הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 18, פרוטוקול מספר 140, 2012-01-17 13:00

דוד אזולאי: רבותיי, אני פותח את ישיבת הוועדה לפניות הציבור.

דוד אזולאי: הנושא שעומד על סדר-היום הוא כרטיס הרב-קו בחברות התחבורה הציבורית.

דוד אזולאי: הישיבה הזו היא ישיבה משותפת של הוועדה לפניות הציבור ושל לוועדת המשנה של ועדת הכלכלה, שעוסקת בנושא התחבורה בכלל, בראשותו של עמיתי, חבר הכנסת הרב אייכלר.

דוד אזולאי: הרב-קו החל לפעול בחודשיים האחרונים.

דוד אזולאי: הרב-קו הוא חידוש שנועד לשרת את הציבור ולהקל עליו.

דוד אזולאי: בתקופה שהרב-קו עובד אנחנו הוצפנו במאות פניות של אזרחים שממשתמשים בו, ועלו טענות קשות.

דוד אזולאי: חלק מהטענות אני אזכיר, ואחר כך אעביר את רשות הדיבור לעמיתי חבר הנסת הרב אייכלר, שגם הוא ירחיב בעניין הזה.

דוד אזולאי: אחד הדברים הוא שאין מספיק נקודות לממכר הרב-קו.

דוד אזולאי: דבר שני, יש טענות שהרב-קו פועל באופן חלקי – הוא לא פועל בכל החברות.

דוד אזולאי: בנוסף, בחלק מהחברות שהוא עובד בהן לא תמיד הוא עובד כשעוברים מחברה לחברה.

דוד אזולאי: אני לוקח כדוגמא את ירושלים, שבה זה עובד בתחבורה הציבורית, אבל לא עובד ברכבת.

דוד אזולאי: אנשים שמאבדים את הכרטיס עוברים שבעה מדורי גיהינום.

דוד אזולאי: ודבר נוסף הוא שיש שני סוגי רב-קו: יש רב-קו מזוהה, שיש בו כל הפרטים, שזו שאלה בפני עצמה: איך מגינים על כל הפרטים של אותו אזרח שיש לו את הרב-קו?

דוד אזולאי: האם מישהו מבטיח שהמידע הזה לא ייצא החוצה?

דוד אזולאי: הסוג השני הוא רב-קו אנונימי, שמי שרוכש אותו לא זוכה לאותה הנחה של אזרח שקנה את הרב-קו עם כל הנתונים.

דוד אזולאי: אני בטוח שהרב אייכלר יכול להרחיב בעניין הזה.

דוד אזולאי: אני אאפשר לך, אדוני, להוסיף עוד דברים.

דוד אזולאי: כי המטרה של הדיון הזה זה היא גם לשמוע חלק מהפונים שנמצאים פה אתנו, וגם לנסות בסופו של דבר.

דוד אזולאי: ..

דוד אזולאי: הרי התחבורה הציבורית מיועדת לציבור רחב, ויש רצון של כל הצדדים לעודד את התחבורה הציבורית.

דוד אזולאי: אבל עם תקלות כאלה יש בעיה, וזה לא מעודד אלא מרחיק.

דוד אזולאי: אנחנו צריכים להיות מאוד זהירים.

דוד אזולאי: אני מבין שאנחנו נמצאים בתקופת הרצה, אבל יש דברים שכבר היו פה בדיונים הקודמים עם חבר הכנסת הרב אורי מקלב, ולצערי הרב, אם לשפוט על פי הנתונים שיש בידינו, הרושם המתקבל – ואני אומר זאת בזהירות רבה – הוא שלא נעשו שינויים מאז אותה ישיבה ועד היום.

דוד אזולאי: בבקשה, הרב אייכלר.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לכם שפגשתי אתמול את שר התחבורה, והוא מאוד פתוח.

ישראל אייכלר: הוא אמר שאנשים שלו, של המשרד וחברות התחבורה, רוצים להיות קשובים, והם ידונו בכל מה שהוועדה תחליט לגבי הדברים האלה.

ישראל אייכלר: הוא התבטא בצורה מאוד אוהדת לעניין הזה, כי הוא יודע את הבעיה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לספר לכם שבוועדת הכלכלה דנו בנושא של פריצת כרטיסים והמידע שיש על האזרח, במיוחד השבוע, שכל העולם רועש וגועש בעקבות מתקפת הסייבר.

ישראל אייכלר: מה שמתברר לנו, האזרחים הפשוטים, שכל ההבטחות והאבטחות של כל הכרטיסים למיניהם אינן עומדות בפני פורצים.

ישראל אייכלר: "פצחנים" על פי האקדמיה ללשון העברית.

ישראל אייכלר: ולכן כולנו יכולים להסכים שאין שום עניין שבעולם שבכרטיסים החכמים מישהו ידע לאן באת ולאן אתה הולך.

ישראל אייכלר: זה שמור לקדוש-ברוך-הוא.

ישראל אייכלר: הכרטיס צריך להיות הכי ענייני.

ישראל אייכלר: כמו שבמכולת אף אחד לא רושם לי מה קניתי ומה עשיתי, אלא אני מקבל בסוף את החשבון בלי שכתוב שם אם קניתי חלב או לחם.

ישראל אייכלר: אסור לאפשר לאח הגדול – לא זה מהטלוויזיה, זה של ג'ורג' אורוול בספר "1984" – שמישהו יבדוק לאן האזרחים נסעו ומאין באו.

ישראל אייכלר: אם זה היה דבר בטוח ומאובטח, אז אפשר היה לומר "ניחא" – אולי המשטרה צריכה את זה לפעמים כדי למנוע פשע.

ישראל אייכלר: זו שאלה אם אנחנו רוצים להיות כמו ברית-המועצות בימים ההם או לא.

ישראל אייכלר: אבל היום, כשכל אחד יכול לפצח את הדבר הזה, לא רק המשטרה והשלטון ידעו מי, כל מי שרוצה ידע מי נסע לאן.

ישראל אייכלר: זו פגיעה בזכויות הפרט בצורה הבסיסית ביותר.

ישראל אייכלר: אם מישהו רוצה לכתוב בפייסבוק על הכרטיס שלו – בבקשה.

ישראל אייכלר: אבל כשאזרח קונה כרטיס, לא צריך להיות עליו שום פרט.

ישראל אייכלר: כרטיס אנונימי.

ישראל אייכלר: אני מצטרף לבקשת חבריי – אורי מקלב, שכבר דיבר על זה לפני כשנה, ודוד אזולאי, יושב-ראש הוועדה – שהכרטיס האנונימי יכלול את כל ההנחות של הכרטיס הרגיל, החשוף.

ישראל אייכלר: לא צריך להעניש את האזרח על זה שהוא לא רוצה שידעו מי הוא ומהו.

ישראל אייכלר: דבר שני: לשים מכשירים בכל הדלתות, כך שהנוסע יעלה בכל הדלתות, יעשה את הפעולה, וייסע.

ישראל אייכלר: זה דבר שימנע את הצפיפות כשמחכים עד שנהג יגמור את הטיפול ברוכש הכרטיס.

ישראל אייכלר: דיברנו על זה עם משרד התחבורה, והוא ערוך לזה, אבל עדיין אנחנו לא שומעים על התקדמות.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להאריך, אף כי יש עוד הרבה דברים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשמוע מכם, והוועדה תגיע למסקנות לגבי השיפורים שצריך לעשות.

ישראל אייכלר: כי התלונות הן רבות, כפי שציין היושב-ראש דוד אזולאי.

ישראל אייכלר: יש המון- ההמון מכתבים.

ישראל אייכלר: למשל קיבלתי היום מכתב מבית שמש שלפיו ברכבת הקלה אי אפשר להעביר; בבית"ר היו בעיות; כל מיני מקומות שאין שום סיבה שתהיינה בהם בעיות כאלה.

דוד אזולאי: אני רק רוצה להוסיף משפט אחד לגבי אחד המכתבים שקיבלתי.

דוד אזולאי: אני רוצה להביא אותו לידיעת נציג משרד התחבורה.

דוד אזולאי: אחד הנוסעים שעלה לרכבת בירושלים כנראה רצה לקנות את הכרטיס ברכבת.

דוד אזולאי: אולי לא היה לו רב-קו.

דוד אזולאי: הוא נאלץ לשלם קנס של 180 ש"ח.

דוד אזולאי: נדמה לי שאפילו בכביש 6 לא הגיעו לסכומים כאלה.

דוד אזולאי: אני לא יודע איזו הצדקה יש לדבר כזה.

דוד אזולאי: למה עושים את זה?

דוד אזולאי: אני אשמח מאוד לשמוע כאן מנציג משרד התחבורה אם אתם אישרתם עונש כל כך כבד על האזרחים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לחזק את מה שאתה אומר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מעבר לזה שלוקחים 180 שקל - - -

אורי מקלב: 180 פלוס 6.60.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בדיוק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פלוס המחיר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה בטח תדבר על זה, ואני לא רוצה לקחת לך את זכות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם יש כל מיני עיקולים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עוד מעט גם ייקחו לו את הבית ואת המשפחה כי הוא לא שילם כרטיס.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לספר שקיבלתי תלונה בנוגע לילד בן שמונה שנסע ברכבת ולא היה לו כרטיס.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא הורד בתחנה שבין מזרח...

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא יודעת איפה הם נוסעים שם, שועפט וכולי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: .. הורד ילד בן שמונה.

דוד אזולאי: תני לחבר הכנסת אורי מקלב לענות, ואני אאפשר לך לדבר אחריו.

דוד אזולאי: יש לי בקשה מכל מי שמבקש רשות דיבור: אנא מכם, תעבירו פתק ובו כתוב שם ותקפיד.

דוד אזולאי: נשתדל לתת לכמה שיותר אנשים לדבר, בתנאי שיקצרו.

אורי מקלב: תודה רבה ליושבים בראש, חבר הכנסת דוד אזולאי וחבר הכנסת הרב ישראל אייכלר, ולחבריי חברי הכנסת, על עצם קיום הישיבה.

אורי מקלב: ודאי שיש כאן גם מסר לאותם אנשים שפונים אלינו:

אורי מקלב: הדברים לא מטואטאים מתחת לשולחן אלא באמת מטופלים.

אורי מקלב: במיוחד יש לציין שהוועדה לא הופתעה מהבעיות בשימוש ברב-קו.

אורי מקלב: הדברים שהובאו בפני הוועדה לא נשמעים בפעם ראשונה.

אורי מקלב: הוועדה לפניות הציבור קיימה ישיבה לפני שנה וחצי בנושא ההיערכות לכרטיסי הרב-קו בתחבורה הציבורית.

אורי מקלב: באזור גוש דן כבר היה, ושאלו למה אין באזור ירושלים והמחוז.

אורי מקלב: משרד התחבורה וחברות התחבורה הציבורית הסבירו בטוב טעם ודעת שהם הולכים מלמטה למעלה.

אורי מקלב: הם לא מתחילים מיד בירושלים, ששם ודאי יש את המספר הגדול ביותר של משתמשים ברב-קו, אלא רוצים לעשות "טסט-קייס" – לעשות פיילוטים קטנים בפריפריה, כדי שכשיגיע לירושלים, אז הכרטיס החכם יהיה גם בעל ניסיון.

אורי מקלב: הוא לא רק יהיה חכם, הוא גם יהיה בעל ניסיון רב.

אורי מקלב: מה שמתברר לנו, לצערנו הרב, זה שהכרטיס הזה הוא לא חכם גדול וגם לא טיפש קטן.

אורי מקלב: הכרטיס הזה, מתברר, הוא גם לא התלמיד של החכם, ויש בו הרבה מאוד תקלות.

דוד אזולאי: תלמיד חכם סלקטיבי.

אורי מקלב: כולנו שמענו פה שיש ארבע סיבות לעבור לרב-קו: לייעל, לזרז, להנגיש ולמחשב.

דוד אזולאי: ולעודד תחבורה ציבורית.

אורי מקלב: ולעודד תחבורה ציבורית.

אורי מקלב: אמרנו לייעל.

אורי מקלב: איזה לייעל – תשאל אנשים מה קורה כשאתה מגיע עם הרב-קו לאוטובוס.

אורי מקלב: עד עכשיו היה כרטיס חופשי חודשי.

אורי מקלב: בסך הכול קרטון.

אורי מקלב: היו מראים את הקרטון ועוברים.

אורי מקלב: היום, הנהג צריך להטעין את הרב-קו ולחכות לצפצוף.

אורי מקלב: אתמול בלילה עצרו ברכבת הקלה מישהי עם רב-קו, למרות שהיא שמעה את הצפצוף.

אורי מקלב: עצרו אותה מיד, אמרו לה: אנחנו נותנים לך דו"ח.

אורי מקלב: "למה אתם נותנים דו"ח?

אורי מקלב: " אמרו לה: זה אמנם צפצף אבל זה לא נקלט.

אורי מקלב: זה ברכבת.

אורי מקלב: באוטובוסים הנהג צריך בעצמו, במו ידיו ואצבעותיו, לאשר את זה.

אורי מקלב: הוא צריך לחפש את הקוד.

אורי מקלב: ומי מטעין את הכרטיס?

אורי מקלב: הנהג בעצמו.

אורי מקלב: אז זה נקרא לייעל ולזרז?

אורי מקלב: אתם יכולים להסביר לי מדוע עמדות הטענה לא יכולות להיות מחוץ לאוטובוסים, כמו שזה קיים למשל אצל חברה אחרת בעיר בית"ר?

אורי מקלב: למה לא בירושלים?

אורי מקלב: האם זה נכון שיש פרמיות לנהגים כשהם עושים את זה אצלם ולא מוציאים את זה החוצה?

אורי מקלב: למה הכרטוס וההטענה צריכים להיות בתוך האוטובוס?

אורי מקלב: כמה זמן זה לוקח?

דוד אזולאי: הבנתי שזה פרוטות לנהג, זה לא רווח גדול שלו.

אורי מקלב: פרוטה לפרוטה מצטרפת.

אורי מקלב: לפחות שיהיה רווח לנהג.

אורי מקלב: אבל אם גם זה לא, אז בוודאי צריך שתהיה היערכות מחוץ לאוטובוסים.

אורי מקלב: תחשבו כמה זמן זה היה מצמצם לנו – את ההטענה שכל אחד ואחד צריך לעשות.

אורי מקלב: ויותר מזה, חבריי חברי הכנסת, אם הנוסע הוציא את הכרטיס קצת מוקדם מדי, מתחילה מערכת גערות בין הנהג לנוסע, כי הכרטיס לא נקלט והכול נמחק וצריך להתחיל הכול מחדש; ואז יש עוד יותר עיכוב, והנהג אומר ככה, הנוסע אומר אחרת, "למה לא חיכית כשאמרתי לך", ועוד ועוד...

אורי מקלב: אני יכול להאריך.

אורי מקלב: צריך לראות האם יש מישהו מהנוסעים שמרגיש, או מישהו שיודע, שהכרטיסים האלו זירזו או ייעלו?

אורי מקלב: או שרק הסחבת והזמן שלוקח... כל אחד היום יודע שעצם הנסיעה בתחבורה, במקום שתייעל, לוקחת הרבה הרבה יותר זמן.

אורי מקלב: דיברנו על המחשוב.

אורי מקלב: הנה, הגעתם למחשוב.

אורי מקלב: מה קורה היום במחשוב?

אורי מקלב: אנשים מקבלים קנס לא משום שהם התפלחו לרכבת – הם עלו על הרכבת ביושר.

אורי מקלב: הם עלו עם כרטיס מעבר, כרטיס שאתה משלם עליו באוטובוס ויכול תוך 90 דקות להמשיך אתו לרכבת.

אורי מקלב: הרי זאת המהות של הרכבת.

אורי מקלב: אוטובוסים לא מגיעים לכל מקום, יש אוטובוסים מזינים – בכרטיס אחד משולב אתה נוסע חלק מסוים מהדרך באוטובוס ואחרי זה עולה על הרכבת.

אורי מקלב: זה הרי הדגל של רב-קו.

אורי מקלב: אבל מתברר שאנשים ששילמו עלו לרכבת, ועטו עליהם 4 פקחים ורשמו להם דוחות מכיוון שלא מופיע אצלם שהם שילמו.

אורי מקלב: אבל הם יודעים ששילמת, כולם יודעים ששילמת.

אורי מקלב: במציאות "אגד" אשמים, אולי אחרים אשמים, אבל אתה תשלם את הקנס.

אורי מקלב: החברה יודעת שאנשים מקבלים דוחות למרות שהם נוסעים ישרי דרך.

אורי מקלב: ובסוף צריך לשלם 180 שקל פלוס 6.60.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אני אקרא כמה שורות מתוך מכתב - - -

ישראל אייכלר: לגבי הסעיף הזה ,אחר כך נבקש ממשרד התחבורה לדעת אם יש ועדת ערר על הדוחות האלה.

אורי מקלב: משרד התחבורה צריך להיות אחראי על כך.

אורי מקלב: ואני מתפלא ששלמה כץ לא קפץ ואמר לי שזו הייתה תקלה פעם.

אורי מקלב: את זה אמרת לי השבוע, שלמה, בוועדת הכלכלה.

אורי מקלב: אבל מאז שחזרתי למשרד, באותו היום, אנשים קיבלו דוחות.

אורי מקלב: עד היום הזה אנשים מקבלים דוחות.

שלמה כץ: דוחות כן.

שלמה כץ: אתה דיברת על הורדת אנשים מהאוטובוס.

אורי מקלב: אהה, ככה היה, אתה צודק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: - - - אני עכשיו מדברת על שבוע שעבר.

אורי מקלב: חברת הכנסת שמאלוב, את צדקת – שלושה שבועות ראשונים הורידו.

אורי מקלב: כשהרכבת הקלה התחילה לגבות כספים היו שבועיים או שלושה שבועות חסד שבהם לא הורידו.

אורי מקלב: מאז הורידו אנשים עם ילדים שלא היה להם כסף.

אורי מקלב: יש כאלה שהורידו אותם במקומות ממש לא מתאימים.

אורי מקלב: ילדים שנסעו באוטובוסים ולא היה להם כסף נוסף.

אורי מקלב: ההורים הסתמכו על הכרטיסייה שיש.

אורי מקלב: הורידו אותם ככה.

אורי מקלב: לגבי אנשים קשישים, אם תרשה לי לקרוא שלוש או ארבע שורות שכתב נוסע חיצוני לגבי מה שהוא ראה ברכבת בעניין הרב-קו.

דוד אזולאי: חבר הכנסת מקלב, יש פה רשימה ארוכה של אנשים, ואני רוצה שתאפשר להם לדבר.

דוד אזולאי: נכון.

דוד אזולאי: חשוב מאוד שאנשים באו.

דוד אזולאי: לפעמים יש לנו ישיבות בנושא, נניח, ביטוח לאומי.

דוד אזולאי: באים אליהן אנשים שמתעסקים בזה כל חייהם.

דוד אזולאי: כאן יש אנשים שהם נוסעים מזדמנים שטרחו והפסידו ימי עבודה כדי לספר על מקרה שהיה להם או מקרה שהם מכירים מקרוב.

דוד אזולאי: זה באמת מראה כמה שהבעיה הזאת גדולה.

דוד אזולאי: אני אקצר.

דוד אזולאי: לא אאריך על כל הלקויות הרבות שיש היום ברב-קו.

דוד אזולאי: הנושא המרכזי הוא שאדם צריך להטעין הון של כסף בשביל כרטיס רב-קו נפרד לו ולכל ילדיו.

דוד אזולאי: אין רב-קו משפחתי.

ישראל אייכלר: זו הבעיה.

אורי מקלב: לכל אחד.

אורי מקלב: כל ילד צריך להטעין כרטיסייה בנפרד.

אורי מקלב: מה זה אומר כרטיסייה?

אורי מקלב: לא נסיעה אחת, שתיים או שלוש – כדי לקבל את ההנחה של כרטיסיית נוער, צריך להטעין את כל הכרטיסייה, שזה 120, 130, 140 שקל בכל מקום.

אורי מקלב: וזה לא ילד אחד.

אורי מקלב: זה כמה ילדים.

אורי מקלב: ומה לעשות שהילד הזה לא נוסע עם קוד אחד, אלא לילד הזה יש כמה קודים.

אורי מקלב: הוא יצטרך לרדת בירושלים ולנסוע בירושלים בעוד אוטובוס פנימי.

אורי מקלב: הוא נוסע מאלעד, נניח, לפתח-תקווה ומפתח-תקווה לתל-אביב או רמת-גן, וכן הלאה וכן הלאה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יכולים כבר לקנות רכבת.

אורי מקלב: מי שגר ב - - - .

אורי מקלב: הוא נוסע בשבת להורים שלו ואחרי שבועיים להורים של אשתו - - -

ישראל אייכלר: לפני שבת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא חשוב, אין תחבורה בשבת בירושלים.

אורי מקלב: הדברים האלה הם מבחר קטן מתוך דברים שאנשים נתקלו בהם במהלך השימוש ברב-קו ובכרטיס החכם הזה.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שהיישומים של הדברים האלה צריכים להיות מידיים.

אורי מקלב: אנחנו לא יכולים להשאיר דברים כמו כסף צבור ועוד דברים כאלה שאי אפשר לעשות.

אורי מקלב: למה לכל חברה אין כסף צבור?

אורי מקלב: אם נניח שאי אפשר לעשות בין החברות, מה הבעיה לכל חברה בנפרד?

אורי מקלב: למה ל"אגד תעבורה" אין כסף צבור?

אורי מקלב: למה ל"סופרבוס" אין כסף צבור?

אורי מקלב: או "אגד" רגיל?

אורי מקלב: יש אנשים שיש להם כמה אחוזים בחברה אחת – למה את זה אי אפשר לקצר?

אורי מקלב: יש לי רשימה של דברים של אנשים, אבל אני חושב שנכון לתת לאנשים עצמם להגיד את זה, ולכן אסיים פה.

אורי מקלב: תודה.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: אני מודה לך.

דוד אזולאי: שמואל גרוסברד, יושב-ראש ועד התחבורה הציבורית אלעד, בבקשה.

דוד אזולאי: ואחריו חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ.

דוד אזולאי: אני מבקש להיות קצרים וענייניים.

שמואל גרוסברד: שלום לך, אדוני היושב-ראש.

שמואל גרוסברד: אני רק אחזק את מה שאמרו קודמיי.

שמואל גרוסברד: אני מגיע מהעיר אלעד.

שמואל גרוסברד: יש לנו שם בעיה: יש הרבה יעדי נסיעה, וכל יעד נסיעה הוא בקוד אחר.

שמואל גרוסברד: מה שקורה בפועל זה שכל אחד צריך להטעין בכל כרטיסייה של כל אחד מילדיו כמה חוזים לכמה מקומות.

שמואל גרוסברד: הווה אומר, להטעין בכרטיס שלו באזור 200 שקל לפחות לכל בן משפחה.

שמואל גרוסברד: הדבר הזה מהווה בעיה: כשהנוסעים עולים הרב-קו קולט קודים אחרים, ואז הם צריכים להזדכות, ומטרטרים את הנוסעים שילכו להזדכות בחברה.

שמואל גרוסברד: החברה מזכה, אבל צריך ללכת להזדכות.

שמואל גרוסברד: אף אחד לא יכול לדעת – לא ילד ולא מבוגר – כמה נשאר להם בכרטיס בקוד הזה, וכמה בקוד הזה, וכמה בקוד הזה; ולזכור את זה שבוע.

שמואל גרוסברד: בפועל עולים אנשים, קשישים וילדים שאין להם תשלום.

שמואל גרוסברד: אם הנהג הולך על פי החוק, הוא מוריד אותם מהאוטובוס; אם יש לו קצת לב, הוא משלם מחשבונו.

שמואל גרוסברד: זה גורם נזק לנוסעים.

שמואל גרוסברד: הפתרון של 95% מהבעיות של הרב-קו שאני נתקל בהם באלעד זה לעשות ערך צבור, כמו שאמר חבר הכנסת מקלב.

שמואל גרוסברד: בערך צבור אמנם יש בעיה עם הסנכרון בין החברות, אבל אפשר לעשות ערך צבור בשלב ראשון לכל חברה בפני עצמה.

שמואל גרוסברד: אנחנו דיברנו הבוקר עם משרד התחבורה, והם אמרו שיבדקו את זה.

שמואל גרוסברד: זה גם יפתור את הנושא של הכמות של החוזים, וגם – אם יש טעות בתשלום – זה ייתן אפשרות השלמה של המחיר אצל הנהג תוך כדי נסיעה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ, בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מעדיפה קצת לשמוע, ואז לדבר.

יעקב כץ: אתמול היו אצלי נציגים מהשכונות הצפוניות, פסגת זאב ונווה יעקב.

יעקב כץ: יש להם תלונות נגד משרד התחבורה לגבי העובדה שעוד מעט כולם יצטרכו לנסוע ברכבת, כי יבוטלו האוטובוסים מהשכונות.

יעקב כץ: ואז, או שכדאי לקנות מונית כי זה יותר זול, או שחייבים לעבור דרך השכונות הערביות, ולא כולם מרגישים נוח עם זה.

יעקב כץ: שאלה נוספת שעלתה, ואולי נציג משרד התחבורה יענה: מה עם כביש הטבעת של פסגת זאב?

יעקב כץ: מה עם האנשים מיישובי בנימין, שיצטרכו לפרוק את האנשים?

יעקב כץ: היום הם נוסעים ישירות לירושלים.

יעקב כץ: אם הם יעברו דרך פסגת זאב, הם יצטרכו להיפרד, לעלות על הרכבת, וככה להגיע לעיר.

יעקב כץ: אני מניח שלא תהיה נסיעה ישירה, כי זה יעבור במסלול של הרכבת הקלה.

יעקב כץ: האם ניתן לפתוח את כביש הטבעת של פסגת זאב?

יעקב כץ: הכביש הגמור שפורק אותך באזור - - -

יהודה אלבז: אנחנו נשמח אם אפשר יהיה לפתוח אותו.

יעקב כץ: אז אל תחכה שאני אהיה ראש הממשלה.

יעקב כץ: זה יהיה בסוף , אבל אל תחכה.

יהודה אלבז: אתם יודעים בדיוק למה הוא לא נפתח – התנגדות של מערכת הביטחון.

יהודה אלבז: אנחנו תכננו וסללנו אותו, וכרגע מערכת הביטחון מונעת את פתיחתו.

יעקב כץ: אוקיי, אנחנו נחליף את שר הביטחון, אבל עד אז...

יהודה אלבז: לא בטוח שזה יעזור, כי יש להם נימוקים לזה.

יהודה אלבז: יש להם הסברים למה לא.

יעקב כץ: יושבים פה נציגי המנהלת, ואני רוצה לשמוע אותם.

יעקב כץ: יש להם תלונות על כך שהם יחד עם בני דודינו, וזה לא קל.

דוד אזולאי: תודה רבה, אני מבקש לשמוע את הגברת סמדר חן, אימא מודאגת.

סמדר חן: שלום רב.

סמדר חן: אימא מודאגת מאוד.

סמדר חן: אני אימא לשלושה ילדים מגבעת עדה.

סמדר חן: אני אספר לכם מה היה.

סמדר חן: נכון שזמני קצר, אבל אתם חייבים לשמוע מהשטח מה קורה.

דוד אזולאי: אם הגעת מגבעת עדה, בוודאי ניתן לך קצת יותר זמן.

דוד אזולאי: כן, יצאתי היום בשמונה בבוקר מהבית כדי להגיע לכאן.

דוד אזולאי: זה באמת נושא מאוד-מאוד חשוב לי.

דוד אזולאי: אני קיבלתי מוועד ההורים המרכזי הזמנה לבוא לעשות רב-קו לילדים.

דוד אזולאי: שאלתי מה אני אמורה להביא, אמרו לי: גברת, את צריכה להביא את תעודת זהות שלך, תמונות של הילדים וכתובת.

דוד אזולאי: פתאום אמרתי לעצמי: מה?

דוד אזולאי: לעשות תעודת זהות לילדים שלי, מגיל חמש, בשביל כרטיס אוטובוס?

דוד אזולאי: ההאקר הזה עשה לנו טובה גדולה.

דוד אזולאי: כנראה הכול משמים.

דוד אזולאי: אני אישה יהודייה מאמינה, ואני גאה בזה.

דוד אזולאי: אני אומרת שזעקתה של אם מגיע הרבה פעמים ישירות לקדוש-ברוך-הוא.

דוד אזולאי: אני קיבלתי שוק מזה שרוצים את התעודות זהות והתמונות של הילדים במחשב.

דוד אזולאי: אמרתי שלא אתלהב ולא אתרגז, אלא אגש לבית-הספר.

דוד אזולאי: לפני זה התקשרתי לחברת "נתיב אקפסרס" ושאלתי אותם מה זה צריך להיות.

דוד אזולאי: אמרו לי: גברת, זה חוק של משרד התחבורה.

דוד אזולאי: אמרתי: מעניין מאוד, חוק?

דוד אזולאי: בדקתי – לא חוק ולא נעליים.

דוד אזולאי: הגיעו למתנ"ס שלושה פקידים שלקחו תעודות זהות וצילמו את הילדים.

דוד אזולאי: משרד התחבורה השיב: הגנת הפרטיות – מאגרים מאובטחים.

דוד אזולאי: איך זה מאובטח אם עושים את זה במתנ"ס של בית-הספר?

דוד אזולאי: החבר'ה עם החומר נוסעים בחזרה באוטובוסים למאגר שלהם.

דוד אזולאי: תעודות זהות מסתובבות, התמונות של הילדים הקטנים שלנו מסתובבות.

דוד אזולאי: זה פשוט קטסטרופלי.

דוד אזולאי: ביקשתי לעשות רב-קו אנונימי, אמרו לי: גברת, עם רב-קו אנונימי את לא זכאית להנחה.

דוד אזולאי: זה מה שיש לי להגיד.

ישראל אייכלר: אולי נשמע אחר כך תשובות של משרד התחבורה לכך.

סמדר חן: פניתי להרבה משרדים, פניתי למועצה לשלום הילד, פניתי ל"רמות".

סמדר חן: כולם, אנשים בכירים וחשובים, חזרו אליי והקשיבו לי.

סמדר חן: פניתי למשרד התחבורה, והפלא ופלא – אף אחד לא חזר אליי.

סמדר חן: פניתי לשלמה כץ באס.

סמדר חן: אם.

סמדר חן: אס לפני יומיים, ולא חזרו אליי.

סמדר חן: אני גם לא מבינה איך מדינת ישראל פועלת – קודם כול מגלגלים את הכדור ואחרי זה חושבים?

סמדר חן: ריבונו של עולם, מה קורה עם הילדים הקטנים שלנו?

סמדר חן: איך אתם עושים מעשה כזה?

סמדר חן: מישהו במשרד התחבורה צריך לקבל על הראש, סליחה שאני אומרת את זה.

סמדר חן: גם אף אחד לא מדבר על ביטחון מדינת ישראל.

סמדר חן: אם הנתונים האלה יגיעו להאקרים, הם ידעו מי עומד להתגייס ויהיה להם את התמונות של החיילים.

סמדר חן: לא יהיה לנו גלעד שליט אחד, יהיו לנו אלפי גלעד שליט.

סמדר חן: אני מבקשת ומתחננת: לעצור את העניין הזה של הרב-קו לילדים לאלתר.

סמדר חן: בדברים אחרים לא צריך היום שום פרטים.

סמדר חן: כשאני הולכת להטעין כרטיס "סים" לילדים שלי אני הולכת לדואר וקונה כרטיס "סים", בלי שאף אחד שואל אותי איך קוראים לילד שלי.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: אילאיל טיבר מהפורום לקידום תחבורה ציבורית.

איליאיל טיבר: של ועדי ופעילי השכונות בתל-אביב יפו.

איליאיל טיבר: אנחנו עובדים כבר שנה , גם מול משרד התחבורה.

איליאיל טיבר: על הנושא של הרב-קו אני רוצה לדבר בכמה רמות.

איליאיל טיבר: על הרמה החוקית דיברתם, ולכן לא אחזור על זה.

איליאיל טיבר: אני רוצה לדבר על הרמה של ההתארגנות וההסברה.

איליאיל טיבר: מסתבר שעד היום בתל-אביב יפו, לפי הניסיון שלנו, הרבה מאוד אנשים אינם יודעים מה האפשרויות שעומדות בפניהן, הם לא יודעים מה ההבדל בין הרב-קו האנונימי לרב-קו האישי, הם לא יודעים שהם יכולים לנסוע גם ב"אגד", גם ב"דן" וגם במטרופולין, והם לא יודעים שאם הם רוכשים כרטיס בודד ללא הרב-קו, אין להם אפשרות לנצל את 90 הדקות.

איליאיל טיבר: ב-13.6 בשנה שעברה, בכנס בבית ברבור, אמרנו למר דן הראל, שהיה אז מנכ"ל המשרד, שבאתר שלהם – busline.co.il – לא כתוב בשום מקום בכותרות ש-90 הדקות הן תלוית רב-קו.

איליאיל טיבר: אתמול הסתכלתי שוב באתר, עדיין זה לא כתוב.

איליאיל טיבר: כלומר, גם מי שנכנס לאתר הזה לא יודע שאם הוא קונה כרטיס בודד, הוא איננו מקבל את 90 הדקות.

איליאיל טיבר: הוא יכול להבין שהוא מקבל את 90 הדקות.

דוד אזולאי: גם בעל-פה לא אומרים לו את זה.

קריאות: לא.

סלעית קולר: כשאתה עולה לאוטובוס השני ואומר לו שכרגע נסעת באוטובוס אחר, הוא אומר לך "אז מה".

קריאות: נכון.

קריאות: "אז מה".

דוד אזולאי: ואף אחד לא מודיע לו שהוא זכאי לאותן 90 דקות?

איליאיל טיבר: האמת היא שיש כמה אוטובוסים ב"דן" שיש בהם שלט ליד הנהג שאומר שזה תלוי ברב-קו.

איליאיל טיבר: אבל מבחינת רמת ההסברה לאנשים – אנשים אינם יודעים מה הם כן יכולים ומה הם לא יכולים.

איליאיל טיבר: אני אתן לכם דוגמה למקרה שקרה לי מאחר שיש לי כרטיס רב-קו אנונימי: ביום שני האחרון עליתי לאוטובוס ורציתי לטעון שתי נסיעות.

איליאיל טיבר: הנהג אמר לי "בסדר".

איליאיל טיבר: במקרה הזה הוא הטעין לי את שתי הנסיעות, אבל אז הוא אומר לי: את יודעת שהכרטיס הזה הוא חד-פעמי, כלומר, הטענת את שתי הנסיעות וזהו – הוא כבר לא טוב.

איליאיל טיבר: מאחר שאני יודעת, וגם יודעת להתווכח, נכנסתי אתו לוויכוח.

איליאיל טיבר: אמרתי לו: אתה מטעה.

איליאיל טיבר: טעויות כאלה קורות הרבה מאוד.

איליאיל טיבר: כאלה ואחרות.

איליאיל טיבר: ובסופו של דבר הנוסעים משלמים יותר.

איליאיל טיבר: לאורך כל הדרך, הנוסעים משלמים יותר.

איליאיל טיבר: עוד דבר.

איליאיל טיבר: הרבה מאוד נהגים לא מחזיקים את הרב-קו האנונימי.

איליאיל טיבר: במפורש, הם אינם מחזיקים את הרב-קו האנונימי, וכששואלים אותם אם יש להם, הם אומרים "לא".

איליאיל טיבר: הם פשוט אומרים "לא", הם אינם רוצים למכורת את הרב-קו האנונימי, הם אומרים: לא, לא, תלכי לעשות רב-קו אישי.

איליאיל טיבר: שאלות ברמת המדיניות.

איליאיל טיבר: למה אנחנו לא יכולים לרכוש כרטיס בודד?

איליאיל טיבר: אני לא רוצה מערכת יחסים עם המפעילים.

איליאיל טיבר: אני בסך הכול רוצה לעלות על האוטובוס ולנסוע מנקודה אחת לנקודה אחרת.

איליאיל טיבר: לא רוצה מערכת יחסים, לא רוצה שידע מאיפה ולאן נסעתי, לא רוצה שהם ידעו עליי את הפרטים האישיים שלי.

איליאיל טיבר: אני מנהלת אתם טרנזקציה מאוד-מאוד פשוטה – אני לא לוקחת הלוואה, אני לא לוקחת משכנתא, ואני לא רוצה שיחגגו לי ימי-הולדת.

איליאיל טיבר: אנחנו לא רוצים את זה.

איליאיל טיבר: אני רוצה שתהיה לי האפשרות לקנות כרטיס בודד.

איליאיל טיבר: דוגמה: אנחנו היום הגענו מתל-אביב.

איליאיל טיבר: ביקשתי לבדוק אם הרב-קו שלי עובד גם בירושלים.

איליאיל טיבר: אמר לי נהג "אגד" בתל-אביב שהוא צריך לעבוד.

איליאיל טיבר: עלינו על קו 9א', ואני באה לנסות להטעין.

איליאיל טיבר: אמרתי לו שאני רוצה שתי נסיעות בלבד.

איליאיל טיבר: הוא אמר לי: לא, בירושלים את לא יכולה, את יכולה להטעין על האנונימי רק כרטיסייה של 58 ומשהו שקלים.

דוד אזולאי: אותה כרטיסייה של 50 שקלים יעילה גם בתל-אביב?

קריאות: לא.

דוד קשני: רק בירושלים.

איליאיל טיבר: אז הייתי צריכה לקנות כרטיס של 6.60, ואין לי את 90 הדקות, למרות שיש לי רב-קו.

דוד אזולאי: אז את מפסידה פעמיים.

דוד אזולאי: נכון, אני מפסידה פעמיים.

דוד אזולאי: אנחנו מפסידים פעמיים.

דוד אזולאי: אחר כך תיתן לי עוד זמן, כי יש לי עוד דוגמאות אישיות.

דוד אזולאי: צריך לאפשר לאנשים אחרים, שגם הגיעו מרחוק.

דוד אזולאי: אני רוצה לשמוע את כולם.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: עורכת דין סלעית קולר מהמועצה לצרכנות , בבקשה.

סלעית קולר: כמובן שאנחנו מצטרפים לכל מה שאומרים.

סלעית קולר: קיבלנו עשרות תלונות.

דוד אזולאי: עשרות?

דוד אזולאי: אצלנו זה מאות.

דוד אזולאי: אני מסכימה אתך.

דוד אזולאי: אולי זה כי אנחנו פחות ידועים.

דוד אזולאי: אני רוצה לדבר על העניין של הפרטיות.

דוד אזולאי: העברנו מסמך של התנועה לזכויות דיגיטליות – שביקשו שנעביר בשמם כי הם לא יכלו להגיע – בנושא הכרטיס האנונימי לעומת הכרטיס האישי.

דוד אזולאי: האמת היא שלו הייתי יכולה לקבל את הזכויות שלי בכרטיס האנונימי, לא הייתי עושה כרטיס אישי, כי זו פגיעה בפרטיות בכל הכיוונים.

דוד אזולאי: אני בטוחה שגם "רמות" ידברו עוד מעט על נושא הפרטיות.

דוד אזולאי: פשוט צריך, חד-משמעית , להשוות את התנאים.

דוד אזולאי: כמו שאמרתם בהתחלה.

דוד אזולאי: לא יכול להיות שהנחה שמוקנית לי על-פי חוק – כי הכנסת חשבה שמגיעה הנחה לקשישים וילדים – תהיה מותנית בכרטיס שבו אני מוותרת על הזכויות הפרטיות שלי.

דוד אזולאי: ומה שמרגיז עוד יותר זה שלפי מסמך של ממ"מ, משרד התחבורה אומר שהפרטים ניתנו בהסכמה.

דוד אזולאי: איזו הסכמה?

דוד אזולאי: אני צריכה לנסוע באוטובוס מחוסר בררה.

דוד אזולאי: זה כמו להגיד שבמאגר הביומטרי, אחרי הסיום של הפיילוט, אנחנו ניתן את זה בהסכמה.

דוד אזולאי: אין מה לעשות, כל מיני מקומות מוותרים על הפרטיות שלנו בכיף.

דוד אזולאי: לגבי חיובי יתר.

דוד אזולאי: יש כל מיני סוגי כרטיסים וכל מיני חוזים.

דוד אזולאי: אנחנו לא מודעים לכמות.

דוד אזולאי: אדם שעושה את העסקה הזאת בכלל לא מבין במה זה כרוך ובאילו חוזים זה כרוך, ומה עובר ומה לא עובר.

דוד אזולאי: היום אני נסעתי באוטובוס מתל-אביב לירושלים וראיתי שיש להם את ההתקן.

דוד אזולאי: שאלתי אם אני יכולה לקנות רב-קו לירושלים; זאת אומרת, כשאני נוסעת מתל-אביב לירושלים, אז אם גם בזה אפשר להשתמש.

דוד אזולאי: ואני משתמשת בכרטיס הזה מ"דן" כבר יותר משנתיים.

דוד אזולאי: אפילו את המינימום הזה ל א ידעתי, כי האינפורמציה על זה לא ידועה.

דוד אזולאי: גם נהגי האוטובוס לא יודעים את האינפורמציה, ולצערי הרב יש נהגי אוטובוס שזה גם לא ממש אכפת להם שהם לא יודעים את האינפורמציה ונותנים אינפורמציה שגויה.

דוד אזולאי: לגבי כרטיסים שניתנים בחוזים שונים, כך שאפשר בו-זמנית להשתמש גם בזה וגם בזה; למשל כרטיס יומי וכרטיסייה.

דוד אזולאי: נניח שקניתי חופשי יומי וקניתי כרטיסייה – איכשהו הנהג או המחשב, מי שזה לא יהיה, לוקח את הבחירה היותר יקרה לצרכן.

שלמה כץ: מה פתאום.

שלמה כץ: מה פתאום.

סלעית קולר: זאת אומרת, קניתי כרטיס יומי והייתה לי כרטיסייה - - -

קריאות: נכון.

שלמה כץ: מה פתאום.

שלמה כץ: מה פתאום.

שלמה כץ: זה פשוט לא נכון.

דוד אזולאי: סליחה, אדוני.

יעקב כץ: זה שהם לא צעקו עד עכשיו אומר שכל מה שאמרו עד עכשיו נכון.

סלעית קולר: אני לא יודעת להגיד לך איך - - -

דוד אזולאי: גברתי, פסק זמן של דקה.

דוד אזולאי: אני מיד אאפשר לכם להגיב.

דוד אזולאי: אני שמח שעכשיו התעוררתם למשהו שכנראה איננו מדויק.

שלמה כץ: לא, עד עכשיו הצלחנו להתאפק.

דוד אזולאי: אז אני מיד אאפשר לכם להגיב ולא תצטרכו להתאפק כל כך הרבה זמן.

שרה מילוא: חבל שהתושבים מתאפקים.

סלעית קולר: פנו אלינו אנשים ואמרו שקנו כרטיסייה.

סלעית קולר: יום אחד החליטו שהם צריכים לעשות יותר נסיעות אז הם שילמו חופשי יומי והטעינו את זה גם בחופשי יומי.

סלעית קולר: והייתה גם כרטיסייה.

סלעית קולר: כשעלו לאוטובוס חויבה הכרטיסייה ולא החופשי יומי, כך שהם שילמו חופשי יומי סתם, וחייבו אותם במחיר של הכרטיסייה.

סלעית קולר: יכול להיות שזו תקלה.

סלעית קולר: שקורית הרבה כנראה.

סלעית קולר: עוד דבר – מחיקת זכויות צרכנים.

סלעית קולר: היו צרכנים שאמרו שהם קנו חופשי חודשי ופתאום באמצע החודש, מסיבות כאלה ואחרות, תקלה במכשיר וכולי, לא הצליחו לעלות עם החופשי חודשי לאוטובוס, ואז הם היו צריכים לשמור את הקבלה כדי שיאשרו להם לעלות לאוטובוס.

סלעית קולר: ומי שלא הייתה לו קבלה לא יכול.

סלעית קולר: עוד בעיה של המערכות – יש אוטובוסים שלא הותקנו עליהם המערכות, ואז אתה צריך לשלם למרות שכבר קנית כרטיס כזה.

דוד אזולאי: אז איך את משלמת?

דוד אזולאי: בכסף מזומן.

דוד אזולאי: העובדה שכרטיס הנייר לא מקנה לי את הזכות של 90 הדקות חינם, היא שערורייה.

דוד אזולאי: אין סיבה לכך.

דוד אזולאי: כל הפרסומים של משרד התחבורה אומרים שאם שילמת, מגיעות לך 90 דקות נסיעה.

דוד אזולאי: אין שום סיבה שבעולם שכרטיסיית הנייר לא תקנה את זה.

דוד אזולאי: יש לי את כרטיס הנייר והוא מוכיח ששילמתי.

דוד אזולאי: מה ההצדקה לזה שהם שוללים ממני את הזכות הזאת?

דוד אזולאי: לא בדיוק ברור לי.

דוד אזולאי: קיבלתם תלונות בעניין המעבר מחברה לחברה?

דוד אזולאי: כן, למרות שאנשים לא יודעים להסביר לי שזה מעבר מחברה לחברה.

דוד אזולאי: הם יודעים להגיד לי: יש לי רב-קו, ניסיתי לעלות לאוטובוס הזה, ובסוף שילמתי כסף.

דוד אזולאי: ב"דן" זה עבד ובחברה אחרת זה לא עבד לי.

קריאה: זה קורה הרבה.

סלעית קולר: אנחנו לא יכולים לעשות מעקב אחרי זה, כי אנשים לא יודעים.

אורי מקלב: היו מקרים של מחיקה: היה לך ערך צבור מחברת "סופרבוס", עלית להטעין פעם ראשונה ב"אגד", וזה מחק לך את כל מה שהיה לך ב"סופרבוס".

אורי מקלב: אלה מקרים שהגיעו אלינו.

סלעית קולר: אני לא יודעת אם זה מחק, זה פשוט דחק את זה הצדה באיזושהי צורה.

אורי מקלב: תחשוב על הטרחה של להגיע למשרד.

אורי מקלב: זה לא שאתה מסדר את זה אצל הנהג.

סלעית קולר: יש אפשרות לקבל מהנהג.

סלעית קולר: גם את זה למדתי מהתלונות – אם אני מבקשת שיבדוק לי את הכרטיס ומה יש בו, אפרופו אותה יעילות ועיכוב, הוא יכול להגיד לי את זה.

סלעית קולר: למה אין משהו שאפשר להעמיד בתחנת אוטובוס, שאני פשוט אעביר בתוכו את הכרטיס כדי לדעת מה יש לי, מה צבור לי ומה לא צבור לי?

סלעית קולר: לא ברור.

סלעית קולר: לגבי אובדן כרטיס מזוהה.

סלעית קולר: מעבר לזה שמעבירים בין חברה לחברה ושהצרכן הוא זה שצריך לעשות את התקשורת בין חברה לחברה, גם לוקח זמן עד שפותרים את הבעיה.

סלעית קולר: ובינתיים אני משלם על נסיעות שכבר שילמתי עליהן.

סלעית קולר: הרי כבר שילמתי על הכרטיס החופשי-חודשי שאיבדתי.

סלעית קולר: אז אולי אקבל חלק מהכסף בחזרה, אולי את הכול, אולי כלום – הכול מאוד "אולי".

סלעית קולר: לגבי הטענת יתר – כשמחייבים להטעין יותר - - -.

סלעית קולר: נורא נחמד שנתנו לך להטעין שתי נסיעות.

סלעית קולר: זה לא קורה בדרך כלל.

איליאיל טיבר: הם לא אוהבים את זה.

איליאיל טיבר: מאז השינוי האחרון מרבית הנהגים אומרים שהם אפילו לא יודעים איפה זה בכלל נמצא.

סלעית קולר: דבר אחרון – היחס של הנהגים לצרכנים כאשר יש אי-הבנות.

סלעית קולר: כל הצרכנים שהתלוננו אצלנו, התלוננו גם על היחס של הנהגים: על היחס המזלזל, על כעס של הנהגים על הצרכנים ועל חוסר ההבנה שלהם.

דוד אזולאי: אני רוצה שתביני גם את הנהג שיושב מאחורי ההגה, שגם צריך לדאוג לביטחון, גם לנהוג וגם להתעסק עם הכסף.

דוד אזולאי: חומר למחשבה.

סלעית קולר: אני מסכימה שזו עבודה קשה.

דוד אזולאי: אני מנסה לחשוב באיזה מצב הנהג נמצא כשמישהו מאחור מאיץ בו לסיים - -

סלעית קולר: אני אשמח אם יחשוב על אותו צרכן שנאלץ - - -

דוד אזולאי: - - כי הוא עומד בחוץ, יורד עליו גשם, והוא מחכה להיכנס לאוטובוס.

סלעית קולר: זו לא סיבה לזה.

אורי מקלב: אבל מעללי הרב-קו הם שגורמים לכך.

דוד אזולאי: חברת הכנסת יוליה שמאלוב, בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חשבתי לתומי שהסיבה ש"סיטיפס" הלכו למכרז של הרכבת הקלה הייתה חישובים של כמה כסף הם ירוויחו מהדוחות של 180 שקל, ולא מהכרטיסים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני באתי לכאן עם ידיעה על בעיה מסוימת שקיבלתי עליה תלונות מהציבור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אני די מזועזעת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שנעשה פה זו עוגמת נפש לאזרחי המדינה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פשוט הופכים להם בכוח את החיים לקשים יותר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה מה שקורה.

קריאות: נכון.

קריאות: חד-משמעית.

קריאות: והחיים בישראל לא כל כך פשוטים.

קריאות: כאילו יש תחרות מי יגרום יותר עוול לציבור.

קריאות: זאת התחרות.

קריאות: אני מבקשת לשאול את "סיטיפס", כמה שאלות: 1.

קריאות: אני רוצה לקבל – ואם אין לך נתונים עכשיו, אז בדיון הבא שנעשה – כמה כסף אספתם מדוחות של 180 שקל שנתתם לאזרחים?

דוד קשני: מיליונים.

דוד קשני: כמה כסף וכמה שלבים מתקדמים יותר קיבלו אזרחים במדינה משום שלא שילמו את הדוח הזה?

דוד קשני: אני מבקשת ממך נתונים מדויקים על הנושא הזה.

דוד קשני: 2.

דוד קשני: חבר הכנסת מקלב רצה לקרוא על אותה אישה בת 80, אז אני אגיד את מה שהוא לא קרא: לאותה קשישה בת 80 הקוד הזה לא עבר.

דוד קשני: דרך אגב, אנחנו חברי הכנסת יכולים לנסוע חופשי בכל תחבורה ציבורית.

אורי מקלב: אם היינו נוסעים יותר בתחבורה ציבורית, היינו מקיימים יותר ישיבות והיינו הרבה יותר ערים.

אורי מקלב: הבעיה שאנחנו לא נוסעים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רואה שמשום שאנחנו לא נתקלים בזה, אז אפשר לעשות מה שרוצים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אנחנו לא יודעים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל יש חברי כנסת ויש ועדה לפניות ציבור, ולאט-לאט הציבור בישראל מתחיל להבין שיש עם מי לדבר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ולכן, אפילו שאנחנו לא משלמים, אנחנו עדיין יודעים את העוולות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אישה בת 80, קשישה, לא הצליחה לשלם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פקחית של "סיטיפס" בשם שמרית – ואני אגיד את שמה, כי זה מה שכתוב – צעקה עליה וגערה בה על זה שהיא נוסעת ללא כרטיס.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בזכות התערבות של אנשים טובים – וכך המדינה הזאת עדיין מתקיימת, כי יש פה גם הרבה אנשים טובים – לא עשו לאישה הזאת שום דבר.

אורי מקלב: האישה הזאת גם הייתה זכאית לנסוע חינם.

אורי מקלב: היא נסעה ב"אגד" קודם, והנהג אמר לה שהכרטיס טוב גם לרכבת.

אורי מקלב: רק מה לעשות שאין סנכרון בין "אגד" ל"סיטיפס".

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת אומרת שהיא בכלל לא עבריינית.

אורי מקלב: לא עבריינית.

אורי מקלב: היא אישה ישרת דרך.

אורי מקלב: היא שילמה והייתה זכאית לנסוע חינם ברכבת עם כרטיס מעבר במסגרת 90 הדקות.

אורי מקלב: וגם ראו את זה – היה כתוב שנשארו לה 56 דקות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול את "סיטיפס" כמה פקחים כאלה יש לכם?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה לבוא ולגעור?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואם למשל עולה על הרכבת בן-אדם שאין לו תעודת זהות – תייר או ילד קטן – והוא לא הצליח לקנות כרטיס, אז במקום לתת לו דוח, למה לא פשוט למכור לו כרטיס?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני כבר לא מדברת על אזרחים ששילמו ומשהו היה לא בסדר במחשוב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מבקשת ממך, אדוני, תשובות לשאלות הלאה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: דבר נוסף.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כרטיס חופשי-חודשי עולה 235 שקל בחודש לבן-אדם אחד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למשפחה עם שני הורים וחמישה ילדים זה יעלה 235 כפול 7, שזה כמעט שכר מינימום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי? מי?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי חשב על זה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מאיפה בא הרעיון שהחופשי-חודשי הזה צריך להיות לבן-אדם אחד ולא לנקב אותו לפי מספר בני המשפחה שנסעו באותה הנסיעה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ככה, אם הם יסיימו את זה יותר מהר, הם יקנו עוד אחד; ואם הם יסיימו את זה בעוד חודש, הם ירוויחו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי חשב?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איזה ראשים גאוניים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מדינה יהודית – שימו לב כמה שכל יש בה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל ההחלטות הגאוניות האלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: דבר נוסף.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרכבת הקלה לא נוסעת על דלק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רצינו לחסוך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז למה נסיעה עולה כמו באוטובוס?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא אמור להוריד את המחיר ב-50%?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: על מה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרי היא חשמלית, נכון?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה משלמים כל כך הרבה כסף?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: דבר אחרון, אדוני היושב-ראש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רכבת קלה, אם אני לא טועה, לכיוון של פסגת זאת למשל מפסיקה לנסוע בסביבות תשע-עשר בערב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש עוצר במדינת ישראל אחרי עשר בלילה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הציבור שיורד בעשר מהרכבת אמור לעשות?

איליאיל טיבר: בתל-אביב, להרבה מאוד שכונות זה בשמונה בערב.

איליאיל טיבר: אז תגידי תודה שאצלכם - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אני ממש לא אומרת תודה.

איליאיל טיבר: יש אוטובוסים רק עד שמונה בערב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל פה אין אוטובוסים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רוצים לקחת את האוטובוסים.

קריאה: שם גם השכונות נסגרות.

אורי מקלב: פסגת זאב לא נסגרת בשמונה בערב.

אורי מקלב: היו אוטובוסים, ועכשיו הביאו את הרכבת הקלה.

סלעית קולר: אצלנו האוטובוסים לא כנסים יותר.

סלעית קולר: אין אוטובוסים לשכונות מסוימות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך שבדרך כלל הוועדה לפניות ציבור היא ועדה שנוגעת בבשר החי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היא לא מדברת על מוסדות וארגונים, אלא על אנשים אמתיים שבאים לפה ומספרים על הבעיות שלהם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני בדרך כלל רותחת בוועדה הזאת, כי אני לא מבינה את ההיגיון של הדברים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ועכשיו אני כבר לא רותחת, אני כבר הפכתי להיות הר-געש.

יעקב כץ: נחכה שתשפכי מים.

אורי מקלב: צריך לשפוך עליה מים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אל תדאגו – יש לי מערכת קירור.

דוד אזולאי: איפה הסדרן?

דוד אזולאי: בוא בבקשה ותיקח מפה את בקבוקי המים.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני חושבת שהדבר הזה צריך להיפסק לאלתר.

דוד אזולאי: דרך אגב, חשבתי על עוד דבר: "סיטיבנק" - - -

אורי מקלב: "סיטיפס" לא "סיטיבנק".

יעקב כץ: מאז שהם פתחו זה נהיה "סיטיבנק".

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: "סיטיפס-בנק" ואלו שבאו אחריהם בנו – עשיתי פעם חישוב בוועדת כלכלה, שגם בה אני חברה – 40 ס"מ מסילה ביום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בסין בונים את זה בשנייה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אצלנו ביום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי רוב הזמן הם התעסקו במה לעשות עם הדוחות, בכמה אחוז לקחת במידה שהדוח לא ישולם, בכמה לשלם לעור-דין ובאיפה הם יעשו את הכסף.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: צר לי מאוד שאני אולי בוטה מאוד לטעמך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי צריכים להיות פה הבעלים והמנכ"ל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל זאת המציאות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: הם עסוקים בספירת הכסף.

דוד אזולאי: אני מודה לך.

דוד אזולאי: עורכת דין כרמית פולק מהמועצה לשלום הילד, רציתי לשאול אותך האם מישהו בכלל דיבר אתכם על נושא הזה?

דוד אזולאי: מישהו שאל אתכם אם מותר לקחת פרטים של ילדים, לצלם אותם ולהעביר את הפרטים שלהם?

כרמית פולק: זה לא.

כרמית פולק: אני כן אציין שאחרי שסמדר פנתה אלינו אנחנו הפנינו מכתב ליורם הכהן מ"רמות", ושעורך דין עמית אשכנזי נמצא אתנו בקשר במהלך כל התקופה, וגם סמדר דואגת כל פעם לבדוק שאנחנו פועלים.

כרמית פולק: כשהיינו בוועדת כלכלה ד"ר קדמן אמר שאנחנו במשך שנים מלמדים את הילדים שלנו לא למסור פרטים מזהים לזרים.

כרמית פולק: כיום, אנחנו מאפשרים לחברות מסחריות פרטיות לאסוף וליצור מאגרי מידע על ילדים, מאגרים שכוללים תעודת זהות, תמונה, כתובת וכולי.

כרמית פולק: אנחנו מאפשרים להם להיכנס לבתי-הספר ולבקש מהילדים את הפרטים.

כרמית פולק: כאשר הורים רואים שבית-הספר נותן לגיטימציה לדבר כזה הם אוטומטית חושבים שזה בסדר.

כרמית פולק: אנחנו גם כתבנו מכתב למנכ"לית משרד החינוך כדי להתריע על הנקודה הזאת.

דוד אזולאי: קיבלתם תגובה?

דוד אזולאי: עדיין לא, זה היה רק ביום ראשון.

דוד אזולאי: אני מבקש לשלוח לי את התגובה כשתקבלו אותה.

דוד אזולאי: חשוב לי לשמוע את עמדת משרד החינוך בעניין הזה.

דוד אזולאי: נשמח.

דוד אזולאי: הפנייה למנכ"לית משרד החינוך נבעה מהפנייה של סמדר, שעדכנה אותם שביום שלישי הזה היא אמורה להיפגש עם נציגי החברות המסחריות כדי למסור את כל הפרטים.

דוד אזולאי: כאשר היא ביקשה כרטיס אנונימי, אמרו לה – כמו שנאמר כאן קודם – שאם היא קונה כרטיס אנונימי הילד לא זכאי להנחה שהוא אמור להיות זכאי לה.

דוד אזולאי: אני אציין שוב את ההטעיה הזאת.

דוד אזולאי: ברגע שהנציגים של החברות המסחריות נכנסים לבית-הספר וההורה מקבל הודעה מבית-הספר שהוא צריך לבוא לתת פרטים, הוא מניח שזה לגיטימי, שזה בסדר.

סלעית קולר: שזה באישור משרד החינוך, כי הם הרי לא יכולים להיכנס בלי אישור של משרד החינוך.

כרמית פולק: בדיוק.

כרמית פולק: יצירת מאגרי המידע, בכל הקשור לקטינים, הוא כל כך חמור וכל כך יוצר עוול לילדים שלנו, ולכן אנחנו חייבים להישמר ולהיזהר.

כרמית פולק: אם רוצים, חייבים לעשות איזשהו חריג.

כרמית פולק: כי ראינו היום כמה המידע הזה נגיש; קל וחומר כשהוא נגיש על פי חוק.

סמדר חן: אדוני, אני רוצה להוסיף שהתיעוד נשמר במחשבים.

סמדר חן: יודעים לאן הילד שלי נוסע כל יום ומתי הוא חוזר.

סמדר חן: התיעוד נשמר במחשבים.

דוד אזולאי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אולי גם זה שייך למועצה לשלום הילד: יש אלפי ילדים שלא זכאים משום שלהורים שלהם יש מעמד של תושב.

ישראל אייכלר: כאשר שני ילדים עולים לאוטובוס יש אפליה ברורה וחד-משמעית בין שני הילדים האלה.

ישראל אייכלר: האם זה בסדר?

דוד אזולאי: יחיאל רודמן ממנהל קהילתי רוממה, בבקשה.

יחיאל רודמן: שלום לכולם.

יחיאל רודמן: אני רוצה להודות לוועדות שמכנסות די בתכיפות בנושא של התחבורה הציבורית.

יחיאל רודמן: זה נושא שהוא מאוד קריטי לאזרח הקטן, ושיש לו המון השלכות.

יחיאל רודמן: העברתי בכתב את כל ההערות שלי, ולכן לא אעבור על זה.

יחיאל רודמן: רק אציין שתי נקודות.

יחיאל רודמן: הרב אייכלר דיבר עכשיו על הנושא של בעלי הדרכון.

יחיאל רודמן: מי שאין לו תעודת זהות – הילדים שלו לא זכאים לשום הנחה.

יחיאל רודמן: זה עוול בל יכופר.

יחיאל רודמן: יש אנשים שנמצאים פה הרבה שנים במעמד זה או אחר, בלי תעודת זהות.

יחיאל רודמן: הם מגדלים פה ילדים, ואין להם שום אפשרות לקבל את ההנחה, דבר שיגרום להם לנסוע ברכבים פרטיים ושפוגע מאוד בעידוד התחבורה הציבורית.

יחיאל רודמן: ראיתי במחקר של ממ"מ שהם נוגעים בנושא, אבל יש איזו מריחה בכל הסיפור הזה.

יחיאל רודמן: לא הצלחתי להבין מילה אחת.

יחיאל רודמן: "זכאות להנחות נקבעת על פי דין, כך לדוגמה..." אין פה תשובה נורמלית, ואין בשר לסיפור הזה.

יחיאל רודמן: הם לא כותבים אם כן מגיע להם על פי דין או לא מגיע להם.

ישראל אייכלר: בסעיף 11 הם לא אומרים מילה בעניין.

ישראל אייכלר: הם אומרים שהקשישים זוכים, ואלה זוכים ואלה זוכים – הכול על פי החוק.

יחיאל רודמן: הם ענו מריחה אחת גדולה.

יחיאל רודמן: צריך לדעת – אם על פי הנהלים והתקנות אין להם זכות, אז צריך לשנות את הנהלים והתקנות, לבדוק את זה; ואם הם צריכים לקבל, אז צריכים לקבל.

ישראל אייכלר: זה כמו להיכנס למכולת כדי לקנות לחם לילד, ולילד אחד הלחם יעלה מחיר אחד ולילד אחר מחיר אחר.

ישראל אייכלר: תחבורה ציבורית זה כמו לחם.

קריאות: נכון.

יחיאל רודמן: הם חייבים את זה.

יחיאל רודמן: נקודה אחרונה, שאמנם כבר דיברו עליה, אבל אני חושב שהיא הליבה של הנושא של כרטיסי הרב-קו: העיכובים של העולים לאוטובוס, בין היתר משום שהנהג צריך להתעסק כל כך הרבה עם הרב-קו.

יחיאל רודמן: אין שום היגיון לא להחזיר את החופשי-חודשי לכרטיס נייר.

יחיאל רודמן: אפילו את הכרטיסיות, אני מעז להגיד, אפשר להחזיר.

יחיאל רודמן: לא יקרה שום דבר.

יחיאל רודמן: הנהגים מאוד יברכו על כך.

ישראל אייכלר: ביקשנו כבר בכמה ועדות לשלב לפחות למשך חצי שנה או שנה בין כרטיסיות רגילות ורב-קו.

יחיאל רודמן: עד שיתקנו את כל התקלות.

ישראל אייכלר: עד שהנהגים ילמדו את הכללים ועד שהאזרחים ילמדו את הכללים.

ישראל אייכלר: לא רצו לקבל את זה, ואולי עכשיו יקבלו את זה.

יחיאל רודמן: הרב אייכלר, אני אגיד לך למה.

יחיאל רודמן: בסוף היום הנהג אוסף את כל הניקובים ועל זה הוא מקבל את הכסף שלו.

יחיאל רודמן: אחד הילדים שלי שאל אותי על מה הוא מרוויח את הכסף כשהוא עושה את הרב-קו.

יחיאל רודמן: אני חושב שאין שום סיבה לא להחזיר את הכרטיסיות, ואת החופשי-חודשי באופן קבוע.

יחיאל רודמן: לגבי מכשירי התיקוף.

יחיאל רודמן: צריך שזה יהיה שירות עצמי.

יחיאל רודמן: היום זה מסורבל ואיטי.

יחיאל רודמן: עומדים ליד הנהג שעה.

יחיאל רודמן: אני אישית הופך את הכרטיס לכל הצדדים עד שהוא נקלט במערכת.

יחיאל רודמן: אגב, כולם פה מדברים בגנות "סיטיפס", אבל מילה אחת טובה אפשר להגיד: הכרטיסים עובדים צ'יק-צ'ק, פשוט מעבירים וזה מיד עובר; בעוד שבשאר חברות התחבורה יש כאלה ממש גרועים ויש כאלה שהם קצת גרועים, אבל כולם איטיים בצורה מחרידה.

יחיאל רודמן: אין שום היגיון שלא יהיו מכשירי תיקוף מהירים בשירות עצמי בכל הדלתות.

יחיאל רודמן: ובניגוד למה שנאמר כאן, אני חושב שלפקחים צריך לתת דווקא יותר סמכויות.

יחיאל רודמן: צריך להגביר את הכמות של הפקחים, כדי שנוכל לאפשר לאנשים לעלות על האוטובוסים בשירות עצמי.

ישראל אייכלר: אולי לפקחים מותר גם לעזור לקשישה לסדר את הכרטיס שלה.

יחיאל רודמן: בלי קשר לביקורת על ההתנהלות השערורייתית של הפקחים, אני מדבר על עצם הרעיון לתת יותר שירות עצמי ובמקביל יותר פקחים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שימכרו כרטיסים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זו בדיוק הייתה הכוונה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שהם ימכרו כרטיסים כשהם רואים שיש בעיה.

יחיאל רודמן: יפה מאוד.

יחיאל רודמן: לעזור לאנשים.

יחיאל רודמן: אם זה כבר אוטומטי, אז בואו נשתמש בטכנולוגיה כדי לייעל ולא ללכת אחורה.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: גברת שרה פרטוש, אימא במשפחה ברוכת ילדים, בבקשה.

דוד אזולאי: מאיפה את?

שרה פרטוש: בית וגן.

שרה פרטוש: אדבר ממש בקצרה כי באמת אמרו את רוב הטענות.

שרה פרטוש: אחד הדברים הכי קשים בשבילי, בתור אימא לתשעה ילדים, זה הטענה של רב-קו עבור כל ילד בנפרד.

שרה פרטוש: זה אבסורד.

שרה פרטוש: זה סכום גדול.

שרה פרטוש: אני לא נוסעת אתם הרבה, ואם במקרה אני כן נוסעת עם כולם, אני לא רוצה להוציא סכום של 680, 700 שקל כדי להטעין לכולם כרטיסייה.

שרה פרטוש: זו נקודה אחת שהיה לי מאוד חשוב להעביר.

שרה פרטוש: נקודה נוספת היא ההתנהגות של הפקחים.

שרה פרטוש: זו פשוט בושה וחרפה.

דוד אזולאי: אילו פקחים?

דוד אזולאי: ברכבת.

דוד אזולאי: טענתי באוטובוס את הרב-קו שלי, עליתי לרכבת, והוא לא עבד.

דוד אזולאי: יש קוד, אין קוד, יש חוזה, אין חוזה, "תלכי לאגד", "תמירי את הכול".

דוד אזולאי: .. אמרתי להם: איך אני אלך ל"אגד"?

דוד אזולאי: אני, אימא לתשעה ילדים, אשב ב"אגד" שעתיים?

דוד אזולאי: ואם מחר יחליפו עוד פעם את הקוד, אז עוד פעם אני אלך לשבת ב"אגד"?

דוד אזולאי: אתם צריכים לדאוג לזה.

דוד אזולאי: הרי כל הזמן אמרתם שזה יהיה נורא קל לעבור מרכבת לאוטובוס ומאוטובוס לרכבת.

דוד אזולאי: דבר נוסף.

דוד אזולאי: יש המון בעיות עם המכונות בתחנות הרכבת: כן עובד, לא עובד, מוציא עודף, לא מוציא, צריך ללכת לתחנה אחרת , לעבור את הכביש, מוציא שטרות - - -

ישראל אייכלר: קורה שהוא מוציא יותר עודף ממה שהיה צריך?

שרה פרטוש: זה עוד לא קרה לי.

שרה פרטוש: לא לי ולא לאנשים שדיברתי אתם.

שרה פרטוש: גם זה שצריכים שטרות מדויקים זה אבסורד.

שרה פרטוש: אני רוצה לנסוע הביתה, לא ללכת לחפש איפה לפרוט.

שרה פרטוש: יש לי שטר של מאה שקל – כן מוציא, לא מוציא, לפעמים זה עובד, לפעמים זה לא עובד...

שרה פרטוש: בקיצור, בלגן.

שרה פרטוש: עוד נושא מאוד חשוב הוא כל פרטים של הילדים.

דוד אזולאי: על זה דיברנו.

דוד אזולאי: דבר נוסף.

דוד אזולאי: אם מאבדים רב-קו, צריך ללכת לעשות חדש – לנסוע עם כולם - - -

סלעית קולר: לשלם עבור זה.

שרה פרטוש: כן, גם לשלם על נסיעה, כי אין לי רב-קו.

שרה פרטוש: עוד דבר אחד קצר.

שרה פרטוש: במהלך הנסיעה בודקים עשר פעמים.

שרה פרטוש: אני עם ילד בידיים, ולא יכולה להחזיר את הרב-קו לארנק, כי כל דקה באים לבדוק עוד פעם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אפרופו המכונות, יש בחוץ הרבה מכונות שעברו ונדליזם והן לא עובדות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זו כנראה אותה אוכלוסיה - - -

דוד אזולאי: תודה.

שרה פרטוש: דבר אחרון, לגבי קיפול עגלות.

שרה פרטוש: אל"ף, זה שצריכים לשלם על זה באוטובוס זה משונה, כי גם עגלה מקופלת לוקחת - -

שמואל גרוסברד: יותר מקום.

שרה פרטוש: - - יותר מקום מאשר עגלה פתוחה.

שרה פרטוש: זה מטריח מאוד את ההורים, במיוחד כשצריך לעבור בין אוטובוסים לרכבת.

שרה פרטוש: עכשיו זה יהיה יותר בלגן, כי מבטלים אוטובוסים ויהיה צריך לעלות ולרדת יותר פעמים עם העגלה והילדים.

שרה פרטוש: לקפל, לשבת, לקום, לקפל, לשבת, לקום – לא צריך לקחת על זה כסף.

שרה פרטוש: דבר נוסף.

שרה פרטוש: אני לא ידעתי שיש דבר כזה רב-קו אנונימי, זו פעם ראשונה שאני שומעת על זה.

שרה פרטוש: תודה רבה.

ישראל אייכלר: זה מאוד אנונימי – הציבור לא יודע על זה.

דוד אזולאי: תודה רבה לך.

דוד אזולאי: אני פשוט מצדיע להורים שהקדישו מזמנם והגיעו לכאן כדי להשתתף בדיון.

דוד אזולאי: ירבו אזרחים כמוכם.

דוד אזולאי: זו ברכה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, שתי נקודות.

ישראל אייכלר: במחקר קודם של ממ"מ התברר שבצרפת ובהרבה מדינות באירופה נותנים הנחה של 50% על כרטיס רב-קו משפחתי.

ישראל אייכלר: זאת אומרת שהמדינה מעוניינת בכרטיסים משפחתיים כדי לעודד את המשפחות לנסוע.

ישראל אייכלר: דבר שני, בנוגע לפקחים.

ישראל אייכלר: הגיע אליי ידיעה על אישה שישבה ברכבת, והגיע פקח שביקש ממנה להראות את הכרטיס.

ישראל אייכלר: היא אמרה לו שלפני רגע היו פה, והוא אמר: בבקשה עוד פעם.

ישראל אייכלר: הייתה אישה אחרת שאמרה את אותו הדבר, ואז הוא אמר: תודה, סליחה, לא צריך.

ישראל אייכלר: זאת אומרת שיש לפעמים יחס עוין של פקחים לאזרחים מסוג מסוים.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להגיד מאיפה, אבל הם לא באים משועפט.

סלעית קולר: גם כלפי אלה משועפט יש יחס עוין.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: אני אומר את זה כדי שלא תחשבו שזה רק שם.

יחיאל רודמן: אני מכיר מקרה הפוך, בדיוק מאותה סיבה.

יחיאל רודמן: הפקח אמר: אתם לא צריכים להראות את הכרטיס.

ישראל אייכלר: זה לא בסדר.

ישראל אייכלר: פקח צריך לתת את אותו יחס לכל נוסע באשר הוא.

ישראל אייכלר: נקודה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: יש פה תייר מצרפת, מר יהודה אוזן, בבקשה.

יהודה אוזן: הייתי ברחוב יפו עם אשתי.

יהודה אוזן: המכונה שם לא עבדה.

יהודה אוזן: אז מישהו אמר לי לעלות ולשלם בהרצל.

יהודה אוזן: אמרתי בסדר, ועליתי.

יהודה אוזן: הפקח בא ואמר לי לשלם.

יהודה אוזן: לאשתי יש אזרחות ישראלית.

יהודה אוזן: הפקח ברכבת אמר שהוא לא יעשה לי כלום ורק ביקש שאביא לו את תעודת הזהות.

יהודה אוזן: לא ידעתי למה.

יהודה אוזן: הוא נתן לנו שני דוחות, לי ולאשתי.

יהודה אוזן: כשהוא לקח את תעודת הזהות, הוא לא אמר שהוא נותן לי דוח.

דוד אזולאי: לפני כמה זמן זה היה?

דוד אזולאי: שבוע וחצי.

דוד אזולאי: שילמת את הדוח?

דוד אזולאי: לא, פניתי לאורי מקלב.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: עורכת דין אורית לב שגב, סמנכ"לית מוזיאון ארצות המקרא, בבקשה.

אורית לב שגב: אני מבקשת לדבר על זווית אחרת של הדברים.

אורית לב שגב: זומנתי לפה על ידי מנהלת הוועדה משום שזו ועדה משותפת גם לוועדת המשנה לכלכלה ותחבורה ציבורית.

אורית לב שגב: אני הייתי פה לפני מספר שבועות בתור נשיאת מוסדות התרבות בירושלים, אגב השינויים התחבורתיים.

אורית לב שגב: זה קצת נושא אחר, זה לא בעיות עם הרב-קו.

אורית לב שגב: אני מצטערת, אני לא יודעת עד כמה אתם פנויים להקשיב.

ישראל אייכלר: אין לכם בכלל אוטובוסים.

אורית לב שגב: זאת הבעיה.

אורית לב שגב: אתה הנחית את הנציגים השונים להיות אתנו בקשר.

אורית לב שגב: שלחנו מכתב למספר גורמים ועדיין לא קיבלנו שום תשובה, ובינתיים הפעימה הראשונה כבר החלה.

ישראל אייכלר: וכלל לא יצרו אתכם קשר?

אורית לב שגב: כלל לא יצרו אתנו קשר.

אורית לב שגב: הבעייתיות נותרה על כנה.

אורית לב שגב: ביקשנו להגדיל את תדירות האוטובוסים ולהאריך את משכם לשעות היותר מאוחרות בערב, בהתאם לשעות הפתיחה של המוזיאונים.

אורית לב שגב: הובטח לנו שזה יטופל מול נציגי "אגד", אבל זה לא טופל.

דוד אזולאי: למי פניתם בעניין הזה?

דוד אזולאי: המכתב הופנה למר אלכס לנגר – מ"מ מנכ"ל משרד התחבורה, ליוסי היימן – מנכ"ל העירייה, נדב מרוז – מנהל תכנית אב לתחבורה.

דוד אזולאי: באיזה תאריך זה הופנה?

דוד אזולאי: ב-20 בדצמבר.

דוד אזולאי: העתקים ניתנו לחבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן, חבר הכנסת ישראל אייכלר, ראש העיר ניר ברקת, ואסף אברה

דוד אזולאי: מי מ"אגד" ירושלים.

דוד אזולאי: מאף גורם לא קיבלנו התייחסות.

דוד אזולאי: אני רוצה להעלות שלוש נקודות שמאוד מפריעות לנו, ואנחנו מבקשים התייחסות אליהן.

דוד אזולאי: אחת, התדירויות הנמוכות של הקווים.

דוד אזולאי: שתיים, שאטל ישיר מהרכבת הקלה למרחב השלטוני ושדרת המוזיאונים, שנמצאת שם.

דוד אזולאי: אנחנו אמרנו שהדרך היחידה לרדת מהרכבת הקלה ולהגיע לשדרת המוזיאונים, היא דרך התחנה המרכזית.

דוד אזולאי: היום זה קו 14, כי קו 9 כבר אינו מגיע לתחנה המרכזית.

דוד אזולאי: זה יוצר איזשהו אבסורד – צריך לקחת בתוך ירושלים שלושה אוטובוסים פחות או יותר כדי להגיע למרחב השלטוני.

דוד אזולאי: מהתחנה המרכזית?

דוד אזולאי: מהתחנה המרכזית יש רק קו אחד.

דוד אזולאי: אבל אם אדם רוצה להגיע למוזיאון מהתחנה המרכזית, איך הוא מגיע?

אורית לב שגב: מהתחנה המרכזית זה קו אחד.

אורית לב שגב: אבל אם אדם גר בקריית יובל, קריית משה, בית הכרם וכדומה.

אורית לב שגב: ..

אורית לב שגב: בוטל קו 24א', דבר שמקשה מאוד גם על סטודנטים וגם על משפחות שרוצות להגיע בחגים ובחופשות.

אורית לב שגב: .. אני אעשה איזשהו סדר: הקווים באזור שונו כמעט לגמרי.

אורית לב שגב: למעשה, רק קו אחד נותר על כנו, קו 9, וגם הוא בזמנו הגיע לתחנה המרכזית והיום כבר לא.

אורית לב שגב: קו 24 הוחלף בקו 14, וכעת קו 14 הוא היחיד שמגיע לתחנה המרכזית.

אורית לב שגב: קו 17 אמור גם הוא להיפסק, וקו 24א', שהגיע מהשכונות, בוטל.

אורית לב שגב: אנחנו ביקשנו שקו 24א' יחזור ושייצרו שאטל מצפון שדרות הרצל למרחב השלטוני, שכולל גם את שדרת המוזיאונים, כדי למנוע מצב שבו אדם שגר נניח בקריית יובל, צריך לקחת קו אוטובוס מקריית יובל לרכבת, מהרכבת לתחנה המרכזית, ומהתחנה המרכזית למרחב השלטוני, שכולל את הכנסת, בית-המשפט העליון ושדרת המוזיאונים.

אורית לב שגב: שיהיו אתנו בקשר וינסו לזרז את הפתרון, כי יש הרבה מאוד אנשים מבוגרים, מתנדבים, שמגיעים מדי יום למרחב שלנו ומשפחות שמגיעות בחגים ובחופשות.

אורית לב שגב: במצב הזה, הם יתקשו מאוד להגיע לאזור.

אורית לב שגב: תודה רבה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: שמעון דהרי, יושב-ראש ארגון מנויות השירות, בבקשה.

שמעון דהרי: אני רוצה בהזדמנות זו לברך את השר על שאישר לנו להשתלב, ודחף את נושא מוניות השירות.

שמעון דהרי: הייתי רוצה שהוועדה הזאת תקרא לשלב אותנו בהקדם, על מנת ש-400,000 נוסעים שאנחנו מסיעים מדי יום יוכלו ליהנות מהשירות הזה.

שמעון דהרי: תודה.

ישראל אייכלר: לגבי המוניות, אני רוצה לציין שבוועדת הכלכלה סוכם בשבוע שעבר שהם יגישו תכנית איך כל המוניות יהיו מוכרות ומשרד התחבורה - - - אני מעדכן אותך.

דוד אזולאי: סומך עליך שתמשיך את הפעולה המבורכת הזאת למען נהגי המוניות.

ישראל אייכלר: סמוך עליהם.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: אביתר חוגג, יושב-ראש אגודת הסטודנטים, בבקשה.

אביתר חוגג: שלום לכולם ותודה על ההזמנה.

אביתר חוגג: בעיית הסטודנטים ידועה לכולם ונדונה לא רק כאן.

אביתר חוגג: לכן אני רוצה לדבר דווקא על נושא התחבורה הציבורית הפריפריאלית.

אביתר חוגג: אנחנו הסטודנטים מגיעים אחת לשבוע, לעתים אפילו שבועיים; ובכל עניין הרב-קו, ההנחות החדשות שמגיעות לסטודנטים כמעט ולא רלוונטיות לסטודנטים מהפריפריה.

ישראל אייכלר: למה זה לא רלוונטי?

אביתר חוגג: ההנחות המגיעות לנו בנסיעה בודדת יותר משתלמות מעניין הרב-קו.

אביתר חוגג: זה לפחות מה שיש לנו מול "אגד תעבורה" אשקלון, שמציג לנו את הדברים ככה.

יהודה אלבז: זה פשוט לא נכון.

אביתר חוגג: אני מוכן לשבת - - -

יהודה אלבז: כנראה שאתה לא משתמש בתחבורה ציבורית, כי זה לא נכון.

שלומית אבינח: "אגד תעבורה" פה, היא יכולה להגיב.

אביתר חוגג: אי כיבוד תעודת הסטודנט של חלק ממוסדות האקדמיה - - -

דוד אזולאי: כשאתה קונה את כרטיס הרב-קו כסטודנט אתה לא מקבל הנחה?

אביתר חוגג: לא, לא אמרתי שאנחנו לא מקבלים.

אביתר חוגג: אמרתי שלא בטוח שזה משתלם.

אביתר חוגג: יכול להיות שאני טועה, אני לא רוצה ליפול בדבריי, אני אבדוק את זה שוב.

אביתר חוגג: זאת אינפורמציה שהועברה אליי לפני מספר דקות.

אביתר חוגג: אני כן רוצה לדבר על כך שלא כל המוסדות האקדמיים מוכרים על ידי החברות השונות.

אביתר חוגג: אני יכול לתת את "אגד תעבורה" כדוגמה, כי אני טיפלתי בנושא הזה.

אביתר חוגג: כרטיס סטודנט של מכללת ספיר, למשל, לא כובד שם; בזמן שכרטיס סטודנט אחר כן מכובד.

אביתר חוגג: ככה זה גם בחברות אחרות, למשל "מטרופולין באר-שבע".

אביתר חוגג: יש חוסר - - -

יהודה אלבז: בסדר, אנחנו נטפל בזה.

ישראל אייכלר: יש חברות שלא מכירות במכללות?

אביתר חוגג: כן, יש חברות שלא מכירות במכללות.

דוד אזולאי: פניתם בעניין הזה למשרד התחבורה.

דוד אזולאי: קיבלתם תשובה?

דוד אזולאי: קיבלנו אחרי שבועיים...

דוד אזולאי: עקבנו אחרי הנושא הזה, ולפחות ממה שאני יודע, שזה נכון לאתמול או שלשום, זה עדיין לא מכובד.

דוד אזולאי: אלה התשובות שקיבלתי.

דוד אזולאי: אני יכול להראות אותם אם צריך.

דוד אזולאי: מר אברהם שלום מפסגת זאב, בבקשה, בקצרה.

אברהם שלום: יש כמה בעיות, בהמשך לדברים שאמרו חברת הכנסת יוליה שמאלוב וחבר הכנסת כץ.

אברהם שלום: אני שואל לגבי הדוחות שאנשים קיבלו - - -

דוד אזולאי: אני מציע לא לחזור על הדברים.

דוד אזולאי: לא, לא, אני שואל מה קורה אתם.

דוד אזולאי: כי אנשים פונים אלינו, אנשים ששילמו כחוק וקיבלו דוח שלא כחוק.

דוד אזולאי: הם רוצים לדעת מי מחזיר להם את הכסף.

ישראל אייכלר: איפה הם יכולים לערער?

אברהם שלום: בוודאי.

אברהם שלום: יקימו ועדה, לא יקימו ועדה – מה הם הולכים לעשות?

אברהם שלום: דבר שני, לגבי עצירת הרכבת בגבעת המבתר.

אברהם שלום: הרכבת עוצרת בגבעת המבתר.

אברהם שלום: אומרים לאנשים: פה הרכבת נעצרת, תחכו לרכבת הבאה, היא תבוא עוד עשר דקות רבע שעה, תעלו.

אברהם שלום: יש כאלה שעולים ואז הרב-קו לא נקלט והם צריכים לשלם עוד פעם ומתחיל סיפור.

אברהם שלום: אני חושב שהקו של הרכבת צריך להיות מהר הרצל עד פסגת זאב.

אברהם שלום: לחנות שם ולחזור ריק לדפו.

אברהם שלום: באוטובוסים לא עוצרים את האוטובוס באמצע הדרך ואומרים לנוסעים: תרדו ונביא אוטובוס אחר, כי אני צריך לחזור חזרה.

אברהם שלום: דבר שלישי, לגבי כביש הטבעת, שהזכיר חבר הכנסת כץ.

אברהם שלום: השקיעו בו מיליונים - - -

דוד אזולאי: זה לא המקום.

דוד אזולאי: כביש הטבעת זה נושא אחר.

דוד אזולאי: זה כבר עלה, אז אני רק אחדד את זה.

דוד אזולאי: השקיעו שם מיליונים.

דוד אזולאי: זה כביש שיכול לעזור גם לתושבי פסגת זאב, גם לאלה שבאים מעוטף בנימין, שלא יצטרכו לרדת ולקחת שאטל.

שלומית אבינח: דיברו על זה.

אברהם שלום: דבר אחרון.

אברהם שלום: בפסגת זאב עוד מעט האוטובוסים לא יצאו מהשכונה עצמה, אלא הכול ייעשה לאורך הרכבת הקלה.

אברהם שלום: זאת אומרת שכל מי שירצה לצאת מהשכונה יהיה חייב לעלות על הרכבת הקלה ולעשות כמה מעברים כדי לצאת מהשכונה.

אברהם שלום: יש כאלה שאומרים בריש גלי שהם לא מוכנים לעבור דרך שועפט.

אברהם שלום: אני לא נכנס לסיבות שלהם.

אברהם שלום: כבר יש עצומה.

אברהם שלום: הם לא רוצים לעבור דרך שועפט, אולי רק אם יהיה יותר ביטחון ויותר סיורים.

אברהם שלום: זה דבר שצריך לקחת בחשבון.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: נעבור עכשיו לנציגי המשרדים השונים והחברות השונות.

דוד אזולאי: אתחיל עם משרד התחבורה, שהוא בצעם ממונה על כל החברות.

דוד אזולאי: בבקשה , אדוני.

יהודה אלבז: אני מנהל אגף תחבורה ציבורית במשרד התחבורה.

יהודה אלבז: נאמרו הרבה דברים בהרבה נושאים שונים.

יהודה אלבז: חלקם לא נאמרו מתוך הבנה או היכרות לעומק של הרב-קו.

יהודה אלבז: אני שמעתי פה גופים שכן מעוניינים להיכנס לרב-קו, כי הם רואים בו יתרונות בשבילם ובשביל הנוסעים שלהם.

יהודה אלבז: אז לא הכול שחור.

יהודה אלבז: אני רוצה להזכיר למה אנחנו עושים את הרב-קו ומה התועלת שיש בו.

יהודה אלבז: מדובר על כרטיס אלקטרוני שאמור להיות ללא מגע.

יהודה אלבז: אם יש בעיות בקשר שבין הכרטיס למכשיר, אז תודיעו לנו.

יהודה אלבז: אנחנו פה בשביל לטפל במקרים האלה.

דוד אזולאי: אדוני, שמעת שחלק מהדוברים דיברו על העניין הזה.

דוד אזולאי: נכון.

דוד אזולאי: אני אומר שאנחנו פה בשביל לטפל.

דוד אזולאי: אני מקווה שאתה לא מחכה עכשיו לפנייה.

דוד אזולאי: יש הרבה מקרים שזה עובד טוב, כמו אצל "סיטיפס" למשל, שאצלה הקריאה מאוד מהירה ויעילה.

דוד אזולאי: אני מכיר עוד חברות שבהן הקריאה טובה ומהירה.

דוד אזולאי: הטרנזקציה קורית בפחות משנייה.

דוד אזולאי: זאת אומרת שזה אמור להיות בלי עיכוב.

יעקב כץ: כולם מחויבים באותו מכשיר קריאה?

יהודה אלבז: לא.

יעקב כץ: מדוע לא?

יהודה אלבז: כי יש הרבה ספקים שונים, ואני לא הולך להכתיב ספק אחד.

דוד קשני: למה לא עושים ספק אחד?

שרה פרטוש: יהודה, יש לכם ניסיון טוב עם - - -

דוד אזולאי: רבותיי, אני מבקש.

דוד אזולאי: גברתי, אנא ממך.

יהודה אלבז: אנחנו מכתיבים את הסטנדרט ואת התקן.

יחיאל רודמן: מה התקן?

יהודה אלבז: "Calitso", זה תקן בין-לאומי.

יחיאל רודמן: זה לוקח חמש שניות היום בממוצע.

יהודה אלבז: לא.

שלמה כץ: מה פתאום.

יחיאל רודמן: עמדתי עם סטופר נסיעה שלמה ומדדתי חמש שניות ממוצע מהרגע שבו הבן-אדם מכניס את הכרטיס ועד שהוא מוציא.

יהודה אלבז: אז זו תקלה.

יחיאל רודמן: זו לא תקלה, בדקתי - - -

קריאה: שנייה זה לוקח.

קריאה: חמש שניות.

קריאה: אם זה התקן, אז כולם עובדים שלא לפי התקן.

קריאה: לא נכון, אצלנו זה שנייה.

קריאות: - - -

דוד אזולאי: יש לי בקשה: מר אלבז ישב פה במשך כמעט שעה וחצי ושמע את כולם בקשב רב, אנא מכם.

דוד אזולאי: בבקשה, אדוני.

יהודה אלבז: התקן אמור להיות מאוד מהיר, מתחת לשנייה.

יהודה אלבז: אפילו מתחת לחצי שנייה, אבל בשביל הזהירות אני אומר שנייה.

יהודה אלבז: אם זה לא המקרה, אז תגידו לנו ונטפל.

יהודה אלבז: אם יש תקלות טכניות, אנחנו נתמודד אתן.

יהודה אלבז: זה אמור לקחת פחות זמן ולייעל את העלייה לאוטובוס.

יהודה אלבז: אני מקבל מפה את התחושה שיש בעיה בהסברה.

יעקב כץ: סיפר אדם שכשהוא עולה לרכבת, זה בשנייה, כמו שאמרת.

יעקב כץ: "אבל", הוא אומר, "כשאני הולך למערכות אחרות הן פועלות בצורה שונה" - - -

שלמה כץ: לא, לא, באותה צורה בדיוק.

שלמה כץ: זה מכשיר אחר אבל באותה צורה בדיוק.

יהודה אלבז: הוא אמור לעבוד אותו דבר.

דוד אזולאי: אבל אתה שומע את האנשים.

יעקב כץ: סליחה, סליחה, אני מבקש עוד פעם להבהיר: אין דבר יותר חזק מהמציאות.

יעקב כץ: אם הוא מדבר על משהו מעשי, ניתן לשלוח מישהו שיבדוק אתו ביחד ויראה.

יעקב כץ: זה מה שאני מבקש.

יעקב כץ: הלוא זה דבר שניתן לעשות אותו.

יעקב כץ: ואם יתברר שהמכשיר ברכבת עובד טוב והמכשיר במקומות אחרים עובד פחות טוב, אז אתם רשאים להודיע למפעיל לשנות את המכשירים.

יעקב כץ: זה הכול.

יעקב כץ: הנה, התקדמנו, נכון?

דוד אזולאי: אני מסכים אתך.

דוד אזולאי: יש איזשהו מוקד לפנייה במקרים של תקלות במכשיר הזה?

יהודה אלבז: כן, בוודאי.

דוד קשני: כוכבית 8787.

דוד קשני: יענו לך הכוכבים.

דוד קשני: תאמין לי, נו.

יהודה אלבז: אצל כל מפעיל - - -

קריאה: אין, אין , אין.

דוד אזולאי: כוכבית 8787 - - -

יהודה אלבז: לא מיועדת לזה.

קריאות: לא עובד.

יהודה אלבז: בכוכבית 8787 עונים, אבל זה לא מיועד לזה.

יהודה אלבז: זה מיועד להגיד איך נוסעים ממקום למקום, וזה עובד.

יהודה אלבז: אצל כל מפעיל יש מוקד שירות לקוחות, וזה עובד.

יהודה אלבז: אני אישית בודק ששירות הלקוחות של המפעילים עובד.

יהודה אלבז: אנחנו עוקבים אחרי שירות הלקוחות של המפעילים.

יהודה אלבז: הם כן עונים ומטפלים בפניות אליהם.

יהודה אלבז: אפשר לפנות לשירות לקוחות של המפעילים.

יהודה אלבז: זה עוזר.

שלומית אבינח: המפעילים לא עונים לפניות של הוועדה לפניות הציבור.

שלומית אבינח: הם לא עונים לפניות בכתב של הוועדה.

שלומית אבינח: גם חלק מהם לא רצו להגיע, כי הם אמרו שזה לא קשור אליהם.

יחיאל רודמן: שלחתי מכתב לפני חודשיים ועוד לא ענו לי.

שלומית אבינח: תראה את הערמה שהגיעה.

שלומית אבינח: כל אחד הוא פנייה בפני עצמה.

שלומית אבינח: אזרחים פנו.

דוד אזולאי: יש לנו ערמה של התכתבויות בעניין הזה.

דוד אזולאי: פנינו ועוד לא קיבלנו מענה.

יהודה אלבז: אני אדאג לכך.

דוד אזולאי: אדוני, אני דווקא פונה אליך כנציג משרד התחבורה, כי אתה ממונה על אותן חברות – צריכה להיות פה הנחיה ברורה שיהיה קו טלפון עם מענה לאותם אנשים שיש להם בעיות.

דוד אזולאי: אין היום.

דוד אזולאי: שלא לדבר על אזרח שכבר מקדיש מזמנו כדי להוציא מכתב, והוא לא מקבל מענה.

דוד אזולאי: זה הרבה יותר חמור.

דוד אזולאי: חייב להיות מוקד טלפוני שייתן מענה לכל אותן בעיות ששמעת כאן.

דוד אזולאי: ואם החברות לא מסכימות, הרי שאתם תצטרכו להתמודד עם הבעיה הזאת.

יהודה אלבז: אנחנו נדאג שזה יקרה.

יעקב כץ: עוד מילה אחת.

יעקב כץ: אנחנו כל כך משבחים את השר כץ על הרבה דברים יפים שהוא עשה בתחבורה בשלוש השנים האחרונות.

יעקב כץ: אני מזועזע מהאפשרות שיש מכשירים קולטים מהר את הרב-קו ויש מכשירים שלא קולטים, ואתם אפילו לא יודעים איפה זה קיים.

יעקב כץ: במקרה כזה חייבים לקחת את הטלפון של הבן-אדם הזה או האישה הזו ולרדת לשטח, ללכת כמו אזרח פשוט, להכניס את הכרטיסים שלכם ולראות בשנייה את מה שהם רואים.

שלמה כץ: כל מכשיר שנכנס, נבדק אצלנו מראש.

שלמה כץ: לכן כל העמידה בתקן נבדקת - - -

דוד אזולאי: מר כץ, אני רוצה להסביר לך משהו, אדוני.

דוד אזולאי: שמעת פה דברים.

דוד אזולאי: אל תנסה להתווכח עם העובדות.

דוד אזולאי: אלו עובדות, זה קיים.

דוד אזולאי: במקום להתווכח עם העובדות אני מציע לך שתרים את הכפפה ותגיד: רבותי, יש - - -

יעקב כץ: אני מוכן להצטרף אליכם.

יעקב כץ: בואו נקבע השבוע יום ונעשה סיור עם פשוטי העם.

יעקב כץ: נרד, נלך, נבדוק.

יהודה אלבז: אנחנו נשמח לעשות סיור לחבר הכנסת כץ ולכל חבר כנסת שרוצה, במיוחד חברי הכנסת - - - ומקלב, שכל כך דואגים לתחבורה.

יהודה אלבז: ביום-יום אני רואה את זה.

יעקב כץ: במקום "רב-קו" יקראו לזה "רב-כץ".

דוד אזולאי: זה ההבדל בינינו לביניכם – אני מרים את הכפפה הזאת.

דוד אזולאי: הוועדה לפניות הציבור תצא לסיור ותראה את הדברים ממקור ראשון.

קריאות: לא רק בירושלים, גם בתל-אביב.

דוד אזולאי: רבותי, אני מודיע שנעשה סיור גם לתל-אביב.

דוד אזולאי: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אני מציע לסיור שלושה כצים: שלמה כץ, ישראל כץ ויעקב כץ, שרק הם ייסעו.

יהודה אלבז: התמונה לא כל כך שחורה.

יהודה אלבז: אני מבין שיש טענות, אבל התמונה לא כל כך שחורה.

יהודה אלבז: אני מבין שיש בעיה, ואם לא הסברנו מספיק אז נסביר עוד פעם.

יהודה אלבז: אני מקבל את זה.

יהודה אלבז: נסביר עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, עד שכולם יבינו מה היתרונות, מה החסרונות ומה הכללים.

יהודה אלבז: ואם הנהגים לא הבינו נכון, אז נסביר עוד פעם לנהגים.

יהודה אלבז: נעשה לכל הנהגים רענון, על מנת שכולם יבינו אותו דבר.

יהודה אלבז: אבל אני אומר בצור הפשוטה מאוד: הרב-קו היום בירושלים מאפשר את שיתוף הפעולה החלק בין "אגד" ל"סיטיפס" ואת שיתוף הפעולה המאוד-מאוד מעניין – שאנשים לא האמינו שיקרה – של כרטיס שעתי בתל-אביב בין ארבע חברות.

קריאה: למה כרטיס נייר לא מספיק לזה?

יהודה אלבז: זה עולם אחר.

יהודה אלבז: עברנו מעולם של ימי הביניים, של חתיכות נייר - - -

יחיאל רודמן: מה ימי הביניים בזה?

יחיאל רודמן: זה מצוין.

ישראל אייכלר: יהודה, למה אי אפשר לנסוע עם זה מבית שמש לירושלים?

יהודה אלבז: זה יקרה.

יהודה אלבז: אני מאוד מקווה שעד סוף השבוע יהיה לנו פתרון ראשוני לבית שמש.

יהודה אלבז: אנחנו עובדים על זה כל יום וכל שבוע.

יהודה אלבז: אנחנו לא מרפים ולא נרפה עד שהמערכת של הרב-קו תעבוד בצורה חלקה וטובה.

יהודה אלבז: זה אחד מהיעדים המרכזיים שלנו.

ישראל אייכלר: ולמה אי אפשר לקנות חופשי-חודשי אנונימי?

יהודה אלבז: חכו, לאט-לאט, אני אגע בכל - - -

קריאות: למה לאט-לאט?

קריאות: צריך לעשות את זה מחר.

קריאה: שנייה, הוא נותן תשובות לכול.

יעקב כץ: מנהלת הוועדה מציעה שעל כרטיס הרב-קו יהיה מספר טלפון של המוקד, כדי שאם בן-אדם נתקל בבעיה, הוא יכול להרים טלפון בשנייה ולהגיד: שמי כך וכך, הלוא את כל הפרטים נתתי לכם - - -

יהודה אלבז: אני מתכוון עוד במהלך השנה הזאת להקים מוקד אחד לטיפול ברב-קו לכל המפעילים.

יהודה אלבז: זה הפתרון האמתי ואנחנו נעשה את זה.

יהודה אלבז: אנחנו כבר בדרך, אנחנו נערכים לשיתוף פעולה עם המפעילים כדי ליצור מוקד אחד לטיפול ברב-קו.

יהודה אלבז: אנחנו נעשה את זה.

שלומית אבינח: יהודה, אבל עד שזה יקרה אנשים חווים את זה ביום-יום.

שלומית אבינח: המטרה זה לעודד תחבורה ציבורית, המטרה זה לחסוך זמן, המטרה זה להתייעל.

שלומית אבינח: ברגע שיש לאזרח מספר טלפון למוקד שיענה לו ויכוון אותו מה לעשות, זה יקל עליו.

שלומית אבינח: הרי רוב האנשים שמשתמשים בתחבורה ציבורית אלה אנשים שאין להם אפשרות לנסוע ברכב פרטי, ולכן צריך להקל עליהם.

שלומית אבינח: עד שיהיה מוקד ועד שתהיה מסלקה וכולי – שיהיה מוקד, שיהיה מענה שיעבוד.

יהודה אלבז: אני מתנצל, אבל יש מוקד היום.

שלומית אבינח: מי יודע את המספר?

יהודה אלבז: יש מספר מוקדים כיום שמטפלים בכרטיס חכם: בחברת "דן", בחברת "אגד" ובחברת קווים.

שלומית אבינח: מי יודע את המספר?

שלומית אבינח: איך האזרח יודע לאן להתקשר?

שלומית אבינח: איפה זה מפורסם?

יהודה אלבז: הכול מפורסם.

יהודה אלבז: 2800 מאוד מפורסם.

שלומית אבינח: איפה?

שלומית אבינח: איפה?

דוד אזולאי: מר אלבז, תסכים אתי שאדם לא יכול לחפש את המספר באינטרנט במהלך נסיעה.

דוד אזולאי: זה לא מעשי.

יהודה אלבז: בסדר, אנחנו נאחד את הנושאים, אנחנו בדרך לזה.

דוד אזולאי: אני מציע שבינתיים – עד לחיבור בין כל החברות ולפתיחת אותו מוקד שאדוני דיבר עליו – שלפחות במקומות הנסיעה, בתחנות, יהיה פרסום של אותם טלפונים.

דוד אזולאי: אפשר לעשות את זה מחר בבוקר, לא צריך לחכות עוד חודש.

יהודה אלבז: אני מקבל את זה.

יהודה אלבז: נעשה את זה.

יהודה אלבז: נשים את מספר המוקד בתחנות.

קריאה: וגם בתוך האוטובוס.

יהודה אלבז: בנוגע להגנת פרטיות, זה נושא קשה ומסובך.

יהודה אלבז: הוא לא נוגע רק לרב-קו ולא רק לתחבורה ציבורית.

יהודה אלבז: חברי ועדת הכלכלה יודעים שאנחנו, באמצעות מהלך מאוד מסובך וקשה, מנסים לייצר חקיקה שתמנע פגיעה בפרטיות, ככל האפשר.

דוד אזולאי: בינתיים אתם פועלים ללא חקיקה?

דוד אזולאי: אנחנו פועלים לפי החקיקה הקיימת.

קריאה: אל תאספו נתונים.

דוד אזולאי: אני יודע שזה בעייתי - - -

דוד אזולאי: זה לא שפועלים ללא חקיקה.

דוד אזולאי: יש חקיקה קיימת.

דוד קשני: אין שום חקיקה הקיימת.

דוד קשני: אין.

קריאה: יש מאגרי מידע.

דוד אזולאי: אני לא מאמין שהם פועלים בחלל ריק, אין דבר כזה.

קריאה: יהודה, למה אתם צריכים את כל הנתונים האלה?

דוד אזולאי: רבותיי, אני מבקש.

דוד אזולאי: בבקשה, אדוני.

יהודה אלבז: יש חקיקה קיימת בנוגע להגנת פרטיות, בנוגע לניהול מאגרי מידע ולכרטיסים חכמים.

יהודה אלבז: אנחנו חושבים שהחקיקה לא מספיקה.

יהודה אלבז: אנחנו שותפים לחלק גדול מהחרדות.

יהודה אלבז: אנחנו רוצים להשלים את החקיקה בנושא הזה על מנת שנוכל לתת למפעילים הוראות איך צריך להתנהג.

ישראל אייכלר: אולי תוותרו על הפרטים.

ישראל אייכלר: זה רעיון כל כך פשוט.

יהודה אלבז: אולי יותר קל לוותר על הכול, והכול יהיה בסדר - - -

קריאות: נכון.

קריאות: נכון.

קריאה: הוא מטעה את הוועדה.

קריאה: החוק במדינת ישראל - - -

דוד אזולאי: לא, לא, סליחה, גברתי, אני מצטער.

דוד אזולאי: לא לוקחים רשות דיבור.

דוד אזולאי: אנא ממך.

יהודה אלבז: אני חושב שיש לכרטיס הרב-קו הרבה יתרונות וצריך למזער כמה שיותר את האפשרויות לפגיעה.

יהודה אלבז: אנחנו רוצים לעשות את זה באמצעות חקיקה, ואני משוכנע שכשנשלים את מהלך החקיקה שהתחלנו, נפתור את הבעיות.

יהודה אלבז: גם נמנע את הצבירה של הנתונים האישיים של אנשים.

יהודה אלבז: כבר היום נתנו למפעילים הנחיות שהתנועות יהיו נפרדות.

יהודה אלבז: כבר היום צריך פעולה מיוחדת אצל המפעיל כדי לדעת מי נוסע איפה.

יהודה אלבז: הפעולות של הנסיעה לא מזוהות-בן-אדם, ובפעולות המזוהות-בן-אדם אין תנועות.

קריאה: הפרדת מאגרי מידע.

קריאה: אנחנו רוצים להפריד את מאגרי המידע עוד יותר כדי שהשילוב של המידע לגבי אותו אדם יהיה משהו מאוד חריג ומאוד קשה.

קריאה: אבל בשביל זה אנחנו צריכים עוד חקיקה.

קריאה: על מנת להימנע מפגיעה, אנחנו רוצים לייצר כרטיסים שהם חצי אנונימיים, שיפתרו חלק גדול מהבעיות.

סלעית קולר: מה זה חצי אנונימיים?

יהודה אלבז: שהפרטים מוטבעים רק על הכרטיס ולא - - -

דוד אזולאי: לא הייתי אומר שזה חצי אנונימי.

דוד אזולאי: כשמדובר על תעודת זהות וכתובת, זה כבר לא חצי אנונימי.

שלמה כץ: זה לא עניין של כתובת ותמונה.

שלמה כץ: צריכים להבין שבנושא של הגנת הפרטיות – למרות שכולם מבינים בו ועוסקים בו, והוא כרגע בכותרות –אנחנו מנסים לאזן בין שני ערכים.

שלמה כץ: יש ערך אחד של הגנה על הפרטיות, שהוא ערך מאוד חשוב; ואנחנו, בתור אלה שרוצים לעודד שימוש בתחבורה ציבורית, רוצים להגן עליו לפחות כמו כל אחד אחר.

שלמה כץ: הערך השני, שמתנגש עם הערך הראשון, הוא הערך של השירות.

שלמה כץ: כלומר, אם בן-אדם נקלע לבעיה עם הכרטיס ורוצה לברר מה קרה אתו,

שלמה כץ: למה חייבו אותו, מה היה שם, כן קנס מוצדק, לא קנס מוצדק, מה קורה עם היתרות שלו, כל הבירורים האלה – ברגע שאין לי פרטים על מחזיק הכרטיס, אני לא יכול לתת - - -

קריאות: מספיק מספר כרטיס.

קריאות: למה צריך כתובת, בית-ספר, תעודת זהות - - -

דוד אזולאי: אני מבקש להפסיק להתפרץ.

דוד אזולאי: אל תאלצו אותי להוציא אתכם החוצה.

שלמה כץ: מרבית הפניות שמגיעות למשרד התחבורה הן לא בענייני פרטיות, אלא בדיוק הפוך – בענייני שירות.

שלמה כץ: כלומר, ציבור הלקוחות, שמונה מעל שני מיליון נוסעים בתחבורה הציבורית מדי יום שמשתמשים בכרטיס הזה - - -

יהודה אלבז: שאמורים להשתמש בסופו של דבר.

שלמה כץ: בכל מקרה, מרביתם חשופים לדברים האלה.

שלמה כץ: תראו את היחס של הנוסעים - - -

דוד אזולאי: לא כל האזרחים שמתלוננים מודעים לכך.

דוד אזולאי: אל תיקח את זה כקנה מידה.

דוד אזולאי: אני לוקח כי אפשר להשוות את זה לתחומים אחרים.

דוד אזולאי: אנחנו מכירים גם תחומים אחרים של שירות.

דוד אזולאי: מרבית הפניות אלינו הן בענייני שירות.

דוד אזולאי: רוצים לשחזר את הכרטיסים, רוצים לקבל את היתרה, לדעת מה קורה אם כרטיס אובד - - -

שלומית אבינח: למה לא עונים לאזרחים בזמן?

שלמה כץ: אנחנו מאוד מנסים לאזן בין שני הערכים האלה.

שלמה כץ: למשרד התחבורה אן שום עניין בפרטים האישיים, אלא לשירות.

שלמה כץ: אלא לשירות.

שלמה כץ: הדיונים בחקיקה הזו לוקחים כל כך הרבה זמן משום שצריך לאזן בין שני הערכים האלה.

שלמה כץ: מרבית הנוסעים בתחבורה הציבורית מעוניינים בשירות ולא כל כך מוטרדים מעניין הפרטים.

קריאות: זה לא נכון.

קריאות: מוכנים שהפרטים יישארו, בתנאי שהכסף שלהם יהיה מאובטח והשירות שלהם יהיה מובטח.

קריאות: זה לא נכון.

קריאות: זה לא נכון.

קריאות: כולם אומרים "לא נכון", אבל אני מטפל בזה.

קריאות: אז אני אולי יודע מה נכון.

קריאות: זה שאתה מטפל בזה, זה לא אומר שאת צודק.

יעקב כץ: לא ענית למה אתם חייבים את הפרטים האישיים.

שלמה כץ: פרטים אישיים בסיסיים נדרשים כדי שאני אדע שאתה זה אתה.

שלמה כץ: כשאתה בא אליי ואומר לי שנאבד לך הכרטיס, אני צריך להחזיק את הפרטים שלך ברשומות, את היתרות שלך, כדי לדעת מה להחזיר לך ומה לא להחזיר לך.

איליאיל טיבר: למה 15 פרטים?

קריאה: לא כולם חובה.

שלמה כץ: חלק מהפרטים הם פרטי רשות וחלק פרטי חובה.

שלמה כץ: אם אתה רוצה שאני אספק לך שירות כגון משלוח לבית של הכרטיס שלא קיבלת, אז אתה צריך לספק לי את הכתובת.

שלמה כץ: ואם אתה לא רוצה, אני לא אקח ממך את הכתובת.

שלמה כץ: זה יהיה לבחירתך.

סמדר חן: אתם לא נותנים הנחות.

שלמה כץ: זה פשוט יהיה לבחירתך.

שלמה כץ: צריך להבין את כל הדברים ולא ישר לשפוך את התינוק עם המים.

דוד אזולאי: מר אלבז אני מבקש ממך שתתייחס גם לנושא הקנס על סך 180 שקל.

דוד אזולאי: אני חושב שזה פשוט שוד לאור היום.

דוד אזולאי: אין שום הצדקה שבעולם לכזה קנס.

יהודה אלבז: רק כשהגענו לוועדת הכלכלה הסבירו לנו למה זה לא יותר יקר.

יהודה אלבז: 180 שקל זה מעט.

ישראל אייכלר: איך זה באירופה?

ישראל אייכלר: באירופה זה - - -

יהודה אלבז: לא קבעתי את הקנס לבד.

יעקב כץ: שם זה טייקונים ופה זה אנשים עניים.

ישראל אייכלר: כמה זה באירופה?

יהודה אלבז: - - מתקנת בחקיקה , והסבירו לי למה - - -

דוד אזולאי: אז אולי תסביר לנו עכשיו למה רק 180 שקל.

ישראל אייכלר: כמה משלם באירופה אדם שלא שילם על כרטיס?

יהודה אלבז: תשאלו את התייר.

יהודה אלבז: אני מציע שתשאלו את התייר מה היה קורה לו אם היו תופסים אותו בפריז בלי כרטיס.

קריאה: אבל מחייבים אנשים ששילמו כרטיס.

ישראל אייכלר: מה היה קורה לו?

שי אייזנברג: 50 אירו במקום.

סלעית קולר: אבל אתם מדברים על אנשים שכן שילמו, ומחויבים ב-180 שקל.

שלמה כץ: רגע, רגע, אנשים ששילמו.

שלמה כץ: ..

שלמה כץ: תקשיבו רגע, צריכים להבין - - -

דוד אזולאי: מר אלבז, אני רוצה להגיד לך משהו:

דוד אזולאי: מי שנוסע בתחבורה ציבוריות אלה האוכלוסיות החלשות במדינת ישראל.

דוד אזולאי: כאשר מדובר על קנס של 180 שקל, זה לא בא לשרת את אותם אנשים.

דוד אזולאי: אני לא מוצא שום היגיון – שום היגיון – לקנס כל כך גבוה.

דוד אזולאי: אין הצדקה לכך.

שלמה כץ: תראו רגע, השאלה על מה מדברים.

שלמה כץ: אם מדברים על מישהו ששילם קנס בגלל תקלה, אכן יש בעיה, ולא צריכים לקחת לו 180 שקל וגם לא שמונה שקלים.

שלמה כץ: צריך להחזיר לו את כל הכסף.

דוד אזולאי: על דוח חניה, אם לא שמים כרטיס, מקבלים היום 100 שקל קנס.

דוד אזולאי: על מה אתה מדבר?

דוד אזולאי: 180 שקל לאזרח שהולך לשלם 10 שקלים בשביל לנסוע.

שלמה כץ: הוא לא הולך לשלם.

שלמה כץ: הוא לא הולך לשלם.

שלמה כץ: תראו, בסופו של דבר הכול זה עניין של איזונים.

שלמה כץ: הציבור וחברי הכנסת דורשים שנפתח את הדלתות, שייכנסו בכל הדלתות.

שלמה כץ: הנחת העבודה היא שמרגע שאני מאפשר את הפתיחה של הדלתות אני צריך לעשות אכיפה מרתיעה , כדי שלא ינצלו את הפרצה הזאת לרעה.

שלמה כץ: אני שמח ש-180 שקל זה סכום מרתיע.

שלמה כץ: אני חושב שאיכשהו זה בסדר.

שלמה כץ: אני לא יודע להגיד לך מהו בדיוק הסכום הנכון, אבל הסכום צריך להיות מרתיע.

שלמה כץ: הסכום הזה נועד לכאלה שעלו ולא שילמו.

דוד אזולאי: מה קורה עם אותו אזרח ששילם?

דוד אזולאי: למי הוא פונה?

דוד אזולאי: אמרתי.

דוד אזולאי: בשביל זה יש את המנגנונים האלה של הבירור – האם הוא שילם או לא שילם.

דוד אזולאי: שלא יקרו תקלות - - -

דוד אזולאי: אבל אני שואל למי הוא פונה?

דוד אזולאי: התייר הזה קיבל שני דוחות של 180 שקל - - -

סלעית קולר: אשתו, בניגוד לחוק, קיבלה דוח על שמו.

שלמה כץ: רשמנו לפנינו את הנקודה הזאת, ונצטרך לתת לה פתרון.

דוד אזולאי: מה קורה בינתיים עם אלה שקיבלו דוחות?

שלמה כץ: לא יודע.

דוד אזולאי: מה קורה עם אלה שקיבלו דוחות?

דוד אזולאי: מה הם עושים עכשיו?

דוד אזולאי: ישלמו?

דוד אזולאי: לא ישלמו?

דוד אזולאי: למי יפנו?

דוד אזולאי: תן לנו כתובת.

דוד אזולאי: אתה נמצא בשידור.

דוד אזולאי: מאות אלפי ישראלים מביטים בך כרגע ומחכים לתשובה, אדוני.

דוד אזולאי: הוא קיבל קנס של 180 שקל – למי הוא פונה?

דוד אזולאי: תן לי כתובת.

סלעית קולר: לעורך דין, לתובענה ייצוגית.

סלעית קולר: נראה שזה הכיוון.

קריאות: בדיוק.

קריאות: זה מה שיזיז אתכם.

דוד אזולאי: בבקשה אל תעשי חיים קלים - - -

דוד אזולאי: אני לא רוצה לעשות להם חיים קלים - - -

דוד אזולאי: זה חיים קלים מה שאת עושה.

דוד אזולאי: לא, זה חיים קלים.

דוד אזולאי: אני שואל שאלה פשוטה: אזרח קיבל לפני שבוע ימים דוח של 180 שקל שאיננו מוצדק בעיניו – מה עליו לעשות?

יהודה אלבז: דבר ראשון הוא צריך לפנות ל"סיטיפס" ולערער על הקנס.

סלעית קולר: תוך כמה זמן?

יהודה אלבז: אם הוא לא מקבל תשובה או שאיננו מרוצה מהתשובה של "סיטיפס", הוא יכול לפנות למשרד התחבורה, ואנחנו נטפל בזה.

סלעית קולר: תוך כמה זמן?

דוד אזולאי: בינתיים יש ריבית?

יהודה אלבז: לא.

דוד אזולאי: אם אין ריבית, זה מניח את דעתי, אני מוכן לקבל את זה.

דוד אזולאי: אם לאותו אדם שצריך לשלם את הדוח יש לאן לערער, ובינתיים - - -

קריאה: למי הוא פונה ב"סיטיפס"?

יהודה אלבז: הוא צריך לפנות ל"סיטיפס", ואם הוא לא מרוצה מהטיפול שלהם, הוא יכול לפנות אלינו.

סלעית קולר: ואיך "סיטיפס" גובה ממנו את הכסף ?

סלעית קולר: הרי בינתיים הוא לא משלם כי הוא מחכה לתשובה.

שלמה כץ: אני לא בטוח שאנחנו רוצים לפתוח את זה.

סלעית קולר: אני רוצה לפתוח את זה.

סלעית קולר: האם זה דרך פקודת הגבייה או בדרך אחרת?

דוד אזולאי: לא, לא, סליחה.

דוד אזולאי: גברתי עוסקת בנושאים חשובים, אבל בעניין הזה לא נסבך את העסק יתר על המידה.

דוד אזולאי: אני רוצה תשובה - - -

דוד אזולאי: תני להם את הזמן, והם יבדקו את זה.

דוד אזולאי: אנחנו לא מתכוונים להרפות מהנושא הזה.

דוד אזולאי: עוד חודש אני אקיים עוד ישיבה.

דוד אזולאי: אני רוצה לשמוע פה דברים ברורים מאנשים.

דוד אזולאי: אני לא הולך לעבור על זה לסדר היום.

יהודה אלבז: אני מאוד מצטער על כל מה שאני שמעתי בנושא הקנסות הלא מוצדקים.

יהודה אלבז: אני מאוד מצטער.

יהודה אלבז: ניתנו ל"סיטיפס" הנחיות ברורות בנושא הזה.

יהודה אלבז: אני מזועזע.

יהודה אלבז: אני אגיד את האמת.

דוד אזולאי: האם אדוני אומר שהקנסות האלה נעשים על דעת החברה, בלי אישור של משרד התחבורה?

דוד אזולאי: מה פתאום.

דוד אזולאי: יש חקיקה שמאפשרת ל"סיטיפס" להטיל קנסות במקרה שהאדם לא שילם.

דוד אזולאי: ההנחיות שניתנו ל"סיטיפס" על הדרך לטפל במקרים אחרים - - -

דוד אזולאי: אני מציע לך שחבר הכנסת הרב אייכלר יספר לך על תשובה של "סיטיפס".

דוד אזולאי: בבקשה.

ישראל אייכלר: מכתב מקרי, ממש בתמצית: "החלטתי לצרוך את שירותיה של "סיטיפס".

ישראל אייכלר: אני סטודנט.

ישראל אייכלר: לצערי אף אחת מנקודות הטעינה לא קיבלו את שטרותיי או את כרטיס האשראי שלי.

ישראל אייכלר: הרכבת התקרבה והרהרתי בליבי שאשלם מיד בעמדה שכן עובדת.

ישראל אייכלר: עליתי לרכבת חסר אונים בגלל שלא רציתי להפסיד אותה.

ישראל אייכלר: עבר פקח ברכבת.

ישראל אייכלר: הסברתי לו, ניגשתי אליו, אמרתי לו שלא הצלחתי לטעון את הכרטיס, ושאלתי אם אני יכול לשלם עכשיו.

ישראל אייכלר: הוא ביקש ממני תעודה ורשם לי קנס על סך 180 שקל.

ישראל אייכלר: פונה אני אליכם כאנשים הגונים וסימפטיים: עשו משהו כדי שנוכל לשלם גם במקרה שלא הצלחנו לשלם לפקח או למישהו ברכבת; ובנוסף, שיתקנו את עמדות הטעינה הלא תקינות שפרוסות ברחבי העיר, כי אין דרך אחרת לשלם.

ישראל אייכלר: "

דוד קשני: האם זה חוקי לקחת מאנשים 180 שקל?

דוד קשני: האם זה חוקי?

קריאות: כן.

יהודה אלבז: אני חושב שבמקרה כזה, הפקח שרשם את הקנס טעה.

יהודה אלבז: האזרח הזה צריך לפנות ל"סיטיפס", ואני משוכנע ש"סיטיפס" יטפלו בזה.

דוד אזולאי: אולי נשמע את נציג חברת "סיטיפס".

דוד אזולאי: שי אייזנברג, בבקשה.

שי אייזנברג: ראשית, תודה.

שי אייזנברג: כמה משפטים ברקע, ברשותכם, ואחר כך אתייחס לעצם הסוגייה.

דוד אזולאי: אני רוצה שתזכור שגם אמרו מילה טובה על החברה שלכם.

יעקב כץ: שאין ריח של נפט, כי זו רכבת חשמלית.

יעקב כץ: שמתי לב לזה, זה לא ברח מאוזניי.

יעקב כץ: אנחנו צריכים להתמודד עם הדברים הבעייתיים ולא לשמוח יותר מדי על מה שטוב.

יעקב כץ: אנחנו יודעים שיש גם לא מעט דברים טובים, אבל אנחנו נטפל בתקלות שעוד קורות.

יעקב כץ: צריך לזכור שבסופו של דבר אנחנו מפעיל תחבורה ציבורית כמו כל מפעיל אחר.

יעקב כץ: יש לנו רגולטור שקובע לנו את הכללים, את התעריפים ואת הקנסות.

יעקב כץ: הכול תחת רגולציה מאוד ברורה ומדוקדקת של משרד התחבורה, ואם נדרש אז גם משרד האוצר מעורב.

יעקב כץ: דבר שני, אני רוצה ללכת חצי שנה אחורה, לאוגוסט.

יעקב כץ: אז פתחנו את הרכבת ונתנו לציבור בערך חצי שנה של נסיעות חינם אין כסף כדי להכיר את המערכת, ללמוד אותה ולדעת איך היא עובדת.

יעקב כץ: מאז חודש אפריל העמדנו עמדות להנפקת רב-קו בכל רחבי העיר.

יעקב כץ: עשינו את זה עם הרבה מאוד הסברה, עם פליירים, ועם הסבר לגבי הרב-קו.

יעקב כץ: כבר היינו בוועדה הזאת בהקשר הזה, בטירוף שהיה עם הסטודנטים ערב פתיחת שנת הלימודים בנובמבר.

יעקב כץ: לצערנו הרב, הרבה מאוד אנשים מחכים לדקה האחרונה.

יעקב כץ: ואז, לא חשוב אם אתה נותן הרבה זמן ללמוד, בסופו של דבר מחכים לרגע האחרון, ויש לחץ, ואז גם קורות התקלות.

יעקב כץ: צריך להתמודד אתן, צריך לטפל בהן, אבל לא צריך להתבלבל – צריך להבין שאלה המקרים החריגים, ולטפל בהם.

יעקב כץ: דבר שלישי.

יעקב כץ: באחד בדצמבר התחלנו לגבות כסף ברכבת הקלה.

יעקב כץ: גם אז – בין השאר בהמשך להתחייבות שניתנה על ידי המנכ"ל שלנו לוועדת הכלכלה – במשך שבועיים לא ניתנו קנסות.

יעקב כץ: ראינו שהציבור עדיין לומד את המערכת.

יעקב כץ: ראינו שיש תקלות עם הקודים המשותפים עם "אגד".

יעקב כץ: ולכן, בהחלטה פנימית שלנו, הארכנו – בלי לבקש אישור ובלי לבקש טובה – את אי הטלת הקנסות בשבועיים נוספים.

יעקב כץ: למעשה, עד 31 בדצמבר לא הטלנו קנסות.

דוד אזולאי: אדוני, 180 שקל נראה לך מוצדק?

שי אייזנברג: אני אגיע לזה.

שי אייזנברג: מאחד בינואר התחלנו להטיל קנסות.

שי אייזנברג: צריך להבין שבכל אחת מהתחנות יש לפחות שני פלקטים, פוסטרים גדולים מאוד עם כל הכללים: איך קונים, מה קונים, כרטיס חד-פעמי, 90 דקות, משותף עם "אגד", לא משותף עם "אגד".

שי אייזנברג: ..

שי אייזנברג: הכול, הכול, הכול כתוב שם.

שי אייזנברג: יש הנחות לקשישים, אין הנחות לקשישים...

שי אייזנברג: אני לא חושב שפספסנו משהו, כולל מידע על עגלות ועל ילדים מתחת לגיל חמש.

שי אייזנברג: הכול מופיע בפוסטר.

שי אייזנברג: זה מידע שניתן.

שי אייזנברג: יש מוקד טלפוני שבו זה מוקלט ויש נציגים שנותנים את המידע הזה.

שי אייזנברג: יש אתר אינטרנט שכל הנתונים האלה מופיעים גם בו.

קריאות: זה רק בעברית?

קריאות: לגבי הקנסות.

קריאות: אני מבין שזה נושא כואב.

קריאות: צריך להבין שני דברים.

קריאות: ראשית, כמו שאמר שלמה, זו פעם ראשונה שיש מערכת פתוחה לחלוטין.

קריאות: בן-אדם אמור לקנות בעצמו את הכרטיס ולעלות לרכבת.

קריאות: הוא לא עובר דרך הנהג.

קריאות: הנהג יכול לשבת במרחק של 50 או 60 מטר ממנו, בלי לראות אותו בכלל.

קריאות: יש 12 דלתות שדרכן כולם עולים.

קריאות: לכן צריכה להיות הרתעה.

קריאות: אנשים צריכים להבין שמשלמים ברכבת.

קריאות: הקנס אמור להיות מרתיע.

קריאות: אם יש תקלות, אם יש מצבים שבהם הוטל קנס שלא בצדק, אפשר לפנות אלינו.

קריאות: כבר קיבלנו אי אילו פניות, ויש לנו כוונה להתייחס לכל אחת מהפניות בנסיבותיה האישיות.

דוד אזולאי: אבל אדוני, אני שואל: לא נראה לך ש-180 שקל זה סכום גדול?

יעקב כץ: הוא מראה לך שיטה: תיקח פחות כסף, תקנוס יותר.

דוד אזולאי: אל תפרש אותי לא נכון, - - - חוק.

דוד אזולאי: אני זוכר שפעם, ברכבת הישנה, מי שלא קנה כרטיס שילם עוד חמישים אחוז או כפול ממחיר הכרטיס.

דוד אזולאי: 180 שקל?

דוד אזולאי: על עברת חניה אתה משלם 100 שקל.

שלמה כץ: אבל אם ניקח עוד 50%, יהיה שווה להמר: יעלה פקח – אני אשלם עוד 50%; לא יעלה פקח - - -

דוד אזולאי: אז לא 50% – תכפיל את הכרטיס.

דוד אזולאי: מכובדי, אני חושב ש-180 של זה סכום מוגזם.

יעקב כץ: הוא אומר ש-180 זה גם קנס וגם הרתעה.

יעקב כץ: תאמין לי, אנשים חושבים אלף פעמים לפני שהם חונים בחניה אסורה.

דוד אזולאי: איתי עצמון מהלשכה המשפטית של הכנסת, רצית להגיד משהו?

איתי עצמון: סכום הקנס נקבע בתקנות, באישור ועדת הכלכלה, והוא זהה הן לגבי רכבת קלה והן לגבי רכבת כבדה, וכן לגבי אוטובוסים.

יעקב כץ: למי הכסף הולך?

איתי עצמון: אני מניח שהכסף הולך לחברה-מפעיל-זכיין, לפי העניין.

איתי עצמון: דבר שני.

איתי עצמון: נאמר כאן שהגנת הפרטיות היא ערך.

איתי עצמון: היא לא רק ערך, היא זכות יסוד במדינת ישראל.

איתי עצמון: ולכן התעכב תיקון מספר 100 לפקודת התעבורה, תיקון שהגישה הממשלה ועסק בנושא הכרטיס החכם; וגם תיקון מקביל בפקודת מסילות הברזל.

איתי עצמון: היועצת המשפטית של ועדת הכלכלה מטפלת בנושא, והיא מערבת בזה גם את הרשות למשפט וטכנולוגיה, כדי להבטיח שאותן תקנות שייקבעו לפי התיקונים המוצעים, באמת יבטיחו הגנה על הפרטית ושמירה נאותה של פרטים שימסרו הנוסעים.

סלעית קולר: שמסרו כבר.

איתי עצמון: שמסרו ושיימסרו בעתיד.

דוד אזולאי: איתי, האם במסגרת אותן תקנות שנוגעות לקנס של 180 שקל נאמר אם הוא צמוד, אם יש עליו ריביות.

איתי עצמון: סכום הקנס נקבע לפי סעיף 17 לפקודת מסילות הברזל.

איתי עצמון: נקבע שם שנוסע שנסע ללא כרטיס או שלא הציג או מסר את כרטיסו, מחויב לשלם את דמי הנסיעה בעד המרחק שנסע ותוספת פיצוי כספי שקבע שר התחבורה בתקנות.

איתי עצמון: כאמור, הוא קבע שסכום הקנס הוא 180 ש"ח.

איתי עצמון: אם אינני טועה, הסכום הזה גם מוצמד למדד.

סלעית קולר: ומה לגבי אפשרויות הגבייה שלהם?

סלעית קולר: נניח שלא שילמתי.

סלעית קולר: ..

סלעית קולר: סליחה, אני לא מעודדת אנשים לא לשלם, אני חושבת שאנשים צריכים לשלם.

סלעית קולר: גם קנס זה בסדר גמור, ובתנאי שאנשים חייבים לשלם את זה על פי חוק ושלא נתנו להם דוחות על אנשים אחרים שעשו משהו אחר, או כל מיני סיפורים כמו ששמענו.

סלעית קולר: אבל בהנחה שאני עסוק בוויכוח אתם כדי להוכיח להם שאני לא צריך לשלם את זה, מה קורה?

סלעית קולר: הם יכולים להתחיל הליכי גבייה ולעקל לי את חשבון הבנק?

איתי עצמון: הסמכות ניתנה ל"פקידי הרכבת" – זה המונח בפקודה – כלומר, הפקחים של מפעיל הרכבת הקלה.

איתי עצמון: לפי הפקודה הם רשאים לקנוס, אבל השאלה היא איך עושים שימוש בסמכות הזאת.

איתי עצמון: לפי מה ששמענו כאן, אם באמת הדברים נכונים, זה שימוש לרעה בסמכות.

איתי עצמון: אבל הסמכות נתונה להם, והם צריכים להפעיל אותה בצורה סבירה ובהתאם למה שקבוע בפקודה.

עמית אשכנזי: היא שואלת על מנגנון הגבייה.

סלעית קולר: מנגנון הגבייה אחר כך.

סלעית קולר: לא שילמתי.

סלעית קולר: ..

איתי עצמון: אני חושב שלפי סעיף 17(ד) לפקודת מסילות הברזל, מסירת דרישת התשלום נחשבת כמסירת התראה לפי חוק ההוצאה לפועל.

דוד קשני: זה חוק טורקי , נכון?

איתי עצמון: חוק ההוצאה לפועל?

איתי עצמון: לא.

איתי עצמון: התיקון הוא חדש, מחצי השנה האחרונה.

דוד אזולאי: איתי, תודה רבה לך.

ישראל אייכלר: יש חברות שלוקחות עורכי דין שגובים את הדבר הזה.

שי אייזנברג: עוד הערה אחת.

שי אייזנברג: אמנם חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ לא נמצאת פה, אבל ניתנן פה נתון שאיננו מדויק, ולכן חשוב שנדע את הדברים כהווייתם.

שי אייזנברג: בחצות יוצאת רכבת מנקודת הקצה עד לנקודת הקצה השנייה.

שי אייזנברג: כך שהרכבת מסיימת את הפעילות שלה לקראת השעה אחת, ואפילו יש עוד כמה רכבות שנוסעות גם אחרי אחת.

שי אייזנברג: מדובר על שני הקצוות – גם מחיל האוויר ופסגת זאב וגם מהר הרצל.

יהודה אלבז: רכבת אחרונה יוצאת ב-12 לקצה, ויש אחר כך גם רכבות שנוסעות ל"דפו", ובנסיעתן ל"דפו" לוקחות נוסעים.

שלומית אבינח: שי, הדיון משודר.

שלומית אבינח: אני חושבת שאולי זה המקום להגיד איך פונים אליכם כדי לערער על דוחות, ואם אפשר לתת נתונים על מספר הדוחות שהתקבלו ומספר הדוחות שביטלתם.

שי אייזנברג: אין לי עדיין נתונים על הדוחות.

שי אייזנברג: צריך לזכור שהתחלנו להטיל אותם רק באחד בינואר.

שי אייזנברג: אני מבין שזה כואב, אבל חשוב שתבינו: הטלת דוחות וגביית הכסף אינן הפעילויות המרכזיות שלנו.

שי אייזנברג: יכול להשתמע מפה כאילו זו הקופה הגדולה.

שי אייזנברג: לא.

שי אייזנברג: אנחנו נשמח מאוד שכולם ישלמו וייסעו, ושלא יהיו לנו צרות בגלל אי תשלום ברכבת.

שי אייזנברג: זה הכי טוב לנו.

שי אייזנברג: הכי טוב.

שי אייזנברג: שאף אחד לא יטעה ויחשוב אחרת.

שי אייזנברג: לגבי הנתונים שביקשת, אין לי את הנתונים האלה.

שי אייזנברג: אם זה חשוב, אוכל להשלים.

שי אייזנברג: לגבי שהשאלה השנייה, כל פנייה לרכבת - - -

יעקב כץ: אנחנו חושבים שצריכה לצאת מכם הוראה לפקחים, בעניין שחזר ונשנה פה: ברגישות, בעין טובה, בקצת אהבה.

יעקב כץ: הכול חדש.

ישראל אייכלר: לא כולם גנבים.

יעקב כץ: מתקבלת פה התחושה שאנשים לא יודעים, טועים, פועלים בשוגג.

יעקב כץ: מספיק מקרה אחד כזה כדי ליצור אווירה שלילית.

יעקב כץ: שההוראה לפקחים תהיה: תהיו חד-משמעיים אם אתם חושבים שצריך, אבל בעדינות, ברגישות, באהבה.

שי אייזנברג: ראשית, ניתנו, ועדיין ניתנות, הנחיות כאלה.

שי אייזנברג: צריך להבין שלפקחים יש משימה מאוד לא קלה.

שי אייזנברג: כי כל אחד שלא משלם ונתפס - - -

יעקב כץ: יש הרבה כאלה?

שי אייזנברג: לשמחתנו, כרגע התופעה איננה שכיחה, ואנחנו מקווים שכך זה ימשיך.

שי אייזנברג: הבקרה הדוקה יחסית, ואנחנו עושים את זה במכוון.

שי אייזנברג: אבל ניתנות לפקחים הנחיות מתאימות, ואנחנו גם הולכים לכנס אותם בשבוע הקרוב עם מנכ"ל החברה ולהנחות אותם פנים אל פנים.

יעקב כץ: האם מאז שהתחלתם לגבות כסף יש ירידה בכמות הנוסעים?

שי אייזנברג: הייתה ירידה קלה, אבל עדיין יש הרבה מאוד נוסעים ברכבת, וגם הייתה עלייה לא קטנה בשבוע האחרון בעקבות הפעימה הראשונה שבוצעה על ידי משרד התחבורה.

שי אייזנברג: אנחנו שמחים שאנשים עושים שימוש ברכבת.

שי אייזנברג: ביקשת את הפרטים.

שי אייזנברג: אני לא אתחמק.

שי אייזנברג: יש לנו מוקד פניות ציבור טלפוני, כוכבית 3686.

דוד אזולאי: איפה זה מופיע?

דוד אזולאי: זה מופיע גם בפוסטר וגם באתר האינטרנט שלנו.

דוד אזולאי: באתר שלנו יש גם דרכים לפנות אלינו בכתב – אינטרנט, פקס או כל דרך שהיא.

דוד אזולאי: יש לנו גם שלושה מרכזי שירות בירושלים: בפסגת זאב, בהר הרצל ובתחנה המרכזית.

דוד אזולאי: אלה מרכזים שנותנים שירות באמצעות נציגי שירות.

קריאה: יש מספר בתוך הרכבת?

קריאה: יש בתחנות.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: נציג "דן", בבקשה.

איציק כהן: אני איציק כהן, החשב הכללי של חברת "דן".

איציק כהן: אין ספק שצריך לטפל בכל התקלות שהועלו פה היום, וגם אין לי ספק שזה ייעשה.

איציק כהן: אבל רציתי לומר שהוצגה פה היום תמונה לחלוטין בלתי מאוזנת בכל הנושא של הרב-קו.

איציק כהן: ההתרשמות שלי היא שניתן משקל של 100% לבעיות כאלה ואחרות של התפעול.

איציק כהן: אני, כנציג חברת "דן", לא אמור להגן על הרב-קו.

איציק כהן: הרי לא אנחנו יצרנו את הרב-קו, אלא רק פעלנו לפי הוראות של משרד התחבורה.

איציק כהן: אבל אני אומר לכם שהרב-קו מביא לגידול משמעותי מאוד ברמת השירות.

איציק כהן: זו בעצם מהפכה ברמת השירות.

דוד אזולאי: אין חולק על כך.

דוד אזולאי: הנושא הוא חשוב.

ישראל אייכלר: הוא אומר שיש שיפור בשירות, אבל השאלה אם האזרחים מאמינים בזה.

איציק כהן: לא רק שהם מאמינים...

איציק כהן: זו מהפכה: באמצעות כרטיס אחד אפשר לנסוע בארבע חברות של תחבורה ציבורית בתל-אביב, ובאמצעות תעריף מאוד סביר, יחסית, לא צריך יותר לעשות טרנספרים ולשלם עבורם.

איציק כהן: אני יודע שיש שביעות רצון גדולה.

איציק כהן: ואני שוב אומר: התפקיד שלי אינו להגן על הרב-קו, אבל אני בעד לתת משקל מאוד כבר לרמת השירות.

איציק כהן: דבר שני, בנושא השירות לציבור.

איציק כהן: לפחות בתל-אביב, כשהוקם הרב-קו הוקמו עשרות אתרים להנפקת הרב-קו.

איציק כהן: בכל אתר הוצבו שלוש עמדות.

איציק כהן: הופעלו עשרות דיילים שממש ביקשו מהציבור להכין את הכרטיסים האלה.

איציק כהן: היום, לאחר שחברת "דן" הנפיקה יותר מ-700,000 כרטיסים, אנחנו עדיין מחזיקים תשעה אתרים ובכל אחד מהם יש שלוש עמדות.

איציק כהן: יותר מזה, אנחנו מפעילים ניידות.

איציק כהן: אנחנו שולחים ניידות להנפקת כרטיסי רב-קו לכל בית-ספר, לכל מפעל, לאן שצריך.

איציק כהן: גם יש לנו מוקד שבו אנחנו מקבלים פניות מהציבור ומטפלים בהן.

איציק כהן: אבל יחסית לכמות הכרטיסים שהונפקו – איך נאמר?

איציק כהן: לא כצעקתה.

איציק כהן: אין לי ספק שבשוליים, כרטיס הרב-קו לא מתאים לאדם כזה או אחר, אבל צריך להתייחס לכך בפרופורציה.

ישראל אייכלר: באופן טבעי אנחנו מטפלים בבעיות.

ישראל אייכלר: אני לא מדבר רק על "דן" בתל-אביב.

ישראל אייכלר: יש בעיות באלעד, יש בבית"ר יש בבית שמש.

איציק כהן: אבל נאמרו פה גם דברים לא נכונים.

איציק כהן: למשל, שכשעולים עם הרב-קו זה מעכב את הנהג.

איציק כהן: אני רוצה לומר לך שהיום, אחרי הנהגת הרב-קו, ההתעסקות של הנהג בכסף היא הרבה יותר קטנה.

שמואל גרוסברד: זה רק בגוש דן, ששם יש ערך צבור.

ישראל אייכלר: זאת הנקודה שרציתי להגיד לך: אתה מדבר בשם "דן".

איציק כהן: אני מדבר גם באופן כללי - - -

קריאה: שהנהג - - -

קריאה: לא, לא, היום הנהג – לא רק ב"דן", גם במקומות אחרים – פחות מתעסק בכסף מאשר לפני שהיה רב-קו.

קריאה: קודם הוא היה צריך למכור את הכול, והיום חלק מהטעינות נעשות בעמדות שירות.

קריאה: נאמר פה שהנהגים לא מכירים.

קריאה: אנחנו עשינו הדרכות ואין לי ספק שגם מפעילים אחרים עשו הדרכות.

קריאה: הנהגים מכירים היטב את הדברים.

ישראל אייכלר: שמעת את הגברת.

איליאיל טיבר: לא מכירים.

איליאיל טיבר: למרות שאתה עושה הדרכות, לא מכירים.

דוד קשני: האם אתה נסעת באחד בחודש באוטובוס "דן"?

איליאיל טיבר: אני אומרת לך באחריות מלאה שלא מכירים.

איציק כהן: אני מרשה לעצמי להתייחס לעוד נושא אחד קטן: התקלות ברב-קו.

איציק כהן: לפי הערכה שלי, תמיד תהיה כמות מסוימת של תקלות בכרטיס אלקטרוני, כמו שיש תקלות כאלה בכרטיסי אשראי ובמקומות אחרים.

איציק כהן: השאלה מה אחוז התקלות האלה ואיך מטפלים בהם.

איציק כהן: זה כל מה שיש לי לומר.

דוד אזולאי: מר כהן, אני רוצה להגיד לך: אולי אתה לא יודע, אבל יש הבדל גדול בין ועדת ככלכלה לבין הוועדה לפניות הציבור.

דוד אזולאי: במקרה אני חבר בשתיהן.

דוד אזולאי: בוועדת הכלכלה מקבלים חוקים ותקנות בבחינת "כזה ראה וקדש".

דוד אזולאי: יש פה ושם ויכוח, ועוברים הלאה.

דוד אזולאי: לעומת זאת, בוועדה לפניות הציבור, המדיד שמודד את הפעילות של כל דבר ודבר – לאו דווקא בנושא הרב-קו, גם בנושאים אחרים – הוא הפניות שאנחנו מקבלים.

דוד אזולאי: עובדה שיש נושאים רבים שאיננו מקיימים עליהם דיון.

דוד אזולאי: למה?

דוד אזולאי: כי אין בעיה.

דוד אזולאי: אבל כשמשהו כן מגיע אלינו, זה אומר שיש בעיה.

דוד אזולאי: וכשאנחנו מקיימים הדיון זה אומר שאנחנו מציפים את הבעיה.

דוד אזולאי: וכשאנחנו מציפים את הבעיה, יש לי רק בקשה אחת: שאתם תתייחסו לזה בשיא הרצינות.

דוד אזולאי: הכול בגדר ניסיון, אבל כבר חלף הרבה זמן.

דוד אזולאי: אני אומר בשיא הרצינות ומתכוון לכך: אחרי דיון כזה, אתם, כל הנציגים שיושבים כאן, תתכנסו מחר בבוקר ותשבו ותקבלו החלטות.

דוד אזולאי: זה הדבר הכי חשוב שאתם צריכים לעשות.

דוד אזולאי: אי אפשר להגיד שמתוך שני מיליון יש אחוז כזה וכזה וכזה.

דוד אזולאי: אפילו אם האחוז הזה הוא אחד, מדובר בבני-אדם שסובלים.

דוד אזולאי: אתה צריך לשאוף לכך שיהיו אפס אנשים שסובלים.

דוד אזולאי: זאת המטרה.

איציק כהן: נכון.

דוד אזולאי: תפקידך הוא לתת שירות, ועל זה אתה צריך לעבוד.

דוד אזולאי: אז אפילו אם אדם אחד ישב בוועדה הזאת ויתלונן... כשהמנורה האדומה דולקת ברכב שלך, אתה לא לוקח סיכונים ואומר:

דוד אזולאי: אני אסע עוד כמה קילומטרים ואז אבדוק; אתה עוצר את האוטו ובודק אותו.

דוד אזולאי: פה צריך להתנהג אותו דבר: יש בעיה – צריך לפתור אותה.

דוד אזולאי: אני בהחלט מברך על כך שמר אלבז, נציג משרד התחבורה, לקח את היוזמה.

דוד אזולאי: אני מאוד מבקש גם ממך: קח את היוזמה הזאת ותבדוק את זה.

דוד אזולאי: הרי גם אנחנו רוצים לבוא לפה ולשבח את הנעשה אצלכם.

דוד אזולאי: משרד המשפטים בבקשה.

עמית אשכנזי: תודה, אדוני.

עמית אשכנזי: אני מאוד נהניתי מהדיון היום, דיון שבו נתתם לציבור להישמע.

עמית אשכנזי: אני מברך אתכם על כך.

עמית אשכנזי: אנחנו, כרשות להגנת פרטיות, רואים את עצמנו כמגיני האזרח הפשוט.

עמית אשכנזי: זה כוכב הצפון שלנו.

עמית אשכנזי: נציג הלשכה המשפטית בכנסת – כדרכה של הלשכה המשפטית בכנסת – היה מאוד דיפלומטי כשנתן לממשלה הנחה על משך הזמן שהדבר הזה נמשך.

עמית אשכנזי: אני קורא לך לקיים דיון המשך שבו תקבל את כל התשובות, כולל מאתנו, על שאלות שנשאלו פה.

עמית אשכנזי: נשאלתי פה למה לא עוצרים מחר בבוקר את הנפקת הכרטיסים לילדים, בהתאם לתנאים היום, בהתאם למצב המשפטי.

עמית אשכנזי: והתשובה היא התשובה שעלתה מהצד השני של השולחן.

עמית אשכנזי: אנחנו רואים את התועלות בדבר הזה, אנחנו לא רוצים לשפוך את התינוק עם המים, ואנחנו מנסים להגיע לפתרון שמשקף את כל האינטרסים.

עמית אשכנזי: האם זאת העמדה הנכונה?

עמית אשכנזי: זה צריך לעמוד לדיון ציבורי.

עמית אשכנזי: כשחבר הכנסת אייכלר או כל אחד אחר שואל: "למה אתם צריכים את הכתובת שלי?

עמית אשכנזי: " צריך שהתשובה תהיה ברורה.

עמית אשכנזי: אנחנו לא שמענו פה שום תשובה ברורה.

עמית אשכנזי: לא הייתה פה שום תשובה ברורה.

עמית אשכנזי: אנחנו מחכים לתשובות האלה.

עמית אשכנזי: אנחנו חושבים שחובתן של הוועדה ושל הכנסת לוודא שכשהחוק יוצא תחת ועדת הכלכלה, שיסבירו לכל אדם במדינת ישראל שנדרש למסור פרטים, בשביל מה הוא מוסר אותם.

עמית אשכנזי: לסיכום, אני רוצה להגיד שבעקבות הדיון הקודם, שכונס בוועדת הכלכלה לפני כשבוע, ובו יושב-ראש הוועדה המשותפת קרא לממשלה לשנס את מותניה ואת יתר החלקים שלה ולגמור עם הסיפור הזה, אמורות להתכנס ישיבות דחופות במשרד המשפטים.

עמית אשכנזי: אני מאוד מקווה שנוכל לקדם את הנושא הזה כמה שיותר מהר.

עמית אשכנזי: אבל – ואני אומר בצער – ללא הביקורת של הכנסת על הנושא הזה, ביקורת שגורמת לאנשים להטריח עצמם ולבוא לפה ולהצדיק את הביקורת, הדבר הזה עשוי להיתקע שוב.

עמית אשכנזי: אני מודה לכם על זה שהקדשתם לזה זמן, ואני מודה לאנשים שבאו לפה.

דוד אזולאי: אני מודה לך מאוד על ההערה שלך, ואני מקווה שאתם תהיו לנו לעזר יחד עם הלשכה המשפטית של הכנסת.

דוד אזולאי: אני יודע מקרוב שהמחלקה המשפטית של הכנסת ומחלקת המחקר והמידע של הכנסת עושים עבודה יוצא מן הכלל, והמסמכים המונחים לפניכם מעידים על כך.

דוד אזולאי: מה לעשות שיש החלטות שמתקבלות.

דוד אזולאי: אנחנו מכירים את מציאות.

דוד אזולאי: אני כמעט בטוח שכשחברי הכנסת אישרו את התקנות האלה – ויבדקו את זה בפרוטוקול – לא היו שם מספיק חברי כנסת.

דוד אזולאי: כי אם היו שם מספיק חברי כנסת, אין לי ספק שסכומים כאלה לא היו מתקבלים.

דוד אזולאי: רבותיי, אני רוצה לגשת לסיכום הדיון הזה.

דוד אזולאי: ראשית, אני רוצה להודות לאותם אזרחים טובים שהגיעו על חשבונם הפרטי כדי להגיד את דבריהם.

דוד אזולאי: אני גם מתנצל בפני אותם אזרחים שלצערי הרב, מקוצר הזמן, לא הספקתי לתת להם להתבטא.

דוד אזולאי: אני חושב שצפו כאן בעיות.

דוד אזולאי: הבעיות הללו הן חבלי לידה שצריכים לטפל בהם.

דוד אזולאי: אני מאמין שהצוות המקצועי שיושב כאן – נציגי החברות, נציג משרד התחבורה ונציגי משרדי הממשלה השונים – ישבו, ילמדו את הנושאים האלה, יטפלו בהם ויתנו מענה לאזרחים.

דוד אזולאי: כי לכולנו מטרה אחת: לשפר את השירות הציבורי לאותם אזרחים שמעוניינים לנסוע בתחבורה הציבורית.

דוד אזולאי: על זה אין חילוקי דעות בין אף אחד שיושב סביב השולחן הזה.

דוד אזולאי: אני רוצה להעלות פה כמה נקודות.

דוד אזולאי: דבר ראשון, בנושא הקנס.

דוד אזולאי: אני חושב שצריכה להיעשות מחשבה שנייה.

דוד אזולאי: אני מפנה את זה גם למחלקה המשפטית של ועדת הכלכלה.

דוד אזולאי: צריכה להיות מחשבה חוזרת וצריכה להיות איזושהי פרוצדורה.

דוד אזולאי: קנס של 180 שקל אינו בא בחשבון.

דוד אזולאי: אין דבר כזה.

דוד אזולאי: זה לא יעלה על הדעת.

דוד אזולאי: גם אם הסיבות לקנס מוצדקות.

איתי עצמון: אלה תקנות של שר התחבורה.

איתי עצמון: לנו אין אמירה בעניין.

דוד אזולאי: אדוני, אני מקבל את ההמלצה שלך.

דוד אזולאי: אם צריך שאנחנו נפנה, אז אנחנו נפנה בעניין הזה.

דוד אזולאי: כמו כן, אני מבקש שתוקם איזושהי ועדת ערר על קנסות לא מוצדקים.

דוד אזולאי: צריך למצוא מנגנון שייעל וישפר את זה.

דוד אזולאי: אני לא אומר להוריד את הקנסות, אני בהחלט מסכים עם הגישה הזאת, אבל השאלה כמה ואיך.

דוד אזולאי: הנושא השני הוא הרב-קו המשפחתי.

דוד אזולאי: אני חושב שגם על העניין הזה משרד התחבורה צריך לתת את הדעת.

דוד אזולאי: משפחות ברוכות ילדים שאין להן רכב או שרוצות לנסוע בתחבורה ציבורית – אנא מכם, מצאו את הדרך לענות על בקשותיהן.

יהודה אלבז: אנחנו ביקשנו, אבל יש התנגדות מוחלטת של משרד האוצר.

דוד אזולאי: אז פה צריך למצוא את הדרך - - -

ישראל אייכלר: משרד האוצר חושב שיש יותר מדי ילדים בארץ ישראל.

יעקב כץ: נחליף את שטייניץ.

דוד אזולאי: אני מציע לחבריי חברי הכנסת: זה רעיון שמצריך יוזמת חקיקה.

דוד אזולאי: לא יעלה על הדעת שבמקום לעודד משפחות ברוכות ילדים, אנחנו מכים בהן בצורה כל כך קשה.

ישראל אייכלר: בוא נציע הצעה.

יעקב כץ: הנה – הצעת אייכלר, אזולאי, כצל'ה.

יהודה אלבז: חבר הכנסת אזולאי, אני רוצה לתקן פה משהו.

יהודה אלבז: אנשים אולי לא מודעים – אולי זה נובע מחוסר מידע – שיש אפשרות שבמשפחות ברוכות ילדים, ילד אחד ישלם עבור ילד מתחת לגיל 12.

שרה פרטוש: לא, אין אפשרות כזאת.

קריאה: אף אחד לא יודע.

קריאה: רק הבוקר שמענו את זה.

סלעית קולר: טוב לדעת.

דוד קשני: אבל שני הילדים לא יכולים לנסוע באותה שעה.

דוד קשני: אם הוא נוסע בשמונה - - - בתשע.

דוד אזולאי: אדוני, אני מבקש ממך לא לקחת את רשות הדיבור.

דוד אזולאי: אבל הוא מטעה אתכם.

יהודה אלבז: מה שנקרא - - -

דוד אזולאי: אל תיכנס עכשיו לפרטים.

דוד אזולאי: הבעיה עלתה, שמעת אותה, בוא תיתן פתרונות.

דוד אזולאי: אני כרגע מסכם את הדיון.

דוד אזולאי: אני מציף את הבעיות שעלו בדיון.

דוד אזולאי: אני גם מציע לבדוק מתן הנחה בכרטיס אנונימי ולא רק בכרטיס המזוהה.

ישראל אייכלר: שיוכלו לקנות חודשי-חופשי.

דוד אזולאי: חבר הכנסת הרב אייכלר העלה פה את הנושא של חופשי-חודשי: שיהיה גם הוא אנונימי.

דוד אזולאי: אתם שומעים את הבעיות, הצפנו אותם, תביאו לנו תשובות.

דוד אזולאי: אני רוצה לשמוע מכם למה לא.

דוד אזולאי: נושא נוסף הוא ההתנהגות של הפקחים והנהגים.

דוד אזולאי: מן הראוי שהעניין הזה ישופר.

דוד אזולאי: יש למצוא את הדרך להכשיר את אותם נהגים.

דוד אזולאי: אולי להעביר אותם קורסים.

דוד אזולאי: אני לא נכנס לזה, אתם מספיק מומחים כדי למצוא את הדרך לפתור את הבעיה הזאת.

קריאה: וליידע את הציבור.

דוד אזולאי: אני מבקש מחברת "סיטיפס": נכון שהתחלתם לתת דוחות רק בתחילת ינואר, אבל זה בהחלט יכול לעזור לנו אם עד סוף החודש נדע כמה דוחות נתתם במשך התקופה הזאת.

דוד אזולאי: דווחו לוועדה.

דוד אזולאי: זה ילמד אתכם ואותנו.

דוד אזולאי: יכול להיות שמדובר במשהו זניח, נניח עשרים קנסות במשך חודש, ואז אולי נרד מהנושא הזה; נמצא מנגנון אחר.

דוד אזולאי: בכל מקרה, אני מאוד מבקש לקבל את הנתון הזה.

דוד אזולאי: לגבי מאגרי המידע.

דוד אזולאי: אני לא רוצה להיכנס לזה, אבל מדובר בנושא בעייתי.

דוד אזולאי: אני יודע שבוועדת המדע של הכנסת היו ויכוחים קשים ביותר בנוגע למסירת פרטים בנושא שהוא הרבה יותר חשוב מהרב-קו, נושא המאגר הביומטרי.

דוד אזולאי: היו דיונים קשים ומסובכים הרבה מאוד זמן.

דוד אזולאי: זה רק פיילוט שיצא לדרך ועדיין אף אחד לא יכול להגיד איך זה מתבצע.

דוד אזולאי: איך אומרים: "סוף מעשה שמחשבה תחילה" – צריך לבדוק את הנושא הזה בזהירות רבה, במיוחד כשמדובר בבני נוער עד גיל 18.

דוד אזולאי: הוועדה תפנה למשרד החינוך כדי לבדוק אם הוא שותף להחלטה הזאת ואם הוא אכן אישר את כניסתן של חברות לתוך כותלי בית-הספר כדי לאסוף פרטים וכדי שירכשו שם את הרב-קו.

דוד אזולאי: אני חושב שאסור לעשות דבר כזה, זה לא נראה לי דבר תקין.

דוד אזולאי: אם משרד החינוך אישר את זה, נצטרך לבדוק את העניין.

דוד אזולאי: דבר נוסף.

דוד אזולאי: פנו אליי בתלונה לגבי הכרטיסיות הישנות.

דוד אזולאי: ביקשנו בישיבה הקודמת לאפשר לאותם אנשים, אם לא להשתמש בהן, לפחות לקבל את ההחזר.

שלמה כץ: ממירים אותן.

דוד אזולאי: אפשר עדיין להמיר אותן?

דוד אזולאי: בוודאי.

דוד אזולאי: אני מודה לך, אדוני.

דוד אזולאי: לגבי כביש הטבעת בפסגת זאב.

דוד אזולאי: נמצא פה חבר הכנסת כץ, שהוא חבר בוועדת חוץ וביטחון.

דוד אזולאי: אני מניח שיש להם טיעונים - - -

יעקב כץ: אני לא חבר.

יעקב כץ: הייתי מת להיות חבר.

יעקב כץ: אין לנו מקום, אנחנו באופוזיציה.

דוד אזולאי: בכל אופן, בעניין הזה צריך לפנות לוועדת חוץ וביטחון כדי לקבל תשובות.

דוד אזולאי: יש כביש מוכן, נכון?

דוד אזולאי: כן, יש כביש מוכן.

דוד אזולאי: אבל זה לא המקום לדון בזה.

יהודה אלבז: הבעיה היא מי יאייש את המחסום.

יהודה אלבז: צריך לשים שם מחסום ולהחליט מי יהיה אחראי עליו.

יהודה אלבז: אף אחד לא רוצה - - -

דוד אזולאי: אני לא נכנס לזה.

דוד אזולאי: זה לא תפקידנו.

דוד אזולאי: אלה דברים ברומו של עולם, ואני משאיר אותם לאנשים מקצועיים.

דוד אזולאי: אנחנו עוסקים בענייני "עמך", לא בדברים של גנרלים וכולי.

דוד אזולאי: זה לא בשבילי.

דוד אזולאי: לגבי המוקד הטלפוני, עלתה פה הצעה ראויה, שכדאי שתאמצו אותה: להדפיס את מספר הטלפון על הכרטיס עצמו.

דוד אזולאי: אם תאחדו את כל המוקדים למספר טלפון אחד, זו בכלל תהיה ברכה ותועלת לכלל הציבור.

דוד אזולאי: יש פניות של הציבור הרחב שנשארות ללא מענה.

דוד אזולאי: אני אומר לכם שהוועדה לפניות הציבור, לצערי הרב, לא קיבלה חלק גדול מהפניות.

דוד אזולאי: אני רוצה לחזק את דבריו של חברי, חבר הכנסת כץ: יש לנו הערכה רבה לשר התחבורה, שעושה באמת דברים נפלאים, ומפרגנים לו כמעט מכל קצות הבית.

דוד אזולאי: אין לי ספק שכשהוא ישמע את הדברים האלה זה בוודאי לא יהיה לרוחו.

דוד אזולאי: לכן הייתי מציע לתת פתרון ומענה לנושאים האלה.

דוד אזולאי: הוועדה תקיים סיור מתואם גם באזור המרכז וגם באזור ירושלים.

דוד אזולאי: נתאם את זה עם משרד התחבורה, עם "אגד" ועם "סיטיפס".

קריאה: במנהל הקהילתי פסגת זאב.

דוד אזולאי: שם נאכל את ארוחת הצהריים.

דוד אזולאי: יש בקשה של עמיתי, יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת הרב אייכלר, לגבי שילוב של בית שמש, בית"ר, אלעד, שוהם וכל ערי הפריפריה, וששירותי המוניות יהיו בכרטיס אחד.

ישראל אייכלר: בכרטיס רב-קו.

שמואל גרוסברד: מה עם ערך צבור?

ישראל אייכלר: על זה אנחנו מדברים.

קריאות: לא, זה משהו אחר לגמרי.

דוד אזולאי: רבותיי, אני מודה לכולם, הישיבה נעולה.