורי מקלב: אני אקריא כדי שיהיה גם לפרוטוקול.

אורי מקלב: בסעיף ד' הוא כותב:

אורי מקלב: הגעה לחוף הנפרד היא בגדר סכנת נפשות ממש מכיוון שאין במקום שום מעבר חציה, למרות שהכביש שם רחב מאוד ומהיר מאוד מכיוון שזו דרך מהירה מחוץ לעיר.

אורי מקלב: וגם אם מגיעים לצד החוץ עצמו, אין מדרכה ונאלצים ללכת בשולי הכביש המהיר.

אורי מקלב: אם זה לא נכון אז תגיד לי.

דניאל רביבו: אני רוצה לומר לאדוני, מי שבא עם רכב, אין לו שום בעיה מכיוון - - -

אורי מקלב: אני אמשיך עם הסעיפים ואחרי כן תיתן אתה את ההשוואה.

אורי מקלב: סעיף ה': אין כלל חנייה מסודרת כיאה לכמות האנשים שמגיעים לחוף.

קריאה: הוא מדבר ברגל, מי שבא ברגל.

אורי מקלב: הוא מדבר על חנייה.

דניאל רביבו: אז, ברשותך, יש שם מגרש חנייה בין הגדולים בטבריה.

דניאל רביבו: אני לא מגזים, בין הגדולים בטבריה.

אורי מקלב: וכמה הוא מכיל?

אורי מקלב: אתה יודע כמה מקומות בתשלום הוא מכיל?

דניאל רביבו: להערכתי 100 מכוניות.

אלמלם: יותר.

דניאל רביבו: יותר, כולל אוטובוסים.

אורי מקלב: וזה משמש רק את החוף הנפרד?

אלמלם: לא, לא.

דניאל רביבו: משמש את הבאים לחוף בכלל.

אורי מקלב: לאיזה עוד?

אורי מקלב: רק לחוף הזה או לעוד חופים?

דניאל רביבו: לא, אין שם עוד חופים, יש שם את חוף חמי טבריה והחוף הנפרד.

דניאל רביבו: הוא ממוקם בין שניהם.

אורי מקלב: והוא של בתי המלון?

דניאל רביבו: לא, לא.

דניאל רביבו: בתי מלון יש להם - - -

נחום דוד: אדוני היושב-ראש, הבעיה היא לא זאת.

נחום דוד: הבעיה היא שמגיעים אוטובוסים ומורידים את האנשים בכביש 90.

נחום דוד: זו הסכנה.

דניאל רביבו: בדיוק.

דניאל רביבו: זו הסכנה.

אורי מקלב: אבל אם יש מקום חנייה, למה צריך להוריד את האנשים בכביש?

נחום דוד: החנייה רחוקה, הוא מדבר על חנייה שהיא רחוקה.

נחום דוד: אנשים באים עם מזוודות וחבילות.

דניאל רביבו: היא לא כל כך רחוקה.

דניאל רביבו: נהגים אחראיים מורידים את הנוסעים שלהם עם הכבודה בתוך החניון.

דניאל רביבו: הם לא צריכים להוריד אותם על כביש 90.

אורי מקלב: מה המרחק בין החניון לחוף?

אורי מקלב: 10 מטרים, 20, 30?

דניאל רביבו: 40 מטר.

דניאל רביבו: החנייה הדרומית ביותר היא במרחק של 40 מטר מהחוף.

רמי שרייבר: קודם כל, המרחק הוא הרבה יותר וגם בתמונות רואים את זה.

רמי שרייבר: זה אל"ף.

רמי שרייבר: כנראה שהוא מעולם לא ביקר במקום.

רמי שרייבר: אין שם מעולם 80 חניות, אני מוכן לבוא ולספור אתו.

רמי שרייבר: יש שם חוף פתוח, זה גם חנייה לחמי טבריה הצעירה והישנה.

אורי מקלב: מה זה "חוף פתוח"?

רמי שרייבר: חוף פתוח לכל התושבים, בלי מציל, עשו שם מדרגות לחוף.

רמי שרייבר: זה גם מקום שעושה שם טסטים לאופנועים.

אורי מקלב: חלק מהחניון משמש כמקום למבחן, קיר סגור ומותחם עבורם?

רמי שרייבר: כן.

דניאל רביבו: לא, לא, לא.

רמי שרייבר: כן, יש שם שוטר שמגיע כל יום שלישי.

רמי שרייבר: אני עברתי שם טסט לפני שנה.

דניאל רביבו: כל החניון?

דניאל רביבו: על כולו?

רמי שרייבר: לא, על חצי, חצי מהחניון.

רמי שרייבר: אני לא הפרעתי לכם לדבר, אני רוצה לסיים.

רמי שרייבר: אנחנו, שבעיקרון שומרים על הצביון הדתי, איך אני אמור לחנות שם כאשר עולים לי נשים בחוסר צניעות לכזה חניון?

תומר רוזנר: אוי, נו באמת.

רמי שרייבר: אז איפה הפתרון?

רמי שרייבר: אני אמור ללכת לחוף נפרד - - -

אורי מקלב: זה משמש את החוף הפתוח?

רמי שרייבר: כן, גם לחמי טבריה ולכל האזור הזה.

רמי שרייבר: ומהחניון, שהוא מדבר עליו, עד לכניסה לחוף אין בכלל מדרכה.

אורי מקלב: בכמה מטרים מדובר?

רמי שרייבר: אני משער לעצמי בסביבות חצי קילומטר.

דניאל רביבו: לא.

נחום דוד: לא, לא.

נחום דוד: הקטע שאין בו מדרכה הוא 40 מטרים, קצה החנייה מהחוף זה בערך 80 מטרים.

אורי מקלב: אני רואה שאנחנו נאלץ לעשות סיור שם כדי להתרשם.

אלמלם: כן, כדאי.

אורי מקלב: רמי, אנחנו לא קיבלנו תשובה לעניות דעתי, מדוע אתה לא עושה מנוי.

אורי מקלב: אומר אשר שאם אתה עושה מנוי אתה מקבל בשישה שקלים לילד ושמונה שקלים למבוגר.

אורי מקלב: למה לא?

רמי שרייבר: קודם כל, חייבים לקנות את המנוי ב-20 כניסות.

רמי שרייבר: אני, בתור אב למשפחה ברוכת ילדים, אין לי את הכסף לקנות מראש ל-20 כניסות.

אורי מקלב: זה 160 למבוגר ועל כל ילד - - -

דוד אזולאי: זו הוצאה חד פעמית גדולה.

רמי שרייבר: אנחנו עשרה נפשות, תעשה חשבון, זה 1,600 שקל.

אורי מקלב: עשרה נפשות זה הרבה יותר.

אורי מקלב: הוא צריך לכל ילד.

דוד אזולאי: זה קשה, קשה למשפחה ברוכת ילדים.

רמי שרייבר: חוץ מזה, הם העלו את המחיר.

דניאל רביבו: המנוי כולל 20 כניסות.

דניאל רביבו: אתה לא קונה מנוי ל-20 נפשות, זה 20 כניסות.

אורי מקלב: אה, אתה לא חייב - - -

דניאל רביבו: משפחה בת חמש נפשות יכולה להשתמש במנוי לארבע כניסות, כשכל כניסה עולה 40 שקלים לכל המשפחה.

רמי שרייבר: למה אני אמור לשלם אם זה אמור להיות חינם?

אורי מקלב: גובים עבור ילדים מתחת לגיל 13?

רמי שרייבר: מגיל שנתיים-שלוש.

יעל שרייבר: מאיזה גיל גובים, שנתיים או שלוש, אשר?

אלמלם: גיל שלוש.

תומר רוזנר: זה ממש בלתי חוקי בעליל.

תומר רוזנר: גם משרד הפנים לא יכול לאשר את זה.

תומר רוזנר: עד גיל 13 אסור לגבות, נקודה.

דוד אזולאי: גם כשמשרד הפנים מאשר, הוא לא מאשר תשלום על ילדים עד לגיל 13.

תומר רוזנר: ועד גיל 17, עשרה שקלים לכל היותר.

עאטף חיראלדין: גילאים 17-13 – עשרה שקלים.

אורי מקלב: אדוני, חבר כנסת אזולאי, אני חושב שמאוד תתרשם מהתמונה הזאת, תמונה שבאמת משקפת.

דוד אזולאי: אני מכיר את המקום, אתה מדבר על הכיכר החדשה?

אורי מקלב: לא, זה לפני הכיכר, אבל אתה רואה את המרחק מפה, שזו החנייה המסודרת, עד כאן.

אורי מקלב: מה שקורה אנשים בקיץ, בחום, ב-40 מעלות, לא הולכים כל כך הרבה, מורידים אותם באמצע כביש 90 והם מתחילים לעבור את הכביש באמצע.

גרנר: זו הבעיה המהותית.

דוד אזולאי: צריך גם ללמד זכות על הרשות המקומית.

דוד אזולאי: מי שמכיר קצת את עיריית טבריה ויודע עם אלו מצוקות היא מתמודדת – וכשמדובר על נושא של פיתוח כבישים כאלה, שבעצם באים לשרת יותר את תושבי החוץ מאשר את תושבי העיר – אז הרשות המקומית ודאי לא יכולה לספוג את העלויות האלה.

דוד אזולאי: אני מניח שאם זה היה במסגרת תקציבי פיתוח, תב"ר, או תקציב רזרבה, בוודאי שזה היה עוזר להם.

תומר רוזנר: אמרו שנתנו 650,000 שקל.

גרנר: אנחנו לא נותנים.

גרנר: אנחנו נותנים לחוף 650,000, מהגדר פנימה.

גרנר: לכל ההיבטים של תשתיות חיצוניות – לא רחוב, לא כביש – אנחנו לא נותנים.

גרנר: לא יכולים.

גרנר: אין לי סמכות.

דוד אזולאי: זה כבר עניינים של הרשות המקומית שצריכה לקבל תקציבי פיתוח בנושא הזה.

דוד אזולאי: אני מאמין הנציגים מעיריית טבריה שיושבים פה לא מכירים את הנושא הזה.

דוד אזולאי: מה שאני מציע באמת כדי להתקדם בנושא הזה, חייבים להגיד שעיריית טבריה עושה למען הציבור שלה.

דוד אזולאי: הנושא של החוף הוא, לצערי, בעיה כואבת ואנחנו נחשפנו פה לעובדה שאין עליה מחלוקת.

דוד אזולאי: אני אומר, אדוני, היועץ המשפטי של הרשות המקומית, אני רוצה שתדע – ואמר כאן היועץ המשפטי של הוועדה – גם אם תקבלו אישור של משרד הפנים הרי שאין שום חוק שמתיר לכם לגבות כסף עבור ילדים עד גיל 13, ונוער בגילאי 17-13 צריכים לשלם 10 שקלים.

דוד אזולאי: זה במקרה שקיבלתם היתר ממשרד הפנים.

דוד אזולאי: כל עוד אין לכם את ההיתר הזה אתם לא יכולים לגבות כסף.

דוד אזולאי: רבותי, על כך אין חילוקי דעות וכולנו מסכימים על הנושא הזה.

דוד אזולאי: מה שאני מציע, והיושב-ראש הקודם אמר את זה, חבר הכנסת זאב בילסקי, נתן זמן של שישה שבועות.

דוד אזולאי: אני חושב שזה זמן סביר לשבת לעשות חושבים, לבדוק את כל הנושא בכללותו, לראות איפה הדברים עומדים, מה אתם יכולים לתת ומה אתם לא יכולים לתת.

דוד אזולאי: אני גם אומר לכם עכשיו: אני, בלי נדר, מוכן לפנות אישית לשר הפנים בנושא הזה, לסייע בידכם, כי אני חושב שטבריה ראויה לסיוע בנושא הזה.

דוד אזולאי: אבל אם אתם לא תעזרו לעצמכם אף אחד לא יעזור לכם.

דוד אזולאי: כאשר מדובר על – לא נעים להגיד את זה – הפרת חוק.

דוד אזולאי: נעזוב כרגע את כל הדברים האחרים.

דוד אזולאי: יש בעיה בטיחותית שצריך לפתור אותה - - -

אורי מקלב: זה כבר לא תלוי בחוק.

דוד אזולאי: לא, זה לא תלוי בחוק.

דוד אזולאי: אמרתי, זה כבר הרשות המקומית.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, לרשות המקומית גם יש סדרי עדיפויות, היא מחליטה אם לפתח בשיכון ד' עם תקציבי הפיתוח שלה, או לרדת למרכז העיר ולפתח.

דוד אזולאי: מי שעבר לאחרונה ברחוב הראשי של עיריית טבריה יודע איזה פיתוח נעשה שם ואי אפשר להתעלם מכך.

דוד אזולאי: אני מניח שבסופו של יום יגיעו גם לאזור הזה ויפתחו את המקום הזה.

דוד אזולאי: לכן, אני חושב שההצעה של היושב-ראש, חבר הכנסת זאב בילסקי, קחו אותה, תתמודדו אתה, תלמדו אתה.

דוד אזולאי: אני גם מוכן לבוא יחד עם חברי חבר הכנסת אורי מקלב לשבת אתכם יחד, לראות את הדברים במקום ולהתרשם.

אורי מקלב: אני רוצה להוסיף משפט-שניים על מה שאמר חברי דוד אזולאי.

אורי מקלב: לכולנו יש רקע מוניציפאלי ואני מסכים עם מה שהוא אומר שלרשות יש עוד מטלות והרבה הוצאות.

אורי מקלב: אבל אני אמרתי בדברי, ואני שם על כך דגש נוסף, אני חושב שהיום התיירות הדתית והחרדית היא מחזיקה את הרבה מהמסחר בטבריה, הרבה ממרכז העיר בטבריה.

אורי מקלב: אין על כך חולק בכלל.

אורי מקלב: העובדות מדברות בעד עצמן, הסוחרים יגידו.

אורי מקלב: כך שעיריית טבריה לא מפסידה מהתיירות הדתית והחרדית, היא ממנפת שם את המסחר ואת כל הנלווה לכך.

אורי מקלב: הרבה עסקים היו נסגרים בטבריה, היו שוממים בחוף ובקיץ אם לא היתה התיירות הדתית והחרדית.

אורי מקלב: טבריה הפסיקה להיות עיר תיירות לציבור הרחב.

אורי מקלב: היום אילת יותר אטרקטיבית עבור הציבור הכללי, ים המלח יותר.

אורי מקלב: טבריה נהפכה בשנים האחרונות לאתר תיירות, למקום המועדף על הציבור החרדי והדתי.

אורי מקלב: מי שעובר שם בקיץ, וגם בחורף - - -

זאב בילסקי: אז איך אתה מסביר שכל כך הרבה ציבור חרדי שמתפלל כל היום והכנרת לא מתמלאת?

זאב בילסקי: איך?

דוד אזולאי: אם היית מצטרף לתפילה שלי אולי המצב היה משתנה.

זאב בילסקי: אתה יודע מה?

זאב בילסקי: תשובה טובה.

אורי מקלב: הקדוש ברוך הוא גם משלם על עוונות בכל מיני חלקים, אז איפה הוא ישים את זה, במקום שאני לא רואה את זה?

אורי מקלב: הוא רוצה לעורר אותי למקום שאני רואה אותו.

אורי מקלב: אין ספק שלכינרת יש לב חם אצל כל אחד ואחד - - -

דוד אזולאי: אורי, תאמין לי, שזאב יתחיל לנסות להתפלל ותראה.

דוד אזולאי: בוא נתחיל, תנסה.

אורי מקלב: אני גם רוצה לומר משפט אחד על אשר.

אורי מקלב: אני לא מכיר אותו באופן אישי אבל אני מבין שאשר קשור לחופים האלה רגשית ונוסטלגית, כמו כל טברייני שיודע להיות קשור כל כולו לכל דבר שנעשה בעיר, ובוודאי ובוודאי שהוא אחראי.

אורי מקלב: זה מה שמאפיין את הטבריינים.

אורי מקלב: הם מגנים על הכול, על האזור.

אורי מקלב: אבל בכל אופן, הכינרת לתושבי טבריה ואחרים, היא חלק מהמגורים.

אורי מקלב: זה כמו שתגיד לאיש בצפת שהוא לא נכנס לגן המצודה, או שתגיד לתושב תל-אביב שהוא לא נכנס לכיכר דיזינגוף, ולא פעם אחת.

אורי מקלב: טבריה, מה יש לעשות בקיץ?

אורי מקלב: חם מאוד, המקום שאפשר ללכת אליו הוא בעיקר החוף.

אורי מקלב: זה חלק מההווי וחלק מההכרח.

אורי מקלב: כמו פארק רעננה, איך אפשר בלי זה?

אורי מקלב: זה חלק מהווי.

אורי מקלב: לכן, נושא הבטיחות לא צריך להיות קשור עכשיו.

אורי מקלב: נושא הבטיחות – חלק צריך להיות אנחנו.

אורי מקלב: אני חושב שגם הוועדה צריכה לפנות לשר התחבורה בנושא הזה, לראות את סדרי העדיפויות, זו סכנה.

אורי מקלב: אין כמוך, כיושב-ראש השדולה למניעת תאונות דרכים וכל החוקים שאתה עושה, כאן זה לפתחנו.

זאב בילסקי: בהחלט.

זאב בילסקי: טוב, אז אנחנו מסכמים ככה: קודם כל, אנחנו מבקשים מעיריית טבריה מיד להתחיל את ההליכים מול משרד הפנים כדי להסדיר את הנושא הזה ויפה שעה אחת קודם.

זאב בילסקי: דבר שני, עיריית טבריה תפנה למשרד התחבורה ובמקביל גם אנחנו, כוועדה, נשלח מכתב לשר התחבורה ונתריע בפניו על הסכנה הבטיחותית שקיימת שם.

זאב בילסקי: דבר שלישי, זה תוך ארבעה עד שישה שבועות וזהו.

זאב בילסקי: אתם תקבעו עם חברי הכנסת שיבואו.

זאב בילסקי: לפעמים מראה עיניים טוב מאשר לדבר, אולי עצות טובות.

זאב בילסקי: ואתם תחשבו על אפשרויות לבוא ולשפר את המצב כך שאנחנו נוכל להיות יותר רגועים פה בוועדה.

זאב בילסקי: תמסרו דרישת שלום חמה לראש העיר שלכם שהוא אדם יקר.

זאב בילסקי: תודה למשפחת שרייבר שטרחתם ובאתם.

זאב בילסקי: בעזרת השם, אנחנו נוכל בקיץ הקרוב להתרחץ בחופי המקסימים של טבריה.

דוד אזולאי: רק בחוף הנפרד אבל.

זאב בילסקי: גם בחוף הנפרד וגם בחופים האחרים.

זאב בילסקי: תודה רבה.