ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 229, 2012-01-17 11:00

דני דנון: בוקר טוב לכולם.

דני דנון: אני שמח לפתוח ישיבה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

דני דנון: היום על סדר יומנו נושא שעסקנו בו בעבר, בטוח נעסוק בו גם בעתיד: אתגרי הסברה של ישראל באמצעי התקשורת הבינלאומית.

דני דנון: יש לנו אורח מיוחד היום, מר לרס לרסון – Welcome, ברוך הבא.

דני דנון: אנחנו מאוד שמחים שאתה נמצא איתנו.

דני דנון: לרס הוא שדרן רדיו פופולארי מאוד בארצות-הברית, אנחנו מברכים את השר יולי אדלשטיין ואנשי משרדו, שערכו פרויקט חשוב מאוד של להביא לארץ שדרנים בכירים, להציג להם את העובדות.

דני דנון: כמי שעוסקים בנושא ההסברה רבות, אנחנו יודעים שעצם זה שמישהו מגיע לארץ, ורואה את הדברים במו עיניו, ופוגש את האנשים, ומתרשם – כבר העבודה נעשתה.

דני דנון: מבחינת מדינת ישראל, אני יכול לומר, אנחנו רוצים לא תקשורת או מסבירנים אוהדי ישראל.

דני דנון: אנחנו רוצים מסבירנים שיסבירו ויציגו את העובדות.

דני דנון: אנחנו מאמינים בצדקת דרכנו, מאמינים בדרך שלנו, אנחנו רק רוצים שיבואו נציגי תקשורת שיציגו את העובדות כמות שהן.

דני דנון: כמי שנמצא בזירה הבינלאומית, אנחנו רואים לפעמים את חוסר הידע ואת המגמתיות הרבה מאוד בכלי התקשורת הזרים, ולעיתים קשה מאוד להתמודד.

דני דנון: אנחנו נרצה לשמוע היום מלרס ומנציגים אחרים שנמצאים פה, אנשי תקשורת לא מישראל – כמובן שגם אלו מישראל יוכלו להתייחס, ונשמח שיתייחסו לנושא של האתגרים, ואיך אפשר להתגבר ולשפר.

דני דנון: אין פה ניצחון, אין פה נוק-אאוט, אבל אלו נקודות שנצברות לאורך זמן במאבק החשוב של ההסברה.

דני דנון: לפני שאנחנו נבקש מהאורח שלנו, לרס לרסון, אני רוצה לבקש מהשר, יולי אדלשטיין, שאפשר להאשים אותך, יולי, בדיון היום – או להודות לך, יותר נכון לומר – באמת, להודות לכם על היוזמה של להביא לפה את אנשי התקשורת ולעשות איתם את הסיור בארץ.

דני דנון: הוועדה, כמובן, גם רואה חשיבות שאנחנו מקיימים את הדיון הזה.

דני דנון: אני מבקש מהשר יולי אדלשטיין, בבקשה, השר אדלשטיין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כל, אני מצטרף לברכת "ברוכים הבאים" לכל הנמצאים כאן, בוודאי ללרס, Welcome.

יולי יואל אדלשטיין: אולי אפשר להאשים אותנו כמשרד ביוזמה לקיום הדיון הזה, אבל יחד עם זאת – ואני אתחיל ממשהו שהוא בעיני לא פורמאלי ולא מובן מאליו, אני מודה ליושב-ראש הוועדה, או גם במיוחד למנהלת הוועדה, לדנה, על ההיערכות לדיון הזה – גם דיון משודר, גם עם תרגום, גם בהתראה מאוד קצרה.

יולי יואל אדלשטיין: תאמינו לי שלפעמים בגלל מסמר קטן, בגלל בעיות טכניות, נופלים דברים מאוד חשובים.

יולי יואל אדלשטיין: דני, חבר הכנסת דנון, אני מודה לך מאוד על קיום הדיון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: בעצם סיכמת כבר את רוב הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: בעינינו, אין כאן איזשהו קרב אגרופים שבסופו צד אחד מנצח בנוק-אאוט.

יולי יואל אדלשטיין: המאמצים שלנו מאז הקמת המשרד בשנתיים וחצי האחרונות – ואני יודע שהמאמצים האלו נעשו גם לפני כן, לא אנחנו המצאנו את הגלגל, גם בכנסת, גם במשרד החוץ, גם בגורמים חוץ-ממשלתיים, ארגונים וולונטריים – נעשו לא מעט מאמצים לפתוח את התמונה על המסך, או ליד המיקרופון, או בעיתון.

יולי יואל אדלשטיין: קצת להציג את ישראל לא כמדינת War zone, כמדינה של אזור הקרבות, אלא על כל המגוון של הדעות, והזוויות והחיים.

יולי יואל אדלשטיין: הגענו למסקנה שפרט לפעילות הענפה במה שנקרא New media, באינטרנט, לא נוכל לעקוף – גם לא היתה כוונה לעקוף – את התקשורת הקלאסית, מכיוון שעוד חכמים מאיתנו אמרו מזמן: לא דומה שמיעה לראייה, למרות שרדיו עוסק בשמיעה.

יולי יואל אדלשטיין: החלטנו, יחד עם השותפים שלנו בארצות-הברית, פרויקט בשם America's Voices, להביא לארץ גם שדרני רדיו, גם שחקנים מובילים מן התעשייה, על מנת שיראו במו עיניהם.

יולי יואל אדלשטיין: בשיחה שקיימנו עם מר לרסון, הוא התבדח על זה שכבר שאלו אותו אם אומרים לו את מי לראיין, מה לומר ומה להדגיש בשידורים שלו.

יולי יואל אדלשטיין: אז ברור לגמרי שאנחנו כאן משרתים את האורחים שלנו – הם מבקשים מראש מה הם היו רוצים לראות, את תחומי העניין המיוחדים שלהם, את האנשים שהם היו רוצים לפגוש, ואנחנו משתדלים להיענות לכל הבקשות, או לרוב הבקשות, כל מה שביכולתנו.

יולי יואל אדלשטיין: כולנו תקווה, אדוני היושב-ראש, שבאמת, במסגרת החשיפה – ואני לא רוצה בנוכחות השדרן עצמו להרעיף עליו יותר מידי מחמאות מקצועיות, אני גם לא איש מקצוע, אבל נתוני הרייטינג מדברים בעד עצמם.

יולי יואל אדלשטיין: הוא וגם ארבעה נוספים שהגיעו לפניו מגיעים כל אחד לקהל של מיליונים ועשרות מיליונים באמצעות השידור.

יולי יואל אדלשטיין: כולי תקווה שבמסגרת השידורים האלה – שגם ימשכו, בעזרת ה' – אנחנו נוכל להציג את ישראל כפי שאנחנו מכירים אותה, כפי שכולנו מכירים, ולא כפי שהיו רוצים לצייר אותה שונאינו ואויבינו.

יולי יואל אדלשטיין: הדבר הזה, לדעתי, הוא מאמץ משותף, ולכן אני גם ביקשתי לקיים את הדיון הזה כאן.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמח שהגיעו גם חברי כנסת, אני בטוח שיצטרפו עוד נוספים, כאלה שהנושא חשוב להם, בוער להם, ונוכל גם לשמוע וגם להשמיע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה לשר יולי אדלשטיין.

דני דנון: יש פה אנשי תקשורת ישראלים, שלא תהיה אולי הצעה אולי להוציא את אנשי התקשורת הישראלים לחוץ-לארץ.

דני דנון: הם יטענו שאנחנו מנסים להדיר אותם.

דני דנון: יכול להיות - - - יוזמה, ואני יודע שגם החילופים האלה מבורכים.

דני דנון: אני רוצה לפנות לידידנו, לרס לרסון, שהגיע במיוחד, לתת לו לשאת דברים, אבל לשאול אותך, לרס: התחושה שלנו, כאנשים שמנסים להשפיע, שיש פער גדול מאוד בין הבית הלבן, בין הממשל, נקרא לזה; לבין הציבור האמריקאי.

דני דנון: לפעמים אני רואה את זה בעצמי, בהופעות.

דני דנון: אני אומר את זה בצורה אישית, אני לא מדבר על דעת הוועדה – אם אנחנו רוצים לדבר לציבור האמריקאי, נשמח לשמוע ממך, מעבר לסקירה, איך אתה מציע לנו להגיע או לדבר ישירות לציבור האמריקאי, כי אני יודע שכשאנחנו מדברים על תמיכת ארצות-הברית בישראל, זה לא שחור ולבן, זה לא רק הבית הלבן, זה לא הסנאט.

דני דנון: זה דבר מורכב מאוד, ואנחנו רוצים להשתמש בניסיון שלך, וגם ביכולת שלך לדבר למיליוני אנשים, לתת לנו את הכלים להגיע לציבור האמריקאי.

דני דנון: בבקשה, לרס, תודה רבה, שוב, שהצטרפת אלינו היום.

לרסון לרס: שלום, ובוקר טוב.

לרסון לרס: That's about the limit of my Hebrew vocabulary, so I will have to do the rest in English.

לרסון לרס: I appreciate the invitation from the minister.

לרסון לרס: Thank you very much, it was a pleasure to speak with you this morning.

לרסון לרס: I am a radio guy.

לרסון לרס: I've been a journalist 37 years.

לרסון לרס: I do a talk-show in now, actually I do two of them – one is to a region of our country and the rest is to the United-States as a whole.

לרסון לרס: I have stations all over the country, but it's a real pleasure to be here.

לרסון לרס: I've been here three times before, this is my fourth trip.

לרסון לרס: The massage you've heard is about transparency, about showing the world who you really are.

לרסון לרס: Every one of the trips I've taken here – I've wanted to show that to my audience, and let them ask whatever they want.

לרסון לרס: 's Voices has made it possible for me to bring the radio show here.

לרסון לרס: I did it last night, because I have to do it in the middle of the night, here to be on in the middle of the day back at home, and my audience understands that.

לרסון לרס: Some of them are critics of mine, but they all, I think, wanna here what my experiences here are, and I want to show them what your country really is, and what's really going on here.

לרסון לרס: You're right that there are a lot of misconceptions in my country among average folks about what's really happening here, and I find thus nearly every day, when people ask questions about what I've learned on these trips, or even during these trips.

לרסון לרס: They'll call me and say: what about this and what about that.

לרסון לרס: And I will tell them what my experiences are.

לרסון לרס: And I think that's a good way to communicate to the rest of the world – what's really happening here in .

לרסון לרס: I wear this little flag because I'm a friend of , and I am an unabashed friend.

לרסון לרס: In my brand of journalism I'm allowed to give my opinion, which means I'm allowed to say: I'm a friend of Israel, and that’s the side I'm on.

לרסון לרס: I will be a defender of .

לרסון לרס: However, having said that, I'm glad to have critics on the program, they will question what it is that’s happening here, and how people are being treated.

לרסון לרס: And I'm happy to do that, because I think that the best arguments in the world are ones that can be tested by having tough questions asked, and having real answers given, because when you do that, you clear the air of thus misconceptions.

לרסון לרס: I'm not a tremendous fan of the current president of the United-States, and I don’t think he has done your country a lot of favorers.

לרסון לרס: In fact, the phrase that we'd use most commonly is that sometimes he's throwing you under the bus.

לרסון לרס: And I will say that I have said that myself, and I believe it's true.

לרסון לרס: I think that the United-States should be a great friend of , and it's a very important subject back at home – the presidential campaign right now.

לרסון לרס: This subject comes up at nearly every debate and nearly every public appearance – how much the United-States should support .

לרסון לרס: You are a democracy, beacon of freedom in this region and you do things in this region that no other country does.

לרסון לרס: You treat your Arab citizens, Arab-Israelis better then they would be treated in an Arab country.

לרסון לרס: And that is one of the great ironies that sometimes doesn’t come home to people until they here somebody like me come over, see it, and than say it on the radio.

לרסון לרס: I don’t have an audience as big as some of my colleagues, like Sean Hannity, and Rush Limbaugh, and Mark Levine – Mark is good friend of mine.

לרסון לרס: But it's important, I think, for you to communicate.

לרסון לרס: It may seem odd to you – why would you communicate to the United-States through radio?

לרסון לרס: There are network, television, there's CNN.

לרסון לרס: Well, the thing is CNN tries to tell your complicated story in a minute and a half.

לרסון לרס: People like me and my business have three hours every night – three hours, to really unravel the very complicated situation and allow a full explanation of it to people.

לרסון לרס: I just can't tell what a pleasure it is to be able to be in your country again.

לרסון לרס: I will bring my radio show back here again and again.

לרסון לרס: I think it's an important thing you're doing through 's Voices in – to allow people like me to com here, experience your country firs hand, and to tell our stories to the audience that we have back in the United-States.

לרסון לרס: And since I've learned once that shorter is better, I will end at that point.

לרסון לרס: And – תודה.

דני דנון: You can start working for the CNN.

דני דנון: תודה רבה, לרס.

דני דנון: One question I want to ask you: from where do you get the information about ?

דני דנון: What is your source of information, which websites, where did you get your information from?

לרסון לרס: Thanks to the Internet – and thanks to Al Gore for inventing it - - that’s a joke even here.

לרסון לרס: But, I'm able to go online to Jerusalem Post, to Haaretz, to DEBKAfiles, to many places that I can gather information from, and you want a double check.

לרסון לרס: Information that you read, as you said – I shouldn’t believe everything I read about you in the newspaper, I read about him in the newspaper this morning.

לרסון לרס: I guess I have to double check that.

לרסון לרס: But that's where we get our information.

לרסון לרס: That, and every time I've come here we've made contacts with people, who we can call and put on the radio shoe live back to the United-States if they willing to stay up in the middle of the night.

לרסון לרס: We've done that, and it's a great benefit to us.

לרסון לרס: We've been able to talk to people from many of your journalistic organizations as well as - - -

דני דנון: תודה.

דני דנון: Thank you.

דני דנון: חבר הכנסת דניאל בן סימון, בבקשה.

דניאל בן-סימון: תודה, אדוני היושב-ראש.

דניאל בן-סימון: אני לא רוצה לפגום באווירה החגיגית של האירוע הזה, אבל לצד אורחים שאוהבים אותנו עד חנק כמעט – מ- Fox newsאו מרשתות אחרות – אני מציע להביא גם כאלה שאוהבים אתנו פחות, ולשאול אותם מה מעיק עליהם.

יולי יואל אדלשטיין: זה כבר נעשה.

דניאל בן-סימון: רגע.

דניאל בן-סימון: זאת אומרת, אני הייתי מנסה לגוון, לא לטבוע בתוך ים של אהבה, בכאלה שאוהבים אותנו.

דניאל בן-סימון: הבעיה היא דווקא עם אלה שאוהבים אותנו פחות, והם דווקא מטובי ידידנו, שיש להם מחלוקת איתנו, ויש לנו נטייה להטביע אותם יחד עם המחלוקת.

דניאל בן-סימון: זו טעות גורפת שקורת בשנים האחרונות, לצערי.

דניאל בן-סימון: ומי כמוני, שמסתובב בעולם – יש לאנשים שאלות לגבינו: האם זו סרבנות ישראלית, או בעצם מאבק נואש, קשה למצוא פיתרון לסכסוך?

דניאל בן-סימון: וזו שאלה לגיטימית.

דניאל בן-סימון: מי כמוך, אדוני השר, יודע את זה.

דניאל בן-סימון: אנשים שואלים – לאן שאתה לא הולך – לגבי דרכנו.

דניאל בן-סימון: ואנחנו נאבקים – ואני יודע את זה פה – זה מאבק קשה, מתיש, כדי למצוא נוסחה שתיתן איזושהי תחושה של אופטימיות לשני הצדדים.

דניאל בן-סימון: אבל מכאן להגיע למצב שאנשים שחולקים עלינו, יש נטייה מסוימת – מסוכנת – להוציא אותם מחוץ לגדר.

דניאל בן-סימון: והם לא שונאים שלנו, יש להם מחלוקת.

דניאל בן-סימון: ואתם יודעים במה המחלוקת, ויש גם כאלה שרואים תמונות מבית-שמש ושואלים: תגיד, מה קרה לכם?

דניאל בן-סימון: לא יכול להיות שכל מי ששואל ותוהה, ומעלה איזושהי תמיהה, מיד יסווג.

דניאל בן-סימון: עם כל האהבה שלי ל-Fox news – ואני מידי פעם צופה ב-Fox news – אני אוהב את האהבה הזו, מי לא אוהב את האהבה הזו.

דניאל בן-סימון: אבל יש ערוצים אחרים, אדוני דובר משרד החוץ, מי כמוך יודע.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, צריך לראות, בהקשר הזה – ודווקא דני דנון, אני פונה אליך, כמי שמסתובב באמריקה, ושמעתי את ההערה לגבי הנשיא אובמה פה, שלדעתי היא לא במקום.

דניאל בן-סימון: אסור גם לגשת לאובמה בגישה הזאת, שאנחנו תחת גלגלי האוטובוס של אובמה.

דניאל בן-סימון: רבותי, אסור לנו להגיע למצב הזה, ושוב, מתוך אותה גישה, ברגע שהוא מעיר הערה – ואני שומע מראש הממשלה, מנשיא המדינה, שהוא הנשיא הכי ידידותי שהיה לישראל.

דניאל בן-סימון: אז תחליטו.

דניאל בן-סימון: לכן אני אומר, לא להטביע את התחושה הזאת של השאלה יחד עם האיש השואל כאילו הוא אנטי-ישראלי, אנטי-ציוני, אנטי-יהודי, אנטישמי.

דניאל בן-סימון: אסור להגיע לזה.

דניאל בן-סימון: אדוני השר, מי כמוך יודע את זה, כמה אנשים שואלים שאלות, והם שואלים מתוך סימפטיה לישראל.

דניאל בן-סימון: יש כמובן שונאי ישראל, אבל לא הייתי מסווג את השועלים ואת הפונים יחד עם הקבוצה הזאת, שיש לה בעיה גנטית אולי עם המדינה הזאת.

דניאל בן-סימון: אני רק אומר, לגבי האנשים שעוסקים בזה, בישראל, ולנסות לשקף את ישראל – או משרד החוץ, משרד ההסברה, הרבה משרדים – לתת כבוד גם למי ששואל את השאלה ומעלה תהייה.

דניאל בן-סימון: זה הכול.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, אני לא מתכוון להתערב כל שנייה, אבל מכיוון שהסוגיה מאוד רגישה, ואולי לא תיארתי נכון את הפרויקט.

יולי יואל אדלשטיין: הדבר שמעניין אותנו באהבת השדרנים הוא, תסלחו לי, הרשימות שמתפרסמות בארצות-הברית מבחינת הרייטינג.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מנסים להגיע לטופ של הטופ, ולא היינו מגיעים - - תסלחו לי, אבל את לרס לרסון אני לא בטוח שאפשר לפתות בכרטיס טיסה חינם לישראל.

יולי יואל אדלשטיין: רוב השדרנים האלה הם לא שם.

יולי יואל אדלשטיין: מעניין אותנו לא אם הם בעד אובמה או נגד אובמה, בעד ישראל או נגד ישראל, אלא לכמה מיליוני מאזינים הם יכולים להגיע.

יולי יואל אדלשטיין: יתר על כן, ידידי, חבר הכנסת בן סימון, בביקור האחרון של הצד השני של הפרויקט, של מה שנקרא "סלבריטאים", שאלו אותי אם יש לי בקשות מיוחדות לגבי העתיד.

יולי יואל אדלשטיין: במשלחת האחרונה היו חמישה אנשים, מתוכם אחד יהודי, ארבעה לא יהודים.

יולי יואל אדלשטיין: כולם היו פעם ראשונה בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי כן, יש לי בקשה מיוחדת.

יולי יואל אדלשטיין: אם בין החברים שלכם יש אנשים שאולי – ב"פייסבוק" או ב"טוויטר", או בשיחות אתכם – הביעו ספקות לגבי ישראל והמדיניות שלה, והאכזריות שלה, וכל הסיפורים שאנחנו שומעים, תגייסו אותם לביקור בישראל, תביאו אותם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מסכים איתך שאנחנו צריכים להגיע למגוון, כך שהמסר הזה שלך, לא רק שאני מסכים איתו, אלא אנחנו מבצעים את הפרויקט הזה סביב הפרמטרים שאתה זה עתה דיברת עליהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, ואני מתכוון לא להתערב ככה.

דני דנון: אני אקפיד על זה.

דני דנון: אני רוצה לפנות לנציג משרד החוץ, מר יגאל פלמור, מנהל מחלקת עיתונות ודובר המשרד.

דני דנון: יגאל, שתי שאלות: אחת, מה המעורבות שלכם בפרויקט, אם בכלל?

דני דנון: שתיים, מבחינת ההסברה של משרד החוץ, אתם מגיעים לאנשים החשובים האלה?

דני דנון: אני מדבר על הטלוויזיה בכבלים, על הרדיו בכבלים.

דני דנון: זאת אומרת, השאלה היא אם ההודעות שאתם מוציאים, אם זה מגיע גם למקומות הפחות – אתה יודע, זה לא הדסק של Fox וה-CNN, זה איזה מקום באַיוֹוָה או במקום אחר.

דני דנון: השאלה היא אם מבחינה הסברתית מגיעים לשם המסרים שאתם רוצים להוציא.

יגאל פלמור: אתה רואה את העיגולים השחורים מסביב לעיניים שלי?

דני דנון: באת מ - - -

יגאל פלמור: לא מהמרחק, תאמין לי כשאני אומר לך.

יגאל פלמור: זה בגלל שאנחנו נלחמים על כל קול.

יגאל פלמור: כל אחד יודע להגיד CNN, נכון, זה קל להגיד, זה מותג מוכָר.

יגאל פלמור: יש מותגים שבארץ הם מוכרים פחות, אבל במדינה המסוימת שבה אנחנו עובדים, בכל מידה, הם מוכרים יותר.

יגאל פלמור: ויש מותגים שמוכרים עוד פחות, אבל לנו הם חשובים, כי אנחנו לא רוצים להזניח אף סקטור בדעת הקהל.

יגאל פלמור: לכל סקטור יש את החשיבות שלו, ולא משנה אם כלי התקשורת הזה מגיע להמונים, או רק לסקטור מפולח מאוד, אבל עם השפעה מבחינתנו.

יגאל פלמור: אנחנו רוצים להגיע גם לשם.

יגאל פלמור: אנחנו באמת נלחמים על כל אחד, ועל כל מיקרופון, ועל כל מצלמה, ועל על כל עט.

יגאל פלמור: אנחנו מנסים להגיע בצורה ישירה או עקיפה – יש כאלה שפותחים לנו את הדלת ומוכנים לדבר.

יגאל פלמור: יש כאלה שלא מוכנים לדבר, לא רק בגלל מחלוקת, כי הם פשוט לא מוכנים לדבר.

יגאל פלמור: אתם מכירים את זה היטב.

יגאל פלמור: ואז אנחנו לא מוותרים על האפשרות לדו-שיח, גם אם הוא עקיף, גם אם הוא באמצעות מתווכים.

יגאל פלמור: אנחנו רוצים להגיע גם לשם.

יגאל פלמור: אנחנו שמים חומרים על השולחן, אנחנו שמים חומרים באינטרנט.

יגאל פלמור: אנחנו מפיצים, או שאנחנו דואגים שהם יגיעו בדרכים אחרות.

יגאל פלמור: ואנחנו כמובן מזמינים לארץ – מחלקת העיתונות שלנו מזמינה עשרות משלחות של עיתונאים בכל שנה, מכל העולם – לפי סדר עדיפויות כזה או אחר כמובן, כי התקציב מוגבל, מה לעשות.

יגאל פלמור: אנחנו מזמינים - - -

דני דנון: בהמשך לשאלתו של חבר הכנסת סימון, מגיעים גם עיתונאים, נקרא להם "ליברליים" בהשקפתם?

יגאל פלמור: אני אתייחס לזה - - -

דניאל בן-סימון: "ליברליים" – זה - - -

דני דנון: אתה רוצה להגדיר את זה אחרת?

דניאל בן-סימון: לא, לא, אני שמח על - - -

יגאל פלמור: אני אתייחס לזה באופן ישיר.

יגאל פלמור: מה זאת אומרת - - -

דני דנון: יש לי תארים אחרים, אבל התאפקתי.

דניאל בן-סימון: אני יודע, אני מאוד מעריך את המאמץ שלך לשמור על איזשהו - - -

יולי יואל אדלשטיין: הוא ספר עד 10 ואז אמר "ליברליים".

דניאל בן-סימון: זהו, יצא לו ליברלי.

יגאל פלמור: כשאמרתי שאנחנו נלחמים על כל קול, אני מתכוון בוודאי לכל קול, כולל הקולות הביקורתיים ביותר.

יגאל פלמור: אנחנו לא מוותרים על אף אחד מראש.

דני דנון: ואתם מצליחים להביא אותם לארץ?

יגאל פלמור: יש כאלה שלא, שלא מוכנים לדבר איתנו בכלל.

יגאל פלמור: לא איתנו ולא עם מקורבינו, ולא עם אף אחד.

יגאל פלמור: אבל אנחנו מנסים, דופקים על כל דלת.

יגאל פלמור: יש כאלה שמוכנים לשמוע ומוכנים לבוא.

יגאל פלמור: קודם לבוא לשיחה עם איש השגרירות, עם השגריר, או עם הדובר, ואחר-כך אולי גם למשלחת לישראל, בוודאי.

יגאל פלמור: יש כאלה שרוצים לבוא באופן עצמאי, לא במשלחת מאורגנת על-ידנו.

יגאל פלמור: אנחנו בודקים את כל האפשרויות, ואנחנו מנסים לקרב את הקרוב ואת הרחוק.

יגאל פלמור: אני לא רוצה להגיד לך שהאתגר היותר גדול הוא לקרב את הרחוקים דווקא, כי את זה כולנו יודעים, ושם אנחנו משקיעים את המאמצים, שלפעמים הם היותר מתסכלים, אבל ודאי שאנחנו לא מניחים את ידינו מאף אחד.

יגאל פלמור: אנחנו לא מתייאשים מהביקורתיים, לא מהעוינים, ולא מהמשמיצים.

יגאל פלמור: אנחנו מנסים להגיע גם אליהם, ולדבר לכל אחד בשפתו.

יגאל פלמור: הדבר הכי חשוב זה להיות מסוגל לדבר לכל אחד בלשון שלו, ובשפה שלו, ובמושגים שלו.

יגאל פלמור: אי-אפשר להשתמש לכל אחד בשפה אחת, ודברים אחדים לכולם.

יגאל פלמור: זה המאמץ העיקרי של ההסברה מהצד שלנו כלפי העיתונאים בכל העולם.

יגאל פלמור: תודה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לפנות למר יעקב אחימאיר מהערוץ הראשון.

דני דנון: יעקב, אתה היית נציג בארצות-הברית שנים מספר.

דני דנון: יצא לך לעבוד עם הגופים האלו, שהם לא הגדולים והבולטים?

דני דנון: אני לא יודע בנתונים, אדוני השר, אבל הם משפיעים במצטבר לא פחות מהגדולים.

יעקב אחימאיר: תודה לך, חבר הכנסת דני דנון.

יעקב אחימאיר: בתשובה לשאלתך, אני יכול להגיד שפעמיים כאשר הייתי בשליחות של רשות השידור לוושינגטון, אז באופן אישי, כאשר סיקרתי את ארצות-הברית – אם אפשר לדבר בלשון הכללה – אהבתי במיוחד לסקר את שני בתי הנבחרים.

יעקב אחימאיר: לא עקב היחס שלהם לישראל, אלא עקב הרוח הדמוקרטית הנאורה, הפתוחה, הרעננה.

יעקב אחימאיר: כל מי שהיה בגבעת הקפיטול ובילה שם שעות רבות וימים רבים, כפי שאני ביליתי כעיתונאי – ועשיתי את זה משום שאני הייתי עיתונאי – יכול רק להעריץ בראש ובראשונה את הרוח הפתוחה, את מידת האדיבות, שלא תמיד קיימת בפרלמנטים אחרים של מדינות דמוקרטיות.

יעקב אחימאיר: היחס בין אדם לאדם, בין סיעה לסיעה בבית הנבחרים.

יעקב אחימאיר: העובדה שאזרחים אמריקנים באים לגבעת הקפיטול, נפגשים עם הנבחרים שלהם.

יעקב אחימאיר: אבל זה כמובן עניין של טעם אישי.

יעקב אחימאיר: אני מבין שהדיון הזה עוסק במדיניות של ישראל, זאת אומרת, איך לרכוש אוהדים למדיניות של ישראל.

יעקב אחימאיר: כעיתונאי ישראלי – ובדרך כלל אני מודה שאני פרו-ישראלי, רוב הימים אני פרו-ישראלי – אני רוצה לשאול אותך, אדוני היושב-ראש, ואת חברי הכנסת, ואת כבוד השר אדלשטיין, האם אתם יכולים להסביר לי מהי המדיניות של ישראל.

יעקב אחימאיר: כאשר השגרירים של ישראל נפגשים עם מקביליהם במשרדי החוץ בבירות העולם, האם הם יכולים לומר בצורה נכונה, בצורה מגדירה, בצורה דפינטיבית, כמו שאומרים, מהי המדיניות של שולחי, של ממשלת ישראל.

יעקב אחימאיר: הרי שר החוץ של ישראל אומר שאין סיכוי להגיע לשלום עם הפלסטינים.

יעקב אחימאיר: אני לא זוכר בדיוק את הניסוח שלו – בקרוב או בדורות הבאים.

יעקב אחימאיר: בעת ובעונה אחת מתקיימות שיחות בעמאן בין נציגות ישראל לבין נציגות פלסטינים.

יעקב אחימאיר: על מה השיחות האלו?

יעקב אחימאיר: מי צודק בהשקפה שלו?

יעקב אחימאיר: האם יש סיכוי לשלום או אין סיכוי לשלום?

יעקב אחימאיר: אם אין סיכוי לשלום, ושר החוץ של ישראל מתווה, כאילו, את המדיניות של ישראל, אז מה הטעם לשיחות בעמאן?

יעקב אחימאיר: אם יש טעם לשיחות בעמאן, אז לעניות דעתי הפשוטה, שר החוץ צריך לקדם את השיחות הללו, ולא לשפוך מים צוננים.

יעקב אחימאיר: פירושו של דבר, ששגרירים, כאשר הם מדברים עם מקביליהם במשרדי החוץ, אני לא יודע מה הם אומרים.

יעקב אחימאיר: אולי בקורס הצוערים מלמדים אותם איך להתפתל.

יעקב אחימאיר: אני לא יודע, אולי השר אדלשטיין יכול להסביר מהי המדיניות של הממשלה.

יעקב אחימאיר: האם לקיים שיחות עם הפלסטינים, או מראש אין סיכוי בדורות הבאים, כפי שאומר שר החוץ.

יעקב אחימאיר: הערה נוספת שאני רציתי לומר, אמר דובר משרד החוץ – בוודאי הדברים לא תלויים בדובר משרד החוץ, ככל שאני מכבד אותו, מר פלמור – כשאנחנו מנסים להגיע לכל מקום, לכל פינה, לכל תחנת רדיו נידחת באיווה או בניו המפשייר, או לא משנה – ויש ערך עצום, מהניסיון שלי, לתחנות הרדיו המקומיות בארצות-הברית – בקיצור, אנחנו מנסים להגיע לכל פינה.

יעקב אחימאיר: יש למדינת ישראל מסביר אחד מצוין, כשרוני מבחינה רטורית, קוראים לו בנימין נתניהו.

יעקב אחימאיר: העיתון החשוב ביותר בעולם – שאני לא כל-כך בין אלה שמסכימים עם כל מה שכותב מר תום פרידמן, שהוא בעל טור חשוב בעיתון הזה – ביקש ממר נתניהו לכתוב מאמר, אולי בתשובה למה שכתב אבו-מאזן, אולי הזדמנות להזים את השקרים שכתב אבו-מאזן ב-New York Times.

יעקב אחימאיר: וראש הממשלה, או נציגו, שלח מכתב למערכת ה- New-York Timesואמר: סליחה, אני לא כותב בעיתון שלכם.

יעקב אחימאיר: העיתון שלכם הוא נגדנו, אם לצייר זאת בלשון גסה.

יעקב אחימאיר: אני חושב שראש הממשלה, עם כל הכבוד, הוא דובר מצוין, בעצרת האו"ם, בקפיטול, בשני בתי הקונגרס, אני חושב שזו היתה טעות מצידו להחמיץ את ההזדמנות לכתוב מאמר ב- New-York Times.

יעקב אחימאיר: האם אנחנו צריכים לדבר רק עם הידידים שלנו?

יעקב אחימאיר: אנחנו צריכים לדבר עם אנשים שלא מסכימים איתנו.

יעקב אחימאיר: ומי כמו ראש הממשלה, שהוא כישרוני בכתיבה, וכישרוני ברטוריקה.

יעקב אחימאיר: אני מתפלא – זו דעתי האישית – שהוא נטש את ההזדמנות הזאת.

יעקב אחימאיר: הוועדה הזאת מתכנסת בעיתוי ממש מיוחד, כי נדמה לי שממש בשעה הזו שר החוץ של ישראל, אביגדור ליברמן, אמור להופיע בשימוע - - -

דני דנון: לא, הוא לא בארץ.

יעקב אחימאיר: או נציגיו אמורים להופיע בשימוע במשרד המשפטים, שבסופו יוחלט אם להגיש נגדו כתב אישום או לא להגיש נגדו כתב אישום.

יעקב אחימאיר: ואני פונה לחברי הכנסת, איך הם לא מגנים על זכויות בסיסיות של אזרח, כל שכן, אדם שתופס תפקידים בכירים בממשלים הישראלים, שבמשך יותר מעשר שנים נחקר ונחקר ונחקר, והכנסת לא שמה איזשהו מחסום לשנים שבהן אדם נחקר.

יעקב אחימאיר: מה היה קורה אם כל אחד מאיתנו היה נחקר במשך חמש שנים, עשר שנים?

יעקב אחימאיר: מעל ראשו מרחפת עננה בעניין בסיסי של זכויות אדם, ואף אחד לא אומר לפרקליטות: רגע אחד.

יעקב אחימאיר: עד כאן המשטרה, עד כאן הפרקליטות.

יעקב אחימאיר: יש גבול לחקירה.

יעקב אחימאיר: חקירות צריכות להתנהל.

יעקב אחימאיר: זה לא עניין פוליטי – פעם אחת זה ליברמן ופעם אחת זה מיסטר X.

יעקב אחימאיר: והכנסת שותקת.

דני דנון: יעקב, אני הייתי נהנה לשמוע אותך, אבל קצת הרחבת את היריעה.

יעקב אחימאיר: ברגע זה שמתי נקודה.

יעקב אחימאיר: אני מבין אותך, תודה רבה לך.

יולי יואל אדלשטיין: לרס למד על ישראל בעשר דקות.

דני דנון: אני רוצה לומר לגבי הנושא שהעלית על מדיניות הממשלה.

דני דנון: אנחנו לא נדון עכשיו מהי מדיניות הממשלה – האם היא טובה או לא – אבל כן, שגרירי ישראל עושים את עבודתם, מייצגים את מדינת ישראל, מייצגים מציאות – מציאות טובה, רעה – מייצגים את המציאות היום של מדינת ישראל עם העקרונות שיש.

דני דנון: אני רוצה רק לומר מילה לידידי לרס, אחד הכשלים שאנחנו גאים בו זה הדמוקרטיה.

דני דנון: אני זוכר שהייתי שליח בארצות-הברית בתחילת שנות ה-90.

דני דנון: התחלפו שרי החוץ במדינת ישראל.

דני דנון: ראש הממשלה היה שמיר.

דני דנון: היו חוברות על ההסברה – כמה חשוב לשמור על יהודה ושומרון.

דני דנון: היו בחירות במדינת ישראל, הגיע ראש ממשלה חדש, רבין, ושר חוץ.

דני דנון: ארגזים של חומרי הסברה שמשרד החוץ הפיק והפיץ בכל המקומות בפלורידה – זרקו.

דני דנון: אני לקחתי אותם אז, לשימוש.

דני דנון: זרקו.

דני דנון: הגיעו חומרים חדשים, שיוסי ביילין – שהיה סגן חוץ נמרץ – הוציא על הסכמי אוסלו, וכמה הם טובים.

דני דנון: המסר השתנה לחלוטין.

דני דנון: וזה קושי אמיתי שאנחנו צריכים לקחת אותו בחשבון בדמוקרטיה – שאנחנו משנים את המשטר, ומשנים את העמדות, וקשה לעשות פעילות הסברה אפקטיבית, ארוכת טווח, כשיש שינוי כל-כך דרסטי בעמדות שאנחנו מייצגים.

דני דנון: אבל אנחנו כולנו גאים בדמוקרטיה, ומוכנים לשלם את המחיר הזה של להפסיד נקודות בהסברה, אבל הבוחר בסופו של דבר אומר את דברו.

דני דנון: לגבי הנושא של ה- New York Times – אני לא דוברו של ראש הממשלה.

דני דנון: אני לא יודע אם השר רוצה להתייחס.

דני דנון: אני פרסמתי מאמר ב- New York Times.

דני דנון: כל אחד מאיתנו, אם היה יכול היה מפרסם כל שבוע בבמה חשובה שכזאת, אבל אנחנו לא באים להציג את עמדתו של ראש הממשלה.

דני דנון: אני רוצה לפנות לויקטוריה כנר.

דני דנון: ויקטוריה, רק שנשמע אותך, בואי תתקרבי למיקרופון.

ויקטוריה כנר: תודה רבה.

דני דנון: רק תציגי את עצמך בבקשה.

ויקטוריה כנר: כן, אני אשמח.

ויקטוריה כנר: אני שותפה בחברת Bottom Line Consulting, אנחנו עובדים עם התקשורת הזרה בישראל, לאו דווקא מארצות-הברית, אלא גם מאירופה וממקומות אחרים.

ויקטוריה כנר: כמו כן, אנחנו עובדים גם עם התקשורת הזרה בחוץ לארץ, מקדמים כל מיני נושאים ישראלים, ועושים את זה בכיוונים שונים.

ויקטוריה כנר: אנחנו בעצם יצאנו מהפוליטיקה.

ויקטוריה כנר: ראינו והבנו שאם אנחנו לוקחים את הדרך של הכלכלה, דרך התרבות, הדרך האנושית, של מיהו הישראלי, אז אנחנו הרבה פעמים מצליחים הרבה יותר.

ויקטוריה כנר: אני הקשבתי וחשבתי בדיוק על מה שאמר מר דנון עכשיו על הקושי שיש כשמתחלפים המשטרים, מאוד קשה להמשיך עם הקו של ההסברה.

ויקטוריה כנר: אז בואו נצא מזה, למה אנחנו כל הזמן חוזרים לפוליטיקה?

ויקטוריה כנר: למה אנחנו לא מדברים על משהו אחר – בכלכלה, בתרבות, בתקשורת, האנשים היפים והכול-כך מיוחדים שנמצאים כאן.

ויקטוריה כנר: מר לרסון, אולי תוכל להגיב גם על זה – האם הקהל יודע את זה, ב- villagesהקטנים, בכפרים הקטנים, שיש כאן אנשים שבאים מכל רחבי העולם, באים לגור כאן, באים ללמוד כאן, באים לפתח את החלומות שלהם כאן.

ויקטוריה כנר: אנחנו חושבים שהמסרים האלה לא ידועים.

ויקטוריה כנר: אנחנו נשמח לשתף פעולה עם כל אחד שירצה לפנות אלינו ולהעביר לכם את החומר, את המידע, ולהגיע עם המסרים היפים האלו על המדינה שלנו.

דני דנון: תודה רבה, ויקטוריה.

דני דנון: חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה.

מרינה סולודקין: First of all, Lars, it's a great pleasure to see you here

לרסון לרס: Thank you very much.

לרסון לרס: It's a pleasure to be here.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר שאני מאוד אוהבת את התוכנית הזאת של משרד החוץ, שמביאים אנשים לשמוע מה קורה כאן - - -

דני דנון: משרד ההסברה.

מרינה סולודקין: משרד ההסברה, יחד עם משרד החוץ, אני מבינה, ביחד עם ועדת העלייה והקליטה - - -

דני דנון: על זה אין לנו קרדיט, אנחנו היום מארחים.

מרינה סולודקין: כי אני חושבת שחייבים להבין את מדינת ישראל.

מרינה סולודקין: שמעתי מיעקב הרבה פרטים מאוד נכונים, כשהוא דיבר עכשיו.

מרינה סולודקין: אני אומרת לכם, זה לא העניין.

מרינה סולודקין: העניין הוא אם אנחנו צודקים או לא צודקים.

מרינה סולודקין: אנחנו צודקים, ובגלל זה קל לעשות הסברה בחוץ לארץ.

מרינה סולודקין: אני אומרת לכם לא סתם.

מרינה סולודקין: אני הייתי פרילנסרית ב-BBC, עבדתי כאן ברשת קליטת עלייה.

מרינה סולודקין: אני מתראיינת הרבה ב"הד מוסקבה" - - -, גם כותבת בעיתונות בשלוש שפות.

מרינה סולודקין: אנחנו הגענו – אני, יולי ויוליה – ממדינה שאמרו: צדקנו, יולי - - -

דני דנון: גם חבר הכנסת מיכאלי הוא מאותה מדינה.

מרינה סולודקין: גם מיכאלי מאותה מדינה.

מרינה סולודקין: צדקנו, לכן ניצחנו.

מרינה סולודקין: אז אנחנו צודקים, ובגלל זה, אני חושבת, קל לעשות את הדברים.

מרינה סולודקין: בתוכנית הזו, יולי, אני לא רק רוצה לראות עוד שדרנים שמביאים לכאן מארצות-הברית.

מרינה סולודקין: איפה אירופה?

מרינה סולודקין: איפה הצרפתים?

מרינה סולודקין: איפה חברינו - - -

דני דנון: הצרפתים זה בן סימון.

יולי יואל אדלשטיין: בן סימון מייצג אותם.

דניאל בן-סימון: אחרי הבחירות הבאות הם יהיו פה.

דני דנון: רשמנו על-ידי הפרוטוקול.

דניאל בן-סימון: כשהשלטון יתחלף.

מרינה סולודקין: אני רוצה לראות גם את חברינו מרוסיה ומאוקרינה.

מרינה סולודקין: אתם לא יודעים איזה רושם עשתה שם עסקת שליט.

מרינה סולודקין: אמרו: איש אחד, יהודי, חייל פשוט, שהחלפנו בלא פחות מ-1000 אנשים.

מרינה סולודקין: איזו מדינה – זו מעצמת על שיכולה לעשות את זה.

מרינה סולודקין: ועכשיו, ללרס, עוד פעם.

מרינה סולודקין: I ask you, Lars, help us to free Jonathan Pollard.

מרינה סולודקין: He is 25 years in American prison, he's very ill physically and spiritually.

מרינה סולודקין: Help us, we are organized here in the Israeli Knesset, and we turned to the Ambassador of the , and we are asking to free Jonathan Pollard.

מרינה סולודקין: Help us.

מרינה סולודקין: Thank you.

דני דנון: תודה רבה, חברת בכנסת סולדקין.

דני דנון: בועז ביסמוט, מ"ישראל היום", בבקשה.

בועז ביסמוט: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, קודם כל תודה על ההזמנה.

בועז ביסמוט: אולי בגלל שהייתי 16 שנה עיתונאי בחו"ל, ואולי בגלל שהייתי ארבע שנים נציג רשמי של מדינת ישראל במדינה – גם ערבית, צריך להגיד – אני חייב להודות שלי באופן אישי לא מפריע לשמוע פעם גם עיתונאי שהוא אוהד ישראל שמגיע לכאן.

בועז ביסמוט: למען האמת, לא מפריע לי גם לשמוע פעם קטגור, כי סנגורים יש בשפע.

בועז ביסמוט: אני גם לא מבין למה ההלקאה העצמית, עד שסוף-סוף מגיע לפה מישהו שקצת יגיד לנו כמה דברי שבח, אז צריך להגיד שאנחנו רוצים לשמוע כאלו, שאנחנו שומעים מהבוקר עד הלילה.

בועז ביסמוט: עכשיו אני רוצה להגיד דבר אחד.

בועז ביסמוט: מה שלי באופן אישי מפריע, זה העניין הזה שאומרים הרבה "המדיניות של הממשלה", אם זו הנוכחית, אם זו הקודמת.

בועז ביסמוט: עם כל הכבוד, אני הגעתי לחו"ל, והייתי כתב חו"ל מסוף שנות ה-80.

בועז ביסמוט: אותו פזמון ששומעים היום – שמענו גם אז.

בועז ביסמוט: וכמה מפתיע שגם אז, בכלי התקשורת הזרים, כאשר טעו, תמיד זה היה כנגד ישראל.

בועז ביסמוט: יותר מזה, אני אגיד לך, מה שגם מפריע לי זה לא - - כי שמעתי הבוקר – כל אותם אלה שכותבים לא מכירים את מדינת ישראל, לא מכירים את ישראל בכלל, וכותבים דברים נגדה, או שלא נוטים לכיוון שלה, או דברים לא נכונים.

בועז ביסמוט: לי יותר מפריעים אותם אלה שכן מכירים את מדינת ישראל – ופה אני מצטרף דווקא לחבר הכנסת בן סימון – שכן מכירים את מדינת ישראל, ולא כותבים דברים שנוטים לכיוון שלה.

בועז ביסמוט: אני הצטרפתי למקצוע הזה – עוד מעט 30 שנה, אני במקצוע הזה של העיתונות.

בועז ביסמוט: הכתבה הראשונה היתה בדצמבר 1983 – מה שלא עושה אותי צעיר, למרות שיכולתי להיות גם - - - שנה קודם, וזה יותר גרוע.

בועז ביסמוט: אבל אני אגיד רק דבר אחד, אם תרשה לי, אני יודע שלמקצוע הזה אנשים הצטרפו למען יושרה, כדי לתאר את האמת, כדי לתאר מציאות.

בועז ביסמוט: היום עיתונאים, עם כל הכבוד, רוצים או מחפשים קודם כל, איך אני מוצא חן.

בועז ביסמוט: איך אני מוצא חן בעיני העורך שלי, איך אני מוצא חן בעיני הקורא שלי.

בועז ביסמוט: זאת אומרת, שכשאני מגיע לישראל, אני בא כבר עם דעה קדומה.

בועז ביסמוט: מה שמפריע לי – ואני חושב שכאן הקושי הגדול – הוא איך אני משנה דעה קדומה.

בועז ביסמוט: אז לגבי הדברים שאמר עמיתי אחימאיר – חלקם היו באמת דברים אפילו קשים – הוא שאל, תהה כיצד שגריר של מדינת ישראל אמור להגיב - - אני חושב שדובר משרד החוץ, יגאל פלמור, יכול לענות הרבה יותר ממני; אבל מאחר והיתה לי הזכות ארבע שנים להיות דגל ישראל מהלך, אני יכול להגיד שקודם כל, אתה צריך לסמוך על הנציגים שלנו, שיש להם מספיק אינטליגנציה לבוא ולהגיד דבר מאוד פשוט כאן למקומיים, שעם כל הכבוד, מדינת ישראל, כפי שאמרת אדוני היושב-ראש, היא דמוקרטיה.

בועז ביסמוט: יותר מזה גם, זו ממשלה עם קואליציה.

בועז ביסמוט: ומה לעשות, ועדיין יש אדם אחד – אני רוצה להאמין – שהוא זה שמחליט, והוא זה שמכוון.

בועז ביסמוט: נכון שהיה עדיף לשמוע שר חוץ וראש ממשלה מדברים בטון אחד, זה מצלצל הרבה יותר טוב לאוזן, וגם העולם – לא כולם מכירים את הנושאים שלנו בצורה בקיאה כמונו, גם לעיתים, אנחנו כבר לא כל-כך מכירים.

בועז ביסמוט: אז היה באמת עדיף מציאות שכזו, אבל אפשר תמיד לצאת מהסיפור הזה.

בועז ביסמוט: עכשיו לגבי תומאס פרידמאן, אם יורשה לי, כי הוא היום – והאורח פה מארצות-הברית – הרבה יותר מוכר מכל אחד מאיתנו, הכתבים הישראלים.

בועז ביסמוט: הוא היום העיתונאי באופנה.

בועז ביסמוט: היום אין אחד שלא מדבר על תומאס פרידמן.

בועז ביסמוט: על הרבה דברים אני לא מסכים – הנה למשל, בסוף חודש נובמבר – הוא הצליח לעשות את זה באומנות – הוא כתב את זה מאוד יפה, את הטור שלו – איך אפילו "אביב העמים" הערבי, הגענו איכשהו שגם כאן ישראל היתה אשמה.

בועז ביסמוט: אפילו כאן, שניסינו להיות כמה שיותר ניצבים, למרות שאנחנו שכנים, ולא להתערב.

בועז ביסמוט: אני חושב שכאן צדקנו, גם כאן הוא מצא דרך לערב ולצרף, אף על פי שה- New York Times כעבור מספר שבועות כתב על רוח האסלאמיזם באזור, ודווקא אותו עיתון סנגר על מדינת ישראל.

בועז ביסמוט: ופה אני אגיד, ישראל היא הרי דמוקרטיה, וגם אנשים שמבקרים אותנו, אנחנו מברכים אותם.

בועז ביסמוט: היתה לו דווקא כתבה נפלאה, טור לא רע לפני מספר חודשים, שבו הוא כתב שבאזור - - ופה אני רוצה גם לענות לך בעניין הזה של האם אנחנו כן מנהלים משא ומתן, יש פיתרון, ואם אין פיתרון, אז למה מדברים – שאסור שיהיה ואקום, וזה שם המשחק.

בועז ביסמוט: חלק מההסברה של מדינת ישראל זה לא לקום בבוקר ולהגיד: אין אפשרות לדבר, אין פיתרון, כי זה חלק מהמשחק, גם בנושא הזה.

בועז ביסמוט: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה לבועז ביסמוט.

דני דנון: חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ, בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שלום רב, אדוני היושב-ראש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מצטרפת לברכותיה של חברת הכנסת מרינה סולודקין.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: טוב שתצטרף באופן קבוע, כוועדת הקליטה, ליוזמה של משרד החוץ וההסברה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להתייחס למה שאמר יעקב אחימאיר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה מה שהתכוונתי להגיד, והוא הוציא לי את המילים מהפה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה צודק מאוד בשאלה שלך – מהי המדיניות של מדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וכאשר מרינה סולודקין, חברתי לסיעה – לצערי היא יצאה – אומרת שאנחנו צודקים, ולכן אנחנו ננצח, יש רק טעות אחת קטנה במה שהיא אמרה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי בארץ, כל אחד צודק בדרך שלו, ואת הדרך שלו הוא מנסה לדברר בחו"ל, ולהסביר אותנו בחו"ל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומאחר ואנחנו מבולבלים כאן בעצמנו, אז קשה מאוד להסביר אותנו בחוץ.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אין פה אחדות דעים, ואני מאוד בעד דמוקרטיה, אבל אני יותר בעד חוסנה של מדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שהבעיה נובעת, קודם כל, מההסברה של המדינה בתוך המדינה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: התקשורת במדינת ישראל, מהבוקר ועד הערב, מבקרת ומבקרת, ומבקרת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשאתה פותח עיתונים, התחושה היא שאנחנו חיים במדינה איומה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: במדינה שלא רוצה שלום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני לא מכירה אף בר-דעת הגיוני, עם common sense שרוצה מלחמה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא משנה לאיזה פלג פוליטי הוא משתייך, אם זה ימין, אם זה שמאל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא מאמינה שאיזושהי אמא, או איזשהו אבא במדינת ישראל רוצה מלחמה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: והניסיון הזה של להפוך את מדינת ישראל לשני מחנות, שאחד רוצה שלום, והשני נגד שלום, זה פשוט פתטי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ולכן בעולם נורא קשה להסביר אותנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שהמדיניות שלנו צריכה להיות קודם כל, כשאתה מדבר על כך, לעשות marketing-in.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש מושג כזה בשיווק: marketing-out ו-marketing-in .

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: marketing-in – מי שלא יודע, ואני אשמח להסביר – זה כשאתה מנסה למכור מוצר כלשהו, אתה צריך קודם כל לשכנע את אלה שמייצרים אותו שהוא מוצר יוצא מן הכלל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רק כשבפנים אתה יודע מי אני ומה אני, אתה מסוגל לצאת החוצה ולהסביר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לצערי הרב, הגענו למצב, ב-30 שנה האחרונות, שמדינת ישראל איבדה את ערך הלכידות, את ערך האחדות, ואנחנו מנסים כל אחד, באמת, כמו שאמר בועז, למצוא חן בעיני מישהו אחר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ככל שאני ארד על מדינת ישראל, וכלל שאני אפגע במדינת ישראל, ככה יאהבו אותי בחוץ, בעיקר, דרך אגב, ב- New-York Times.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מאוד יאהבו את העיתונאי שמבקר את דרכה של הממשלה, ולא משנה איזו ממשלה, אדוני היושב-ראש, אם זו ממשלת ימין או אם זאת ממשלת שמאל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מעריכה מאוד אנשים כמוך, שמגיעים לכאן, ומנסים לעזור לנו בחוץ לארץ.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אם אנחנו לא נבין שההסברה שלנו תלויה קודם כל בתוך הבית, ובקונצנזוס בתוך הבית, והקונצנזוס צריך להיות אחד – כל עם ישראל רוצה שלום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל עם ישראל רוצה שלום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואת זה צריך להוציא החוצה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ולכן כשיבוא שר החוץ ויאמר שאי-אפשר להגיע להסכם שלום, כי אין אם מי לדבר, עדיין, אפשר לנהל משא ומתן, כי אנחנו כן רוצים שלום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואת זה צריך להוציא החוצה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל כשיוצאים – גם חלק מהחברים מהמפלגה שלי, לצערי הרב – לחו"ל ומסבירים שיש פה ממשלה שהיא אנטי-שלום, איך אתה רוצה להסביר את המדינה שלנו?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך אנחנו רוצים לעזור לעצמנו, אם בגלל פוליטיקה קטנה, לצערי הרב, אנחנו מנסים לבקש עזרה מחו"ל, ולמצוא חן בעיני אנשי חו"ל, רק על חשבון עוד שלושה מנדטים שנקבל בבחירות הבאות.

דני דנון: לא בטוח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יושב-ראש הוועדה, אני לא דיברתי כרגע רק על המפלגה שלי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מדברת על כולנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל אחד שהוא לא בשלטון בישראל ינסה להראות שהשלטון השני הוא אנטי-שלום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני חושבת שהקונצנזוס צריך להיות שכל עם ישראל רוצה שלום, וזאת צריכה להיות המדיניות שלנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה לחברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ.

דני דנון: אני רוצה לבקש מרבקה מרשל, שנמצאת פה – Please join us, Rebecca – שהיא גם חלק מהעיתונאיות שנמצאת פה בקבוצה להתייחס.

דני דנון: Rebecca, I would like to hear your comments about what we are discussing here.

רבקה מרשל: תודה.

רבקה מרשל: Thank you for having me.

רבקה מרשל: I came with Lars, but I'm not a talk-show host.

רבקה מרשל: I'm giving news on the radio.

רבקה מרשל: My first time now in , I've been here about 24 hours – not very long.

רבקה מרשל: I think there is a perception that I wanted to bring back home, a snapshot, I call it, a picture of the people, you know, not just the bigger issue, but just what every-day like is like, because a lot of people don’t know.

רבקה מרשל: Someone actually asked me: are you going to ride a camel?

רבקה מרשל: And then I thought: I'm sure there is much more to then that.

רבקה מרשל: As I come to , I've only seen snapshots and pictures of the old city, the ancient city.

רבקה מרשל: I had no idea there were such a metropolitan area and such hustle and bustle and people working and traffic and all these things.

רבקה מרשל: To see women with Arab dress in was surprising to me, I did not know that I would see that.

רבקה מרשל: It's been quite eye-opening, and I wanted to bring back that humanity, the people in and their lives and what it's like back to the States.

רבקה מרשל: You know there are a lot of issues to cover.

רבקה מרשל: I don’t think I'll ever get it all done, but I'm so glad to be here, I look forward to the next week.

רבקה מרשל: Thank you.

רבקה מרשל: תודה.

דני דנון: תודה רבקה.

דני דנון: Thank you.

דני דנון: נמצא פה מיכאל בלום, הוא מהתקשורת הצרפתית.

דני דנון: בבקשה, מיכאל.

מיכאל בלום: רק רציתי להפנות את תשומת הלב של השר יולי אדלשטיין לזה שבזמן האחרון לא מדברים הרבה על צרפת ועל מערב אירופה.

מיכאל בלום: אני חושב שהמצב ידוע שבצרפת התקשורת לא כל-כך אוהדת את ישראל, ויש מה לשפר.

מיכאל בלום: כעיתונאי שעובד בסוכנות הידיעות הצרפתית, וגם ברשת הטלוויזיה הצרפתית, וגם כישראלי, מאוד מעוניין בהסברה נכונה.

מיכאל בלום: אני חושב שהגיע הזמן שנפנה יותר מאמצים לכיוון הזה.

מיכאל בלום: אני חושב שחבר הכנסת בן סימון מסכים איתי.

דניאל בן-סימון: פעם אחת, למה לא?

דני דנון: תודה.

דני דנון: גברת חני לוז, ממרכז "תדמי"ת".

דני דנון: אני מבקש מהדוברים הבאים, כי אנחנו רוצים להתכנס.

חני לוז: שלום, אני ממרכז "תדמי"ת", לתגבור הדמוקרטיה במדיה הישראלית.

חני לוז: בעצמי עסקתי בעיתונות, ואני כותבת בעיקר בענייני תקשורת, אבל לא רק.

חני לוז: אני רציתי לדבר על מה שחברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ דיברה, מתוך הניסיון שלי, בסיפור שלי, שבמשך שנים רבות.

חני לוז: יש כאן קו שמחבר את הסיקור השלילי בישראל, בעיתונות הישראלית, לבין הסיקור השלילי שישראל זוכה לו בחוץ לארץ.

חני לוז: אני מתייחסת ספציפית לנקודה מרכזית שעולה בתקשורת העולמית בנוגע לישראל, שהיא סוגית יהודה ושומרון, מתנחלים, בכל השמות שהם נקראים.

חני לוז: יש כאן מאבק תודעתי שניזון מתקשורת ישראלית שהיא בעצמה – רבים מכלי התקשורת מוטים ומראים תמונה חד-צדדית, מראים רק חלק מהתמונה, ומביאים תמונה שלילית בכללותה על ישראל, כשמתייחסים לישראלים שגרים בתוך שטחי יהודה ושומרון.

חני לוז: התמונה המצטיירת אצל צרכן התקשורת בחוץ לארץ, היא של ישראל בכללה.

חני לוז: הוא לא עושה תמיד את ההבדל הזה בין איפה קו ירוק ואיפה לא קו ירוק.

חני לוז: וכשעוסקים פה בדמוניזציה ודה-הומניזציה של ישראלים שגרים באזורים מסוימים, בעצם מכפישים את כל מדינת ישראל.

חני לוז: אני חושבת שכאן אנחנו צריכים לעשות בדק בית פנימי – איך התקשורת הישראלית מסקרת, למה אין לנו כלי תקשורת אחרים שנותנים תמונה אחרת.

חני לוז: מצד שני, גם בדק בית פנימי, למה אין יותר הפצת מידע של החיים כמו שהם ביהודה ושומרון.

חני לוז: למה אני מתכוונת?

חני לוז: האלימות ביהודה ושומרון – האלימות היא אלימות יום-יומית שחווים ישראלים שחיים ביהודה ושומרון – זריקות אבנים, בקבוקי תבערה, דברים שקורים יום-יום.

חני לוז: יש לי רשימה שפרסמתי היום באינטרנט, של ארבעה מקרים לפחות שהיו, הם לא מגיעים לתקשורת.

חני לוז: לעומת זאת, כשיש איזשהו סיפור – שהוא לא תמיד מגובה בראיות, והוא הרבה פעמים ממש לא מגובה בראיות, כי הוא לא קיים – והוא קשור למתנחלים, זה תופס תפוצה עולמית, כמו המסגד שנשרף בטובא זנגריה, שעכשיו מתברר שאין קשר לשום מתנחל, ושום תג מחיר, וסיפורים אחרים.

חני לוז: מצד שלישי, כמו שאמרה אותה גברת שדיברה קודם, הצד האנושי לא מודגש.

חני לוז: אין מספיק היכרות עם אותם אנשים שנקראים מתנחלים, על כל הסופרים, האומנות, הדברים היפים שנעשים, הציבור שהוא ציבור מאוד תורם, והוא בוודאי שומר חוק, והוא תורם הרבה מבחינה תרבותית ואנושית וחינוכית.

חני לוז: את הסיפורים האלה לא רואים מספיק בתקשורת.

חני לוז: אני פונה גם לכלי התקשורת, בואו ותראו.

חני לוז: Come see it in first hand, come see Yehuda veShomrun.

חני לוז: Come meet the people, and you’ll show your impressions in your media, and you’ll see that the picture will look different when you see it in your countries.

חני לוז: Thank you.

דני דנון: תודה רבה לגברת חנה לוז, אני רוצה לבקש מסגן אלוף אביטל ליבוביץ, ראש ענף תקשורת בינלאומית בדובר צה"ל.

דני דנון: אני רוצה לשאול אותך – אני לא יודע אם מבחינה חוקית – אתם מעלים לתחנות של לרס לדוגמא, ותחנות אחרות, קציני צה"ל ואת דובר צה"ל.

דני דנון: זאת אומרת, אתם מגיעים למדיות האלו, מבחינת פעילות ההסברה?

אביטל לייבוביץ: האמת היא שהוא שמע את השם עכשיו, אז הוא זיהה שאתמול בערב נתתי לו ראיון בלילה, מאוחר, כמו שהוא ציין.

אביטל לייבוביץ: תראה, קודם כל אני מברכת על הפרויקט של השר לענייני תפוצות והסברה, כי אנחנו חלק מהפרויקט הזה.

אביטל לייבוביץ: הבאת שדרנים לפה מאפשרת להם לראות את צה"ל בצורה הטובה ביותר, המדויקת ביותר, במקום להיות מוזנים מכל מיני כתבות וכולי.

אביטל לייבוביץ: אני חושבת שאחד הדברים שמאפיינים את התקופה שלנו בשנה האחרונה היא שהאירועים הופכים פחות אירועים צבאיים אלא יותר אירועים לאומיים.

אביטל לייבוביץ: אם אתה מסתכל על שנת 2011, על אירועי ספטמבר, אירועי המשטים, אירועי גלעד שליט, כביש 12 באוגוסט – כל האירועים האלה הם אירועים בסדר גודל לאומי.

אביטל לייבוביץ: לכן המאמץ צריך להיות מאמץ משותף.

אביטל לייבוביץ: אני לא חושבת שהצבא הוא זה שצריך להיות בפרונט.

אביטל לייבוביץ: יחד עם זאת, מכיוון שהצבא הוא הארגון הגדול במדינה, בהחלט כדאי ונכון לחשוף את חיילי צה"ל, לפי אמות המידה המוסריות שהם פועלים על-פיהם, היחידות השונות, הטכנולוגיה, מגוון האמצעים האלה, זה בהחלט חיוני.

אביטל לייבוביץ: אני מאוד מאמינה בנושא של הרשתות החברתיות החדשות.

אביטל לייבוביץ: יש פה כר פורה, ללא מגע יד עורך.

אביטל לייבוביץ: אני יכולה להגיד לך שאנחנו, בחטיבת דובר צה"ל, עם אמצעים מוגבלים ביותר עשינו באמת, ניסים ונפלאות – אני מרשה להחמיא לעצמנו – וזה בהחלט כר פורה דרכם להגיע לאותם כתבים ליברליים ואחרים, שפשוט ניזונים באמת מכלי תקשורת מאוד מסוימים.

אביטל לייבוביץ: אני מאוד ממליצה להביא לפה משלחות של בלוגרים מכל העולם, שהם, כידוע, משפיעים.

אביטל לייבוביץ: לקחת בלוגרים ענקיים כמו The Huffington Post שמגיע ל-28 מיליון קוראים ביום.

אביטל לייבוביץ: או Drudge Report שמגיע ל-26 מיליון קוראים ליום.

אביטל לייבוביץ: נביא לפה את הגורמים הבכירים שלהם, שהם ליברליים לכל הדעות, יש גם לפה ולפה, ונחשוף אותם לעשייה שלנו.

אביטל לייבוביץ: אני חושבת שזה בהחלט הכיוון הנכון, ואני מברכת על כך.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: מר טל רבינא,

דני דנון: The European Jewish friends of Israel .

טל רבינא: אני מייצג את "הקרן לפיתוח היהדות באירופה".

טל רבינא: הדיון – מטבע הדברים, בגלל האורחים – מתמקד בארצות-הברית; אבל אני רוצה לעדכן שיהודי אירופה מאוד מודאגים ממה שקורה בזירה ההסברתית באירופה, ולא רוצים רק לדבר, אלא רוצים לסייע.

טל רבינא: אני מדגיש – לא להיות במקום אף גוף אחר.

טל רבינא: אין לנו שום יומרות להחליף אף אחד, אבל כפי שהארגון הזה עוזר ותומך ביוזמות כמו EFI – European Friends of Israel – שגם בשנה האחרונה עשה פעולה גדולה בפרלמנטריזם של האיחוד האירופי – וגם ב-European Jewish Press .

טל רבינא: אנחנו מקימים עכשיו ארגון שיהיה ממוקד בהבאת דברה של ישראל לאירופה.

טל רבינא: אנחנו חושבים שיש להראות את הדברים שמעבר לקונפליקט, להביא כתבים לפי - - - הסיקור שלהם, ולהראות שיש פה איכות סביבה, ויש פה היי-טק, ויש פה כלכלה, ויש פה תרומה.

טל רבינא: אני מדגיש שוב, לא במקום שום גורם, ולא חלילה נגד אף אחד, אלא להיפך.

טל רבינא: אנחנו נרצה לעזור גם ארגונית, גם כספית – ככל שאפשר יהיה – כדי להביא את דברה של ישראל, אבל לא רק.

טל רבינא: גם כדי לבצע במדינות השונות של האיחוד האירופי מוניטורים, ולראות כאשר הדברים נכתבים שלא כפי שצריך.

טל רבינא: לדעת להגיב, לשתף פעולה עם כל מי שיהיה מוכן להסתייע בנו או לסייע לנו, כפי שאנחנו עושים במתכונת של ה-European Friends of Israel.

טל רבינא: להביא את ישראל האחרת גם לדעת הקהל האירופית.

טל רבינא: רק כדי לסבר את האוזן, שניים מהסקרים שהתפרסמו בחודשים האחרונים באירופה – סקר של ה-BBC, שהתקיים ביותר מ-27 מדינות, מצא שרוב הציבור האירופי חושב שישראל היא גורם נגטיבי בעולם, כמו צפון קוריאה.

טל רבינא: סקר אחר שקבע שרק 10% מהאירופאים חושבים שיש להציע למדינותיהם לתמוך בישראל, לעומת 39% שחושבים שאסור למדינות שלהם לתמוך בישראל.

טל רבינא: זו מציאות שמחלחלת לא רק ברמת העיתונים, דיברנו פה הרבה על מדיה, אבל זה כבר הרבה מעבר למדיה, זה מאוד מדאיג, ולכן אנחנו רוצים לא לדבר, אלא לנסות לעזור, לסייע, ככל שיסכימו להסתייע בנו.

דני דנון: תודה רבה, טל.

דני דנון: מר דוד בדין, Israel Resource News Agency.

דני דנון: בבקשה.

דוד בדין: שלום וברכה.

דוד בדין: 24 שנים אני יושב בבית אגרון, בית עיתונאים, מאז 1 בדצמבר 87', שבוע לפני האינתיפאדה.

דוד בדין: העבודה שלנו מול כתבים זרים, להציג את המציאות הפלסטינית כפי שהיא.

דוד בדין: אנחנו עובדים עם דוברי ערבית, ותמיד נפגשים עם כתבים.

דוד בדין: צריכים להדגיש שמי רוצה ללמוד הסברה ישראלית חייב לעקוב אחרי מרכזי המידע של הרשות הפלסטינית – מה שהיה פעם אש"ף – ולהבין עד כמה שהם עובדים באופן שיטתי כדי לעוות את המציאות שלהם.

דוד בדין: יחד עם זאת, מי שעוזר לנו הכי הרבה זה הם.

דוד בדין: כאשר אנחנו מארגנים סיורים ברשות הפלסטינית, במחנות פליטים, בבתי ספר פלסטינים, ואנחנו מראים את - - את זה אנחנו לקחנו מהקיר של מנהל אונרר"א – מנהל סוכנות הסעד והתעסוקה – באחד ממחנות הפליטים.

דוד בדין: הוא מסביר לנו שההתנחלויות הבלתי חוקיות הן בתוך הקו הירוק.

דוד בדין: אנחנו מנסים להראות תמיד, גם בספרי הלימוד הפלסטינים, הם באופן שיטתי, ולא של ה"חמאס", אלא של הרשות הפלסטינית, במימון של הדמוקרטיות של המערב.

דוד בדין: זה כאילו שנפלנו לפלנטה אחרת, כי אין בהסברה הישראלית הרשמית את הנושא הזה.

דוד בדין: כאשר מראים את ספרי הלימוד את המציאות במחנות הפליטים – ודרך אגב, אונרר"א מסכים איתנו, שמשאירים אותם במצב מביך, מצב של עוני מחפיר ומשתמשים בזה ככלי הסברה שלהם.

דוד בדין: צריכים להבין איך הם עובדים, וזה מה שהיה פעם, הנושא של ההסברה הישראלית לפני 30 שנה.

דוד בדין: עכשיו צריך לחזור, כי המציאות מדברת בעד עצמה.

דוד בדין: כאשר הם רק מדברים על הגשמת זכות השיבה – ולא ליהודה ושומרון, אלא לתוך הקו הירוק – המציאות של הרשות הפלסטינית מדברת בעד עצמה.

דוד בדין: אש"ף, שהקים מערכת הסברה של תשעה מרכזי מידע לתפארת בירושלים, צריכים ללמוד איך הם עובדים, כדי שאנחנו נעבוד בהרבה יותר שיטתיות עם כתבים זרים.

דוד בדין: איך אומרים?

דוד בדין: המציאות עולה על כל דמיון.

דני דנון: תודה רבה, מר דוד בדין.

דני דנון: אני רוצה להתכנס לקראת סיכום.

דני דנון: אני אבקש ראשית מהשר להתייחס לדברים שנאמרו, וגם לשאול את אדוני השר, מה הלאה?

דני דנון: זאת אומרת, שמעו פה קצת ביקורת על צרפת, על בלוגרים, על ליברלים.

דני דנון: מה התוכניות שלכם הלאה להעמיק את הפעילות ההסברתית בנושא.

דני דנון: אחרי כן כמובן נבקש את גם התייחסות מהאורח שלנו.

דני דנון: בבקשה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כל, אדוני היושב-ראש, אני עכשיו רוצה להודות לך על קיום הדיון הזה, לא רק על הצד הארגוני.

יולי יואל אדלשטיין: כי מה שמתגלה בדיון הזה – גם מצד המחמאות, וגם מצד הביקורת – שכשאנחנו אומרים בעברית את המילה – שגם לא תמיד מוצלחת – "הסברה", אנחנו מתכוונים ל-100 דברים שונים.

יולי יואל אדלשטיין: וזה עלה מאוד בדיון שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני אתחיל מעיקרון אחד שהועלה כאן על-ידי כמה וכמה דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אני שומע את זה כל הזמן: אתה עושה לעצמך עבודה קלה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה הולך לקהילות היהודיות, או לאוונגליסטים, ומדבר איתם.

יולי יואל אדלשטיין: אז קודם כל זה לא 100% נכון, מנסים לדבר גם עם גורמים שונים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל חברים, אין שום דבר פסול בלטפח את החברים, לא בדיפלומטיה, ולא בדיפלומטיה ציבורית.

יולי יואל אדלשטיין: לבלות את כל חיינו רק בלשכנע מישהו שמלכתחילה שונא אותך, ולהזניח את כל החברים – אני דרך אגב, יגאל, שמעתי את זה מאחד השגרירים פה ממדינה מאוד ידידותית באירופה, שבא אלי, ובסגנון לא דיפלומטי אמר:

יולי יואל אדלשטיין: אולי אתה יכול להסביר לי כשר למה אתם משקיעים את כל המאמץ בביקורים של ראש הממשלה ושר החוץ, וכל השרים, במדינות שיש לכם קשיים איתן, ולא באים אלינו – ואני לא רוצה לנקוב בשם המדינה – שאנחנו תומכים מאוד בכם.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני חושב שתסכימו איתי שהממשלה הנוכחית – ואני לא אומר את זה רק על הצד הפוליטי – מאוד מנסה לשנות את הגישה, ואנחנו בדיפלומטיה הציבורית כן מבינים שיש מכפילי כוח, ואם רק נבזבז את כל הזמן בוויכוחים ולא נשתמש במכפילי הכוח, אז לא נגיע לשום דבר.

יולי יואל אדלשטיין: דבר שני, או עיקרון שני.

יולי יואל אדלשטיין: יעקב שאל כמה שאלות נוקבות על העניין הזה, וזה באמת מראה עד כמה שיש פנים שונות או זוויות שונות לנושא ההסברה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה מעניינת, מה שגריר מסביר, יש קשיים אובייקטיביים בכל משטר דמוקרטי.

יולי יואל אדלשטיין: גם אני שומע את זה יום-יום: למה אתם לא מדברים בקול אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לומר לך רק מניסיון אישי במאמר מוסגר – בשנתיים וחצי האחרונות קיימתי עשרות, אם לא מאות, פגישות עם נשיאים וראשי ממשלות, ושרים וחברי פרלמנט, ועיתונאים גם.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא רוצה לומר שלא נתקלתי בקושי, אבל איכשהו ידעתי לבטא גם את עצמי וגם את מדיניות הממשלה וגם את מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי כנסת שיצאו במשלחות שלפעמים מורכבות מאנשי איחוד לאומי ואנשי מרצ, יודעים שעם קצת אחריות לאומית – אין לי מילה אחרת –אפשר לדבר על מדינת ישראל ולא להתקוטט.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי, לא כולם אחראיים.

יולי יואל אדלשטיין: נכון שיש כאלה שחושבים שעד כמה שהם יותר ישמיצו וידברו שטויות, כך זה יעשה להם טוב, אבל זה כבר תחום אחר.

יולי יואל אדלשטיין: יעקב, אני אומר לך בצורה הכי פשוטה, אתה יכול לשאול אחר-כך off the record את האורחים שלנו – אנחנו לא שם.

יולי יואל אדלשטיין: תשאל את השותפה של לרס, מה היא סיפרה לי על ה"פייסבוק" שלה, כשהיא כתבה שהיא נוסעת לישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אתה חושב שהגמלים, זאת היתה בדיחה?

יולי יואל אדלשטיין: אתה חושב שאם יש בניינים בירושלים, זאת היתה בדיחה?

יולי יואל אדלשטיין: זאת לא בדיחה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מיד מתווכחים על 242 או 338.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נראה כמה דברים בסיסיים ביותר, אחר-כך נתחיל להתווכח אם המשא ומתן תקוע או לא תקוע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע לא בפגישה מדינית אלא בדיפלומטיה ציבורית.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן אני אומר, העניין הזה של בכלל מי עוסק בהסברה הוא אחד החשובים ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: סגן אלוף אביטל ליבוביץ, אנוכי, והדובר של ראש הממשלה זכו בכבוד המפוקפק – את זוכרת – להיות באיזה סרטון שעשו "אוהדי ישראל", עד כמה שהדוברים הישראלים כל הזמן עושים פרופגנדה.

יולי יואל אדלשטיין: האזרח שלא עונב עניבה ואין לו תפקיד רשמי, בעולם הווירטואלי וברשתות החברתיות הוא גורם הרבה יותר חזק בהסברה מאשר כל שר – מוכשר ככל שיהיה – אפילו ראש ממשלה – עם כל הכישורים שיעקב הזכיר, ובצדק.

יולי יואל אדלשטיין: לזה צריך לשאוף אם אנחנו רוצים לתת תמונה יותר פתוחה ויותר מורכבת של ישראל, ולא רק כמה ראיונות אני נתתי בשנה החולפת, או כמה פעמים הופעת ב-BBC או ב-CNN או אפילו בתוכנית רדיו.

יולי יואל אדלשטיין: לזה נועד הפרויקט.

יולי יואל אדלשטיין: דבר אחרון שאני אגיד, אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה להאריך, זאת מגמה כללית מאוד שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: בא לי להקיא מאיזושהי קבוצת תמיכה כמו של אלכוהוליסטים, שנשב עם מנחה טוב, ונסביר שהמצב אכן נורא, אבל אולי נוכל להיגמל ממנו.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא נפסיק עם זה, לא נגיע לשום דבר.

יולי יואל אדלשטיין: אני עברתי את זה באופן אישי כל פעם כשמנסים לארגן איזה אירוע, ולפעמים זה לא עיתונאי, יש 300 עיתונאים – השתגעת?

יולי יואל אדלשטיין: הם כולם ישמיצו אותנו.

יולי יואל אדלשטיין: ואני עברתי את זה כשאז פניתי ל"פייסבוק" ול"אפל" בדרישה להסיר שם איזושהי אפליקציה אלימה, ואמרו לי מה אתה מבין, משוגע, אתה רק עושה לעצמך יחסי ציבור, ואף אחד לא יסיר את, כי כולם נגדנו ממילא, ואם לא צוקרברג, ודאי השני, זכרו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: מי יענה?

יולי יואל אדלשטיין: מסתבר שהעולם לא כולו נגדנו, ויש מספיק חברים, שכפי שאמרתי, זה לא פסול לטפח אותם.

יולי יואל אדלשטיין: אם נעשה פה עבודה וניתן גם לאזרחים להתבטא ולא רק כל הזמן נתווכח באיזה תאריך בדיוק נגיע ל-comprehensive peace agreements – לחוזה שלום כולל, אז אולי גם באמת נהיה בכיוון הרבה יותר טוב מבחינת שיפור התדמית שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה אדוני היושב-ראש, ותודה ודאי ללרס על הסבלנות שלו במהלך כל הדיון המרתק הזה.

דני דנון: תודה אדוני השר.

דני דנון: לרס, אתה קיבלת פה מדגם די מייצג של האנרגיות, אפשר לומר גם של הלבטים, האתגרים שימשיכו ללוות אותנו.

דני דנון: אני אשמח לשמוע מילות סיכום ממך, בבקשה.

לרס לרסון: A few quick thoughts, and I will make it brief.

לרס לרסון: I've heard everything.

לרס לרסון: I want to tell the Colonel: thank you very much for staying up late at night and coming on my show, because it is late at night.

לרס לרסון: You've put a personal face – I'm sorry, Minister – on the IDF for people in the United-States who don’t knew the IDF.

לרס לרסון: They don’t know .

לרס לרסון: To the Minister and to the Members of Knesset for making this possible.

לרס לרסון: You add to my credibility with my audience because it means something when you say: I've been there, I've seen it.

לרס לרסון: That adds some credibility when I make an assertion about what things are really here, or try to deny something that somebody has said that's a slur on your country.

לרס לרסון: About Mr.

לרס לרסון: Friedman, I would perfer you read more Paul Krugman and less Tom Friedman – I'm not a big fan of Tom Friedman.

לרס לרסון: To the beautiful young lady who's name I can't recall - - -

דני דנון: .

לרס לרסון: .

לרס לרסון: , about the economy.

לרס לרסון: Ten years ago, when I cam here in the first time – a friend in had arranged that trip for my broadcast here – one of the first things I heard was average per capita income here.

לרס לרסון: And I think at the time – 18,000 in the countries around you, the countries who are your enemies, a tenth of that.

לרס לרסון: And I said to anybody at home if I can say – when this little country with not much in a way of natural resources can do ten times the per capita income of the countries around you.

לרס לרסון: And this morning we spent close to an hour with one of the prime ministers, economic advisers, talking about all those issues that you may not think you talked about because when you watch CNN or NBC or MSNBC – the whole cable verity except Fox – you don’t see those stories, you will hear a half an hour of that interview on my national show tonight, and so will America hear that.

לרס לרסון: And we talked about where your high-tech sector is, where your unemployment rate is.

לרס לרסון: Congratulations – 5%-6%.

לרס לרסון: I wish God will bless with that kind of unemployment rate.

לרס לרסון: And as to question of bringing – if you want to bring left wing talk show host here – good.

לרס לרסון: Bring them if they'll come.

לרס לרסון: I'm going to tell you something – conservative talk shows like me will come because we're friends of .

לרס לרסון: I've found that left wing people in generally are pro-Palestinians, without even knowing why.

לרס לרסון: They just perceive that you are the bully, the Palestinians are the underdog, and that’s all they need to know.

לרס לרסון: All they need to know is everything you do is generally wrong, and everything the Palestinians do – even if it's blowing people up, or settlers who are murdered in their homes – I saw the results of the trial today, and what did the two with the 11 pipe bombs want to do at the trial – thus are stories that need to be heard back in the United States.

לרס לרסון: They need to knew that the daily reality that you deal with.

לרס לרסון: So – I will do my part to try to make that happen.

לרס לרסון: If you want to bring – bring the - - - post.

לרס לרסון: Bring Drudge over.

לרס לרסון: Bring some of my colleague.

לרס לרסון: The young lady that I pace off in Fox news with once a week, Leslie Marshall – I said I'm going to .

לרס לרסון: She said I don’t practically care for the country, and I’m half Jewish.

לרס לרסון: That’s what she said to me.

לרס לרסון: I said I love the country, I said I can understand why you don’t.

לרס לרסון: You're a lefty talk show host; it's a hard-working, patriotic, capitalistic, freedom-loving country.

לרס לרסון: I can understand why the left in doesn't particularly care for .

לרס לרסון: I like the place – and I do like the place, and I'm an unabashed friend of country, and I thank you for opportunity to sit here and say these things to you.

דני דנון: תודה רבה לרס.

דני דנון: אני רוצה לסכם ולומר לכולנו, וגם ללרס, עצם הדיאלוג הוא חשוב.

דני דנון: עצם השיחה על ישראל היא חשובה.

דני דנון: אני רוצה לעודד את משרד החוץ ואת משרד ההסברה וכל המשרדים השונים שעוסקים, ליצור דיאלוג, ליצור מגע.

דני דנון: אנחנו צריכים לדעת שאין לאף אחד בעלות על התקשורת, לאף אחד אין בעלות על המסר, לאף אחד אין בעלות על דעת הקהל.

דני דנון: הכי חשוב לזכור – זה קרב אגרוף קשה שמוכרע בנקודות, לא בנוק-אאוט.

דני דנון: אנחנו צריכים לעמוד על המגרש כל יום, כל שעה, בכל אולפן, גם לחטוף וגם להחטיף, ובסופו של יום לנצח בנקודות.

דני דנון: אני רוצה להודות לשר, להודות ללרס, להודות לכל מי שהגיע.

דני דנון: תודה רבה לכולם.

דני דנון: Thank you very much, Lars, תודה רבה.