ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 617, 2012-01-16 09:30

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: יום שני בשבוע, כ"א בטבת, 16 בינואר 2012.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: הנושא על סדר-היום: דיווח ראש אכ"א, האלופה אורנה ברביבאי, בדבר מצב גיבוש הסדר שכר לחיילים בשירות קבע.

חיים כץ: בזמנו, כשדנו פה בוועדה על העלאת גיל הפרישה לקבע, חששנו מאיבוד האטרקטיביות של השירות הצבאי בגלל חוסר יכולת, חוסר אפשרות לחיילים להתקדם.

חיים כץ: אמרנו – אם בן-אדם היום יקבל דרגת רס"ר או דרגה X, ובעבר הוא היה צריך לשהות בדרגה הזאת חמש שנים, עכשיו יכול להיווצר מצב שיהיו לו 15 שנה.

חיים כץ: אם במשך 15 שנה הוא ידע – אני לא יכול להתקדם ואני לא יכול לעשות צעד אחד קדימה – באיזשהו מקום הוא גם לא ירצה לשרת.

חיים כץ: בן-אדם, צריך שיהיה לו איזשהו חזון.

חיים כץ: הצבא אמר שהוא יבוא אלינו עם תוכנית חדשה של אופק שירות, יחד עם האוצר.

חיים כץ: בינתיים, רותם פלג הלך הביתה; אבי זמיר הלך הביתה, הגיעה אלופה חדשה, והחיילים נשארים.

חיים כץ: יכול מאוד להיות מצב שאכן לא יהיה אטרקטיבי להישאר בצבא אם הקיבעון של חיילים בשירות קבע יהיה לאורך זמן ארוך והם ידעו – אין לנו אופציות להתקדם.

עמיר פרץ: חיים, תבקש לפחות מהגברת בן-מובחר להישאר, כי לפי סדרת האורחים, עוד מעט - - -

מירי רגב: גם האלופה ברביבאי.

מירי רגב: לאן היא הולכת, האלופה ברביבאי?

עמיר פרץ: האלופה נשארת, אבל זאת עומדת בפני פרישה, אנחנו רוצים שהיא תישאר.

מיכל בן-מובחר: אנחנו פה.

עמיר פרץ: את האלופה אנחנו מאוד מברכים ומחזקים, פשוט היושב-ראש התחיל למנות את כל אלה שעזבו.

חיים כץ: זה היתרון בצבא.

חיים כץ: אתה מגיע לפרק מסוים – מיצית את כל היכולות הרגעיות שלך עד שלב מסוים- ואז עובר לפרק ב'.

חיים כץ: וזאת בדיוק הבעיה, כפי שעמיר אמר.

חיים כץ: בהארכת תקופת הגיל אנחנו למעשה פגענו בחיילים משום שאם אדם השתחרר בגיל 44, היה לו פרק ב'; אם הוא משתחרר בגיל 54, אין לו פרק ב'.

חיים כץ: לצערי, בשוק העבודה הישראלי כשאתה מגיע לגיל 54 אתה משול למת, כמעט לא מתייחסים אליך.

חיים כץ: לכן רצינו אופק שירות חדש, משום שבקטע הראשוני הפגיעה תהיה דרמטית.

עמיר פרץ: אם אפשר כמה משפטים, אנחנו נאלצים ללכת לוועדת חוץ וביטחון, גברתי.

חיים כץ: ראש הממשלה קורא להם והם מתייצבים.

עמיר פרץ: קודם כול, אני מברך את יושב-ראש הוועדה על השקדנות והשיטתיות שבהן הוא מטפל בכל מה שקשור לזכויות של משרתים בחובה, משרתים בסדיר.

חיים כץ: בקבע.

עמיר פרץ: גם של גמלאים ושל כל מה שקשור בהסדר השחיקה – שחלק מסכימים איתו, חלק לא מסכימים איתו – אבל בלי ספק אתה גורם מרכזי בטיפול בנושאים האלה, כי בעצם משרתי הקבע, אין מי שידבר עבורם.

עמיר פרץ: הקצינים שלהם הם בהחלט המפקדים שלהם, הם אלה שצריכים לדאוג להם, אבל אין מישהו שעומד כנושא ונותן מולם.

עמיר פרץ: למעשה, הוועדה הזאת היא המגרש היחיד שבו הנציגים השונים יכולים להביא לידי ביטוי הסתייגות כזאת, הסתייגות אחרת, אולי גם לנסות למצוא פתרונות.

חיים כץ: עמיר, הוועדה הזאת זה ועד העובדים של הצבא.

עמיר פרץ: זה מה שאני אומר.

חיים כץ: ועד העובדים, בהגדרה.

חיים כץ: אם אתה רואה מה עשינו לנכים, לחיילים, למשרתים ולקבע - -

עמיר פרץ: אמרתי את זה.

חיים כץ: - - במהלך השנתיים האלה, לא יאומן.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, בתור חבר בוועדה הזאת משנת 84', הרבה מאוד שנים, זה לא היה.

רן כהן: זה חדש.

עמיר פרץ: למה?

עמיר פרץ: בתקופתי כיושב-ראש ועדה טיפלנו בדברים כאלה.

רן כהן: אז לא הייתי חבר.

עמיר פרץ: מכיוון שאני הייתי בתפקידך כיושב-ראש הוועדה, אני חושב שהפעילות הפכה הרבה יותר אינטנסיבית מאז המעבר מפנסיה תקציבית לפנסיה צוברת, בעצם הכול מתועל לשאלות שנוצרות חדשות לבקרים.

עמיר פרץ: כל עוד תקופת הפנסיה התקציבית חלה על כולם, הדברים היו פחות או יותר מאוזנים, ונזק אחד כוסה על-ידי זכות אחרת, והיום הדברים הרבה יותר מורכבים, הרבה יותר מסובכים.

עמיר פרץ: אני חושב שמה שאתה עושה זה דבר חשוב ביותר.

עמיר פרץ: אין ספק שראש אכ"א, אלופה ברביבאי, נקלעה לתקופה מהמסובכות ביותר.

עמיר פרץ: מצד אחד דורשים ממנה לצמצם בשל העניין של מתווה ברודט ובשל השאלות של קיצוצים בתקציב הביטחון; מצד שני, אנחנו בהחלט רוצים שאנשים שקושרים חייהם עם צה"ל ירגישו שזה מקום שהיתרון החשוב והבולט בתוכו זה היציבות והיכולת להביט לאופק רחוק ככל האפשר.

עמיר פרץ: לכן, אני בהחלט מברך על הדיון הזה, אני חושב שיש הרבה מאוד לכנסת לתרום לו.

עמיר פרץ: אין לי ספק שהוועדה פה יכולה להיות בת-הברית החשובה ביותר של צה"ל, גם במאבק מול האוצר.

עמיר פרץ: יש דברים ששר הביטחון והרמטכ"ל לא יכולים לומר, ואנחנו כן יכולים לומר – או חובתנו לומר, תפקידנו לומר – ולכן אני שמח שאת רואה בוועדה מקום שבו את יכולה גם להיעזר וגם לקדם.

עמיר פרץ: אין לי ספק שאת רואה את עצמך – אם הרמטכ"ל הוא ה של החיילים, את נראית כמו אימא צעירה אבל בהחלט ניתן להגדיר שאת האימא של זכויות החיילים, זאת בהחלט ההגדרה הכי נכונה והכי מדויקת, ואני מאחל הצלחה לדיון ושנגיע להסכמות.

חיים כץ: תודה.

מירי רגב: קודם כול, אני רוצה גם לברך אותך, חיים.

מירי רגב: אני שותפה לכמה חוקים שחוקקת כאן במהלך השנה האחרונה בעניין חיילים, קצינות בהיריון שפיטרו מהצבא, אנשי קבע, גמלאים.

חיים כץ: בית-דין מינהלי.

מירי רגב: בית-דין מינהלי – שלראשונה הצלחנו להעביר את זה, ואין לי ספק, למרות שהוועדה הנכונה לכאורה לדון בנושאי צבא היא ועדת החוץ והביטחון, אז שם דנים ופה עושים – אני אומרת את זה כחברה בוועדת החוץ והביטחון.

עמיר פרץ: לא, ועדת העבודה תמיד היתה המגרש.

מירי רגב: ועדת העבודה והרווחה, אני לא יודעת מה היא היתה תמיד, אני יודעת מה קורה בקדנציה הזאת.

מירי רגב: בקדנציה הזאת, זוהי ועדה שעושה המון למען חיילי הקבע, חיילים בסדיר ובמילואים, וצר לי, אבל אמר פה דבר נכון היושב-ראש.

חיים כץ: אם את כבר מתארת, גם הנכים והאלמנות – ואנחנו נעביר גם את היתומים.

מירי רגב: התפקיד של יושב-ראש ועד העובדים – במקום שייקח את זה שר הביטחון, הרמטכ"ל, או אפילו את, אורנה, שאני מאוד מאוד מעריכה אותך, האלופה – מי שעושה את זה בסוף זה יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חיים כץ, ובעצם פה התחלפנו בתפקידים, וחבל שכך.

מירי רגב: היושב-ראש, אני חייבת להגיד מילה לפני נושא הדיון הזה.

מירי רגב: אני רואה בצורה מאוד מאוד מעוותת, אפילו קשה, את ההחלטה של צה"ל למנוע מחיילים לנסוע ברכבות בימי ראשון וחמישי, כשאלה הימים העיקריים שחיילי צה"ל נוסעים ברכבות.

מירי רגב: היום אני נפגשת עם שר הביטחון בעניין הזה, אנחנו עוד נעשה את מה שצריך לעשות.

מירי רגב: אני חושבת שאת, ראש אכ"א, צריכה לצאת להגנת החיילים האלה.

מירי רגב: החיילים לא יכולים לחזור לנסוע בטרמפים.

מירי רגב: חיילים – לא נכון שיסעו באוטובוסים ארבע שעות, עם תיקים ועם נשקים, כשהם יוצאים הביתה פעם בשבועיים.

מירי רגב: את צריכה לעשות הכול כדי למנוע את ההחלטה המעוותת הזאת.

מירי רגב: ואם זה עולה ב-20–30 מיליון שקלים, הצבא יכול לעמוד בזה.

מירי רגב: תורידו מהמפקדות המנופחות, תורידו מכמה מקומות שצריך להוריד, אנחנו לא נגיד לכם ממה להוריד אבל אל תעשו את זה על חשבון החיילים.

מירי רגב: זגזגתם בעניין הרב-קו אתמול, וטוב שעשיתם את זה.

מירי רגב: עכשיו תשנו – לפני יום ראשון הקרוב, כשכולנו הולכים להיות שם ביום ראשון הקרוב ברכבות, כל חברי הכנסת – לפחות אני יחד עם ועדת כוח-אדם ומילואים שאני עומדת בראשה, כדי לראות את הביזיון שיהיה ביום ראשון עם החיילים שלא יספיקו להגיע בזמן לבסיסים שלהם.

מירי רגב: אני מצפה שאחרי הישיבה הזאת את תלכי לרמטכ"ל ותשנו את ההחלטה, פשוט הלא ראויה הזאת.

מירי רגב: בעניין אנשי הקבע אמרת את זה, כבוד היושב-ראש.

מירי רגב: כפי שאמרת, קצין שמשתחרר בגיל 54, אין לו כמעט מה לעשות באזרחות, מי ייקח אותו?

מירי רגב: כדי לעודד אנשים להישאר בקבע אנחנו צריכים לתת להם אופק, לבוא ולהגיד: אני גורם לכך שאתה תישאר בקבע, אני יוצר לך תפקידים אטרקטיביים; תיבחר – תיבחר, לא תיבחר – תמשיך ברוחב, וברגע שאתה החלטת לפרוש מהצבא, קודם כול אנחנו נגרום לך לפרוש בצורה מכובדת.

מירי רגב: לא נודיע לך על כך שלושה חודשים מראש, לא נודיע לך על כך ארבעה חודשים מראש, נודיע לך מראש שתוכל לתכנן את העתיד שלך עם המשפחה שלך.

מירי רגב: זה א'-ב' שהצבא צריך לעשות כלפי כל חייל בקבע שמשתחרר, למרות שאין יחסי עובד-מעביד בצבא, אבל הצבא צריך להתנהל בנורמות כפי שמתנהלת החברה האזרחית.

מירי רגב: הדבר השני שאתם צריכים לעשות זה לראות לגבי חייל כזה שמשתחרר בגיל 54, איזה אופק יש לו, איך הוא יביא פרנסה הביתה, איך הוא יתפרנס בכבוד.

מירי רגב: האם בגיל כזה הוא כבר צריך ללכת לבית אבות?

מירי רגב: מה הוא צריך לעשות?

מירי רגב: הדבר השלישי החשוב ביותר זה להביא איזשהו מודל קבע, כמו שאמר כאן היושב-ראש, שהוא מודל קבע אטרקטיבי לאנשים, להשאיר אותם בצבא.

מירי רגב: אני יודעת כמה קשה היום לצבא להילחם כדי להשאיר את הטובים – כי אנחנו לא מדברים רק על המערך הלוחם.

מירי רגב: אנחנו יודעים שבטכנולוגיה של היום אנחנו צריכים מערך תומך לחימה טוב.

מירי רגב: כדי להשאיר את האנשים במערך תומך לחימה טוב אנחנו צריכים להיות אטרקטיביים בשבילם, וזאת לא בושה להיות אטרקטיבי.

מירי רגב: זה לא רק לא בושה, זוהי חובת

מירי רגב: כם להיות אטרקטיביים לאותם אנשים למרות הביקורות שאומרים שאנשי צבא מרוויחים ומרוויחים.

מירי רגב: אנחנו יודעים בדיוק מה הם מרוויחים – הם באים לפה אחר כך, כפורשים.

מירי רגב: בדיון לפני שבועיים בראשותו של חיים כץ, ישב פורש מהצבא שהייתי בהלם איך הוא התחיל לבכות – אדם שאין לו כסף לקנות תרופות.

מירי רגב: אז על זה אנחנו מדברים, על האנשים העשירים – חלק מהעיתונאים שיושבים פה – על האנשים העשירים שמשתכרים בצבא ופורשים מצה"ל.

מירי רגב: לכן אני חושבת שהדיון הזה הוא דיון מאוד מאוד חשוב, כבוד היושב-ראש.

מירי רגב: אני כמובן רואה את עצמי חלק ממנו, צר לי שאני צריכה ללכת לוועדת חוץ וביטחון – בכל זאת ראש הממשלה ביקש שנגיע לשם, חברי הקואליציה שחברים בוועדה – ואני חושבת, כבוד ראש אכ"א, שאת צריכה לראות את הוועדה הזאת כוועדה שותפה לסייע לך לקדם דברים בתוך הצבא.

מירי רגב: אם יש ועדה אמיתית שעושה דברים למען חיילי צה"ל – בסדיר, במילואים ובקבע – זאת הוועדה הזאת.

חיים כץ: תודה.

חיים כץ: חבר הכנסת מוץ מטלון.

משה (מוץ) מטלון: תודה, אדוני היושב-ראש.

חיים כץ: היום כנראה יעלה החוק לקריאה שנייה ושלישית.

משה (מוץ) מטלון: יעלה היום לקריאה שנייה ושלישית החוק של הכפלת המענקים לחיילי צה"ל – חוק שאני מאוד גאה בו ואני יכול רק להודות לך, אני גם אודה לך מעל דוכן הנואמים, לך ולוילמה, אני חושב שמגיע לכם בגדול.

משה (מוץ) מטלון: אני מבקש לקצר בעניין ואני אומר – אני רואה פה אבסורד בלתי רגיל.

משה (מוץ) מטלון: במקום ששר הביטחון היה צריך להיות, אנחנו מוצאים את עצמנו שם חדשות לבקרים – גם בנושא הגמלאים, גם בנושא הגזירה הזאת של האוצר ולקיחת האוצר את הגמלאים כבני ערובה עם סיפור ה-2,000 שקלים מענק, גם בנושא נכי צה"ל, בהרבה מאוד נושאים, כולל נושא ההסעות אתמול, אדוני.

משה (מוץ) מטלון: לאיזה אבסורד הגענו שחברי כנסת צריכים להתרעם, לפנות לרמטכ"ל, לפנות לשר הביטחון, על כך שלחיילים אין איך לנסוע ואין את הדרך הראויה להוביל את חיילי צה"ל.

משה (מוץ) מטלון: אנשים פה כנראה שכחו שמורל החיילים זה ביטחון מדינת ישראל.

משה (מוץ) מטלון: ואם נושא מורל החיילים שווה לביטחון מדינת ישראל, גם הוא ייעלם מסולם הערכים שלנו - אנה אנו באים.

משה (מוץ) מטלון: אני אברך את הרמטכ"ל ואת ההחלטה של הצבא לגבי ההסעות באוטובוס, אבל לא יעלה על הדעת שחיילים לא ייסעו ברכבות חינם, ולא יעלה על הדעת שנפתח עוד איזשהו פער חברתי, שהורה שיש לו כסף להסיע את בנו ברכבת יקנה כרטיס, והורה שאין לו – וזה בדרך כלל מהפריפריה, סליחה – דווקא הוא לא יוכל להגיע למחוז חפצו.

מירי רגב: לא, הוא יגיע מהמשכורת הגבוהה שלו – 350 שקלים.

משה (מוץ) מטלון: נכון.

משה (מוץ) מטלון: ולכן אני מנצל את הבמה הזאת ואני קורא לך, גברתי האלופה, תפעלו בעניין.

משה (מוץ) מטלון: יש לכם פה- ואת יודעת שיש לכם פה את מלוא הגיבוי.

משה (מוץ) מטלון: צר לי שדווקא במערכת של משרד הביטחון אתם לא מקבלים את התמיכה הזאת, אבל מפה אתם תקבלו אותה.

משה (מוץ) מטלון: ומי שכינה אותנו אתמול פופוליסטים, הוא זה שגם בסופו של דבר נכנע והחזיר את ההסעות באוטובוסים.

משה (מוץ) מטלון: תודה רבה.

חיים כץ: אחרי כל הפתיחה הזאת – שלא היתה לעניין; היא היתה לגופו של הצבא אבל היא לא היתה לעניין הישיבה הזאת, עניין הישיבה הזאת הוא אופק השירות של אנשי הקבע.

חיים כץ: ברור לי שאת לא תעני על ההיסעים, ככל שזה חשוב, תני לנו סקירה על אופק השירות.

משה (מוץ) מטלון: ניצלנו את הבמה הזאת כדי לומר.

חיים כץ: במסגרת השעה שהיתה לנו לא רציתי להפריע לכם, אבל שחטנו חצי שעה.

אורנה ברביבאי: בוקר טוב.

אורנה ברביבאי: אורנה ברביבאי, ראש אכ"א.

אורנה ברביבאי: אני מודה ליושב-ראש הוועדה על ההזמנה לוועדה הזאת, אני חושבת שיש פה הזדמנות להציג את הדברים כפי שהם, ואני אתייחס ברשותך לנושא הישיבה אליה זומנתי.

אורנה ברביבאי: באוגוסט 2010 נחתם סיכום מודל הקבע החדש.

אורנה ברביבאי: ההסכם מקיף, רחב, ובו נקבעו העקרונות לגיבוש מודל קבע לשנים הבאות, כשהיה ברור שלא ניתן לממש את ההסכם הזה מבלי הרכיב המשלים שהוא התאמת מודל תגמול, תמרוץ, שבא בהלימה לאורך השירות המתמשך ולהעלאת גיל הפרישה באופן משמעותי.

אורנה ברביבאי: אנחנו אז נדרשנו להגיע להבנות ולהסכמות עם האוצר, ואני מעדכנת שלא נוצר הקשר הנדרש עם האוצר בשלב המקדים, ומבחינתי זה סוג של הזדמנות להציג סטטוס ולהשתמש בוועדה, פעם אחת להציג את סטטוס הדברים כפי שהם ולראות בוועדה גורם שעוקב ומבקר את תהליך שיתוף הפעולה שלנו עם האוצר, כשאני רוצה לקוות שיש הבנה – גם משיחה מקדימה עם אילן לוין – שיש הבנה שנכון לייצר מודל מותאם.

אורנה ברביבאי: ברשותך, אני אציג כמה מאפיינים של שירות הקבע, ובהתאמה למודל איך אנחנו רואים את הדברים מתפתחים, וכאן גם אפשר יהיה לסמן את הדברים שנכון לראות אותם מתפתחים הלאה בהמשך.

אורנה ברביבאי: בראש ובראשונה, אנחנו מסתכלים על השירות בקבע כשליחות ולא כמקום עבודה - זו תפיסת העולם שכך אנחנו מגדירים את המשרתים על-פי חוק, וכך אנחנו מצפים מהם להגיע למחויבות, למקסימליות ולטוטליות בשירות.

אורנה ברביבאי: צריך להגיד שאנשי הקבע לא מקבלים הגנה של משפט העבודה הקיבוצי כמו כל עובד אחר בסקטור הציבורי – אין להם זכות התארגנות, זכות שביתה או פנייה לבית-הדין לעבודה – וככאלה, נכון לייצר להם אלטרנטיבה או מענה, ואני בפירוש רואה את עצמי, את הרמטכ"ל ואת שר הביטחון כמי שמחויבים בייצור כזה.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: אנחנו ייצרנו להם אלטרנטיבה.

אורנה ברביבאי: יש את הטריבונל, נכון.

חיים כץ: שאנחנו ייצרנו אותו.

אורנה ברביבאי: הטריבונל שנוצר.

אורנה ברביבאי: אגב, אתה יכול להסתכל עליו וללמוד – אני אשמח בהזדמנות להראות לך – הוא תעודת כבוד לצבא, כי כשאתה מנתח את הפניות שמגיעות לטריבונל ואת ההחלטות שמתקבלות שם לאורך השנה וחצי האחרונות, יש אמירה מאוד ברורה שהצבא מטפל במשרתיו בצורה הכי ראויה, וההחלטות מלמדות על זה.

אורנה ברביבאי: אז אני שמחה על הטריבונל ואני שמחה יותר גם על האופן שבו צה"ל מקבל ביטוי ויכולת להביע את עמדתו.

אורנה ברביבאי: צריך להגיד שבעשור האחרון בוצעו הרבה מאוד צעדים שפגעו ביציבות התעסוקתית, בקצב הקידומים, בהעלאת גיל הפרישה, במעבר לפנסיה צוברת.

אורנה ברביבאי: היום משרת – להבדיל מהעבר – מקבל פנסיה צוברת ובכל שלב נתון יכול להשתחרר מהצבא עם הזכויות שהצטברו לו.

אורנה ברביבאי: צריך להגיד שזה שינוי מהותי בחוזה הפסיכולוגי, בהשוואה לשנים קודמות שבהן משרת יכול היה לשרת - - -

חיים כץ: שינוי רע, כי הוא יקבל את הפנסיה בגיל 67, ואם הוא היה פורש מהפנסיה התקציבית, הוא היה מקבל בגיל 45.

חיים כץ: זה שינוי רע, שעוד יותר אתם צריכים לדאוג לשיפור התנאים של החיילים.

אורנה ברביבאי: מסכימה לגמרי.

חיים כץ: כי לא יהיה להם ממה לחיות.

אורנה ברביבאי: היושב-ראש, אני מסכימה איתך לחלוטין.

חיים כץ: אלה בפנסיה התקציבית, היה להם ממה לחיות.

חיים כץ: אלה בפנסיה הצוברת, לא יהיה להם ממה לחיות.

אורנה ברביבאי: היתה ודאות לגבי פנסיה תקציבית, ואני בפירוש חושבת שהמקבץ הזה של הנושאים שהשתנו לאורך השנים, יצר הרעה משמעותית – אני אראה אחר כך את הנתונים בהשוואה לסקטור הציבורי – כך שכאשר אנחנו מסתכלים על הצבא בהשוואה לסקטור הציבורי אני יכולה להגיד בוודאות שאנחנו בהבנה - לא בתחושה – שמשרתי הקבע הם בנחיתות ושאנחנו צריכים לטפל בזה.

אורנה ברביבאי: מודל הקבע מבחינתנו הוא הזדמנות לייצר הסדרה נכונה של מודלי השירות, של מערכי השירות, של מודל התמרוץ והתגמול בהתאמה.

אורנה ברביבאי: עוד מילה על המשרתים.

אורנה ברביבאי: גם בהיבט של טוטליות לארגון, גם בהיבט של מערכת שקובעת, לצורך העניין מפקדים אומרים למשרת: קום, לך, סע, תשרת ביחידה סגורה כזאת או אחרת, בשונה לחלוטין ממה שאנחנו מכירים בכל סקטור אחר.

אורנה ברביבאי: אין קביעות בהגדרה, איסור על עבודה פרטית מתוך הבנה שאנחנו מחייבים או דורשים ממנו מחויבות מקסימלית לצה"ל, היעדר זכות התאגדות – דיברתי עליה – היעדר זכות שביתה.

אורנה ברביבאי: ובנוסף, חוץ מכל מה שהוא נדרש כאזרח, יש לו גם כפיפות לחוק השיפוט הצבאי, שאנחנו רואים בזה סוג של החמרה מתחייבת מעצם היותו משרת, וכמובן איסור לפעילות פוליטית.

אורנה ברביבאי: אני מסתכלת על ההבחנה בין קבע מובהק לראשוני – ואני לפרוטוקול אומרת, כבוד היושב-ראש, מי שלא מכיר את המושגים, אנחנו מדברים על ראשוני שזה העסקה זמנית עד גיל 27–28 ברמת סרן; וקבע מובהק – שתיכף אראה אותו – במעבר מראשוני למובהק.

אורנה ברביבאי: מה אנחנו רואים?

אורנה ברביבאי: גם מסקרים שאנחנו מנטרים מדי שנה באמצעות מחלקת מדעי ההתנהגות שלנו, גם משיחות בלתי אמצעיות וגם מהבנת המתרחש בצה"ל, אנחנו רואים שבקבע המובהק – והחיצים פה מסמנים את המגמות - אפשר לראות שהמגמות כולן בירידה.

אורנה ברביבאי: ההבנה שקריירה שנייה, ואתה היטבת להגדיר את זה, מי שפורש – אני אחראית גם לנושא הפורשים בצה"ל ואני רואה את הקשר, את המתאם בין גיל פרישה, ככל שהוא פורש מבוגר יותר, לסיכויים או אי הסיכויים שלו להשתלב בסקטור הציבורי.

אורנה ברביבאי: ואתה, מי כמוך יודע שדווקא בצבא, מיעוט פורשים כבכירים.

אורנה ברביבאי: להבדיל אולי מארגונים ציבוריים אחרים, רובם פורשים לא כבכירים, הרוב המשמעותי, והיכולת שלהם למצוא מקום עבודה נוסף בגיל פרישה, ככל שהוא מתאחר, היא לרעתם.

אורנה ברביבאי: האטת קידומים, בהכרח.

אורנה ברביבאי: אם אמרנו שהארכנו את גיל הפרישה, באופן טבעי אם הוא היה במודל הקודם יכול להתקדם בגיל מוקדם יותר, אזי הגיל שלו הוא מאוחר - גם במערך הלוחם, אגב, לא רק במערך תומך הלחימה – אתם תראו יותר ויותר מג"דים, מח"טים, מפקדי אוגדות שהגיל שלהם לא דומה בכלל לגיל של מפקדים בעבר.

אורנה ברביבאי: צריך להגיד את זה מכל בחינה שהיא, יצרנו האטת הקידומים.

אורנה ברביבאי: יש בזה גם יתרונות אבל כשאתה מסתכל על המכלול, יש לא מעט משמעויות, בוודאי לגיל הפרישה.

אורנה ברביבאי: וקביעות – אנחנו מבינים שמשרת קבע לא נמצא בקביעות כמעט עד גיל הפרישה שלו לאורך השנים.

חיים כץ: הוא לא מקבל קביעות כשהוא עובר לקבע?

אורנה ברביבאי: ניתן לפטר אותו גם כשהוא עובר לקבע מובהק על עילות של היעדר אופק שירות או אי-תפקוד.

חיים כץ: אי-תפקוד, אפשר לפטר גם בשוק האזרחי.

אורנה ברביבאי: בסדר גמור.

אורנה ברביבאי: מה שאני אומרת, שבצבא אין סוג של חיזוק או הבטחה שהוא לא יוכל להשתחרר מצה"ל, אולי להבדיל משנים קודמות בעבר, הרבה הרבה אחורה.

אורנה ברביבאי: כשאנחנו מסתכלים על הקבע הראשוני – אמרתי, הצעירים שבחבורה - צריך להגיד שצה"ל מצמיח את הקצונה שלו ואת הנגדים שלו מהשורות.

אורנה ברביבאי: להבדיל מצבאות אחרים, אנחנו לא מקבלים את המשרתים מבחוץ, ולכן ככל שאנחנו מייצרים עתודת פיקוד, עתודה מקצועית נכונה וטובה יותר, היכולת שלנו להצמיח שדרת פיקוד – בוודאי לתפקידים הבכירים המובהקים – היא טובה יותר.

אורנה ברביבאי: ולכן, כשאני מנטרת את הדעות ואת האמירות של הקבע הראשוני, אני מוטרדת.

אורנה ברביבאי: אני מוטרדת כי יש פה ירידה בתפיסת צה"ל כארגון הדואג למשרתים, במובן שאם בעבר היה ייחוד ברור וחד-משמעי של צה"ל בהשוואה לגופים ציבוריים אחרים – אני תכף אראה את הנתונים ואתה תראה שמשרת בצה"ל שחי את המתרחש, מבין שאין לו יתרון יחסי על פני הסקטור הציבורי, נהפוך הוא בחלק מהדברים – ואני חושבת שזאת הזדמנות, ונכון לטפל בהם.

אורנה ברביבאי: אם 80% מהקבע הראשוני, כששואלים אותו, סבור שיש לו יכולת להשיג עבודה, הוא חושב שהוא יכול להשיג עבודה רווחית יותר מחוץ לצה"ל – זאת אמירה שאנחנו לא יכולים להתעלם ממנה, ואני חושבת שנכון שגם אתה, כבוד היושב-ראש, תכיר את הדברים כהווייתם.

אורנה ברביבאי: יש אמירה מפורשת שהם לא חוששים מהיפרדות מהצבא - זה נכון שהפנסיה הצוברת מוסיפה לכך גם את האפקט כפי שאמרת בדיוק - ואמירה ששליש מהקבע הראשוני מחפשים עבודה חלופית מחוץ לצה"ל, ושני-שלישים לא בהכרח חושבים שהם מוכנים לחתום חתימה נוספת.

אורנה ברביבאי: בסך הכול, יש הרגשה של ירידה בתחושת היציבות התעסוקתית ותחושה של פגיעה בתגמול ובתמרוץ בהשוואה לאחרים.

אורנה ברביבאי: זה נחווה כתנאים לא מספקים ביחס למה שאנחנו תובעים מהם.

אורנה ברביבאי: אני מגיעה למודל הקבע ואני מזכירה לכולנו למה נדרשנו.

אורנה ברביבאי: אז דיברנו על שינוי חקיקה ואנחנו אחרי שינוי החקיקה.

אורנה ברביבאי: דיברנו על קביעת גיל פרישה – ואני מחזיקה את החוזה, היושב-ראש – גיל הפרישה הממוצע 50 לאחר תקופת מעבר, קבענו את זה גם בחוק וגם באופן שבו ייצרנו את המנגנונים ואת התהליכים בצבא כתנאים שיבשילו להשלמת המודל, משום שלנו ברור שאם התנאים שלנו מבשילים, אם לא תהיה התאמה של מודל שכר למודל תמרוץ שעומד בהלימה למודל הקבע החדש, לא ניתן יהיה לממש אותו.

אורנה ברביבאי: אני אומרת את זה באחריות מקצועית משום שאי-אפשר יהיה להגיד לבן-אדם – הרענו לך את התנאים ביחס למה שהיית בעבר, הארכנו לך את גיל הפרישה, נשארת עם שכר ועם תמרוץ שהוא פחות ממה שהיה לך בעבר, תגיד תודה ותישאר איתנו, וגם להבטיח שהטובים ביותר נשארים איתנו.

אורנה ברביבאי: מבחינה זאת חייב להיות מודל שהוא מותאם ועומד בהלימה להאטת הקידומים ולשהות הממושכת יותר בטווחי הזמן עד גיל הפרישה.

אורנה ברביבאי: נדרשנו להקטין את מכסות הפרישה, והקטנו אותן באופן משמעותי.

אורנה ברביבאי: לא הבאתי לכאן את השקף שיראה לך את זה, אבל אנחנו מדברים על סדר גודל של 1,400 מכסות פרישה שהיו לנו לפני כעשור ל-850 מכסות פרישה.

אורנה ברביבאי: מה זה אומר שמקטינים את מכסות הפרישה?

אורנה ברביבאי: שפחות אנשים יוצאים לגמלה, שיותר אנשים נשארים פעילים בשירות.

אורנה ברביבאי: אתה לא יכול להצמיח מלמטה כלפי מעלה, כלפי הקבע המובהק, וזה סוג של סיר לחץ שאם אתה משאיר קבוצת אנשים בתוכו אתה צריך לוודא לאורך זמן שאתה נותן להם את התנאים המספקים וההולמים ביחס לאותם מאפייני שירות שדיברתי עליהם.

אורנה ברביבאי: עדכון מערכי השירות בחוק והעלאת גיל הפרישה, בהתאמה – מערכי השירות זה סיפור מבחינת סימון מסלולי השירות - יושבת פה מיכל בן-מובחר שעומדת בראש מחלקת הסגל, היא עשתה בחודשים האחרונים פעולה אינטנסיבית מול כל הסמכויות וכל הזרועות לסמן את מסלולי השירות ולייצר תשתית טובה שעל בסיסה נוכל לקבל החלטות.

אורנה ברביבאי: כמובן, ביגור על-פי מערכים בהתאמה להבחנה בין הלוחמים, הטכנולוגים, לשאר, ומי שחושב שאפשר להגיד רק לוחמים ולהסתפק בזה, לא מבין מהם פניו של שדה הקרב העתידי ומה המשמעות של היקף הטכנולוגים גם בכמות, גם באיכות, בעיקר למול אלטרנטיבות שיש להם בחוץ, ומה זה חוסנה של יחידה.

אורנה ברביבאי: אתה מדבר עם מג"ד – וקיימתי שיחה כזאת לא מזמן עם מפקדים והם אמרו לי: אל תמדדי אותנו רק למול איכות הלוחמים והיקף הלוחמים ביחידה, תמדדי אותנו לגבי היכולת או הכשירות של אורגן, של היחידה, לפעול, ואנחנו מסתכלים על תומכי הלחימה ביחידה שלנו, אנחנו רוצים את הכי טובים ואת מי שיטפל בחיילים שלנו במערך הנפרס באופן הזה שאנחנו יודעים שאנחנו יכולים להגיד לו – תישאר איתנו בצבא לאורך זמן.

אורנה ברביבאי: למול העמידה של הצבא – והצבא עמד בכל מה שהוא נדרש; אני אומרת לך, כבוד היושב-ראש, בכל מה שהוא נדרש, ובעניין הזה אפשר לבדוק סעיף-סעיף – לא קידמנו משא ומתן מול האוצר בנושא השכר והתמרוץ.

אורנה ברביבאי: אני הייתי בתחושה שחלק מהעניין נובע מקביעה של הסדרת שינוי שיטת ההצמדה לגמלאים, שגם בעידודך – וזאת הזדמנות להודות לך שוב על ההירתמות לעניין – נחתמו תובנות ראשוניות שעל בסיסן אני מקווה שנביא את זה לחקיקה בהקדם כדי באמת לתת לגמלאי צה"ל – שלאורך זמן נפגעו מהתהליך הזה – את מה שמגיע להם על-פי חוק, אבל לא הצלחנו לקדם את המשא ומתן ואני כולי תקווה- גם משיחה מקדימה עם אילן – שאנחנו מסמנים את הוועדה או את השלב הזה כהאצת התהליך מול האוצר.

אורנה ברביבאי: לצערי, בתוך החוזה הזה יש סעיף ספציפי – אני אמנע מלהקריא אותו – אבל אמירה של האוצר שלא יעלו הצעות חד-צדדיות לשינויים בשכר אנשי הקבע.

אורנה ברביבאי: אני לא יכולה להגיד שאנחנו עומדים בזה באופן מלא, ואני חושבת שיש פה הזדמנות לאמירה מצד משרד האוצר שיש הבנה של המציאות שבה מערך הקבע מצוי היום – ההליכה לקראת מודל הקבע והחשיבות להסדיר את זה.

אורנה ברביבאי: כנ"ל – אני לא אכנס לזה – לגבי 2,000 שקלים ותשלום גמול מינהל שנעשה בסקטור הציבורי, שאני בכלל לא בטוחה שאני רוצה ליישם אותו בצבא, ועובדה היא שהוא לא מופיע גם בצבא.

חיים כץ: חברנו אילן לוין, ראית את הצד הימני של השקף הקודם?

חיים כץ: הכול ירוק.

חיים כץ: כל מה שנגע אלינו – הכול ירוק, הכול עבר.

חיים כץ: אנחנו פה מרגישים מרומים.

חיים כץ: אתם באוצר אמרתם שתוך שלושה-ארבעה חודשים יסתיים כל נושא אופק השירות.

חיים כץ: אני לא הייתי מעביר את החקיקה, לא הייתי מעלה את גיל הפרישה.

חיים כץ: פשוט לא הייתי מעלה את גיל הפרישה.

חיים כץ: אני מרגיש שעבדתם עלינו.

חיים כץ: באתם לכנסת ישראל, עבדתם על ועדת העבודה והרווחה – עבדתם.

חיים כץ: כיבדנו את מה שאמרתם.

חיים כץ: שלושה-ארבעה חודשים, ייכנסו למשא ומתן, יראו.

חיים כץ: עכשיו אנחנו מסתכלים – אנחנו עשינו את שלנו.

חיים כץ: מה אתה רוצה שאני אגיד לך, שנעצור לכם את פנסיית המעבר?

חיים כץ: לא אכפת לך כבר- אתה עובר, עוזב.

חיים כץ: ברגע שהחלטת שאתה צריך לעזוב, היו צריכים באותו יום לתת לך "שפיץ" - -

אילן לוין: יאללה.

חיים כץ: - - להגיד, שיבוא מישהו אחר שאכפת לו.

חיים כץ: לא יכול להיות דבר כזה.

חיים כץ: אנחנו העברנו בחקיקה – אתה רואה את כל הצד הימני – זה פה.

חיים כץ: הצד השמאלי, הכול אדום.

חיים כץ: בוא תגיד לנו איפה זה עומד, למה אנחנו מצפים, מה יכול להיות, מה אנחנו עושים, למי אנחנו מוציאים מכתבים.

חיים כץ: בוא תסביר לנו בבקשה.

אילן לוין: בוקר טוב.

אילן לוין: אני אענה בקצרה.

אילן לוין: אני עד היום לא ראיתי את הפז"מים החדשים ואת מודל השירות החדש – אני לא מכיר אותו, ולא היתה ולו פגישת עבודה אחת איתי בנושא, ואני יזמתי פגישות בנושא כדי באמת לצלול לתוך העניינים.

חיים כץ: גברתי האלופה.

אורנה ברביבאי: אני לא חושבת שנכון שאני אתנגח מעל הבמה הזאת עם אילן.

חיים כץ: בבמה הזאת שינו את כל ההסכם שעשיתם עם האוצר.

אורנה ברביבאי: נכון, ואנחנו - - -

חיים כץ: הבמה הזאת נתנה לחיילים שלכם את מה שמגיע לכם.

אורנה ברביבאי: נכון.

חיים כץ: הבמה הזאת תגרום לכך שאולי יהיה לכם הסכם, משום שמשרתי הקבע, אין להם שום הסכם, אני לא יודע על סמך מה הם מקבלים תוספות שכר – על החלטה חד-פעמית משנת 73' בוועדת שרים ברוב של שניים נגד אחד.

חיים כץ: זה בדיחה, זה לא רציני.

חיים כץ: הגוף הכי חשוב במדינה הזאת הוא הגוף הכי מבורדק מבחינה זו.

אורנה ברביבאי: מאיזו בחינה?

חיים כץ: שאין לו הסכם, אין לו כלום.

חיים כץ: מתוקף מה את מעלה להם שכר?

חיים כץ: מתוקף מה אתם מעלים שכר?

חיים כץ: אין להם לא הסכם, לא הסכמות.

חיים כץ: אתם תלויים באוצר.

אורנה ברביבאי: מסכימה איתך לגמרי.

חיים כץ: אני אגיד לך – משהו חריג עשה השר לביטחון פנים.

חיים כץ: השר לביטחון פנים באופן חריג פנה אלי וביקש ממני להעלות הצעת חוק ולהקים ועד עובדים למשטרה - באופן חריג, ואני הנחתי הצעת חוק כזאת.

חיים כץ: ואני אומר לכם, אולי אתם צריכים ועד עובדים לצבא.

אורנה ברביבאי: אני לא חושבת.

חיים כץ: לא יכול להיות שאתם מקבלים תוספות שכר, כל הקבע, לפי הוראת שעה משנת 73', ואת לא רוצה להתנגח איתו פה, ואני אומר לך שפה בחדר הזה – בחדר הזה שונו כל גילאי הפרישה והמרווחים בין עליות הגיל, קצב הפרישה, הכול שונה פה.

אורנה ברביבאי: יושב-ראש הוועדה, אני לא חושבת שראוי שאני אגיד, תהיה גרסתי מול גרסת אילן לוין.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שזה לא נכון.

חיים כץ: בשורה התחתונה, מה אנחנו עושים עם הצבא?

אורנה ברביבאי: אנחנו, יותר מפעם אחת – אני אישית יזמתי פנייה; אגב, נפגשתי עם אילן בהקשרים אחרים ואנחנו יודעים לדבר – בנושא מודל הקבע החדש היתה התעקשות לא להתקדם מילימטר, אני אחראית למה שאני אומרת, לא להתקדם מילימטר עד שלא מסיימים את נושא הצמדת הגמלאים.

אורנה ברביבאי: אני מאוד שמחה שאנחנו אחרי זה.

חיים כץ: אנחנו עוד לא אחרי זה.

אורנה ברביבאי: לפני חקיקה, לפחות אחרי הבנות.

אורנה ברביבאי: אני מציעה לכולם לא להטיל דופי בכך שצה"ל לא רצה לקדם את מודל הקבע שלו.

אורנה ברביבאי: נהפוך הוא.

אורנה ברביבאי: רצינו מאוד, כתבנו, הפצרנו, אמרנו, אני מגיעה לפה כדי להגיד כמה זה חשוב, ואני שמחה – יותר משמחה – על הבמה שאתה נותן כאן בוועדה הזאת.

אורנה ברביבאי: אי-אפשר להגיד שזה בגלל הצבא, לא הפעם.

אורנה ברביבאי: לא הפעם.

אורנה ברביבאי: המודל כולו, אי-אפשר להתקדם איתו אלמלא אנחנו נקבל מענה מלא מהאוצר.

אורנה ברביבאי: האוצר מבין את זה, מכיר את הצורך של הצבא.

אורנה ברביבאי: אי-אפשר, אילן, יהיה להגיד שהצבא לא יזם.

אורנה ברביבאי: אתה רוצה שנחזור הביתה ואני אביא את הניירת אם הגענו עד שם?

אורנה ברביבאי: צר לי, אני גם אוכיח את זה.

אורנה ברביבאי: עובדתית, האוצר בחר שלא לדון ולא לעסוק בעניין הזה עד לרגע זה.

אורנה ברביבאי: אני יותר מאשמח אם כתוצאה מהישיבה הזאת, נסיים אותה ונשב על שולחן הדיונים.

אורנה ברביבאי: אגב, קבענו בהקשרים אחרים פגישה עם אילן השבוע, ואני אשמח שהפלטפורמה של הקביעה בוועדה הזאת, שנכון לקדם את מודל הקבע כפי שנחתם בהסכם, תתקדם.

אורנה ברביבאי: איזה עניין היה לצבא לא לקדם את מודל הקבע או את מודל התגמול והתמרוץ?

אורנה ברביבאי: לא הייתי רוצה לבוא למשרתים עם אמירה שיש מעטפת שלמה שסוגרת את מודל הקבע?

אורנה ברביבאי: הרמטכ"ל לא היה רוצה לבוא ולהגיד כמסוכם – באנו והבאנו את המודל?

אורנה ברביבאי: אז אני מציעה לא להגיע לפינות מיותרות.

אורנה ברביבאי: צה"ל יזם, רצה, חשב שנכון, ולא קיבל מענה לכך.

אורנה ברביבאי: אני לא אגזים וארחיב בעניין.

רחל אדטו: חיים, היו שמונה חודשים לחזק את מה שהאלופה אורנה ברביבאי אומרת כרגע.

רחל אדטו: שמונה חודשים התנהלה שביתת הרופאים, ומה ששמענו כרגע, זה היה בדיוק מה שקרה שם – הרופאים לא מגיעים לפגישות, הם אומרים: לא קראו לנו.

רחל אדטו: האוצר אמור לזמן, הם לא זימנו.

רחל אדטו: היתה בדיוק אותה התנגחות למה דברים התנהלו כל כך הרבה זמן – מהטקטיקה הזאת, אנחנו מזמינים והם לא מגיעים או אנחנו מציעים והם לא עונים.

חיים כץ: אנחנו לא שם.

רחל אדטו: אנחנו לא שם, אנחנו אחרי, אבל זוהי טקטיקה שהיא מיותרת.

חיים כץ: אנחנו לא שם.

חיים כץ: אנחנו פה, כמי שהיה חלק מהתהליך להעלאת גיל הפרישה של הצבא.

חיים כץ: ומרגישים – לא רוצה להתבטא לא יפה – אבל אנחנו מרגישים לא טוב.

חיים כץ: אנחנו מרגישים לא טוב ממה שקרה.

חיים כץ: יכול להיות שהקטע הזה של גמלאות אנשי הקבע, היתה לכך השפעה ישירה על העניין מאחר שלא רציתם לעדכן פנסיות.

חיים כץ: לא רציתם לעדכן פנסיות בגין העלאות שכר.

אורנה ברביבאי: אני גם חושבת שזה היה מנוף ללחץ, לעודד אותנו להגיע להסכמה, אבל בסדר, מיצינו את העניין.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שמכאן אפשר להתקדם.

חיים כץ: אני לא יודע אם כולם אצלכם רוצים להגיע להסכמה.

חיים כץ: אני יודע שחלק מתכוונים ללכת לבג"ץ.

אורנה ברביבאי: אנחנו הגענו להסכמה מתואמת.

חיים כץ: לפחות צוות ב'.

חיים כץ: כמו שלמדתם, לפעמים הסכמות שלכם לא מספיקות.

אורנה ברביבאי: בסדר.

אורנה ברביבאי: לגיטימי לפעול - - -

חיים כץ: ואז זה מגיע לפה, ואז אנחנו רואים אם ההסכמות מספיקות או לא מספיקות.

חיים כץ: המטרה שלנו היא לעזור לגמלאי הצבא.

חיים כץ: יחד עם זה, לתת רצון לטובים במיוחד לשרת בקבע ולבוא ולתרום, ועוד דבר – יש לנו גם רצון שהם יתוגמלו בהתאם.

חיים כץ: אין לנו שום עניין לנצח את אלה שנותנים, ואין להם זכות התארגנות, אין להם יחסי עובד-מעביד.

חיים כץ: אני שמעתי מה שאמרת – זה לא מקום עבודה.

חיים כץ: מה לעשות שבחלק ניכר מהעניינים זה כן מקום עבודה.

חיים כץ: זה לא מתנהל כמו מקום עבודה, אבל זה מקום עבודה.

חיים כץ: לצערי, אני חושב שהאוצר, בגלל שיקולים – לא יודע אם זרים זו מילה טובה – שיקולים שלא לעניין, מנע את הזכות ההוגנת של החיילים וההתחייבות לוועדה, אחרת לא הייתי נותן לכם להעלות את גיל הפרישה.

חיים כץ: הייתי "תוקע" את זה, הייתי אומר: חבר'ה, החלפת שבויים – תביאו את מה שאני מבקש, אני אתן לכם את זה.

חיים כץ: פשוט לא הייתי מצביע, הייתי עושה לכם החלפת שבויים.

חיים כץ: מה אתה אומר לי עכשיו?

חיים כץ: חיים, זה מה שאתה צריך לעשות בפעמים הבאות, אבל לשמחתי אני לא אהיה שם.

אילן לוין: אני לא אומר את זה.

חיים כץ: אתה רומז.

אילן לוין: לא.

אילן לוין: יש פה מודלים משולבים.

אילן לוין: אני חושב שההצמדה של הגמלאים למדד היא חשובה והיא תאפשר לשמור על רמת-החיים שלהם ולנהל את מערך השכר מבלי להרגיש שאם אתה עושה איזשהו שינוי ופותח מקצוע חדש, אתה פוגע בגמלאים שלא היו.

אילן לוין: אני חושב שהמודל הנוכחי לא תרם לגמלאים אלא ההיפך, במבחן השנים.

חיים כץ: מה זה נוגע לקידום אופק השירות?

אילן לוין: אני אומר שכאשר מדברים על אופק שירות צריך להתאים מערכות שכר לאופק השירות.

אילן לוין: צריך להגיד לי – אילן, הפז"מים לנגד יהיו X.

חיים כץ: כמה זמן אתה מקציב לגמור את העניין הזה?

אילן לוין: אני מעריך שיצטרכו להתקיים לפחות שמונה מפגשים רציניים כדי להיכנס לנושא הזה.

אורנה ברביבאי: אנחנו נבוא לכל מקום.

חיים כץ: כמה זה שמונה מפגשים?

חיים כץ: באיזה פרק זמן של לוח קלנדרי?

אילן לוין: אני מעריך שאם תקיים פגישת מעקב בעוד חודשיים, נהיה הרבה יותר בשלים.

אילן לוין: ונכון שחלק מהשינוי יהיה חייב להיות משולב עם הנושא של שינוי מודל ההצמדה, כי אחרת אנחנו בתהליך אחר מבחינה כלכלית.

חיים כץ: יש לנו מחשב לוח שנה, נא לפתוח לוח שנה – שיהיה לפני ה-1 במאי.

וילמה מאור: אנחנו יוצאים לפגרה בסוף מרס.

אורנה ברביבאי: אנחנו לא בפגרה, אנחנו יכולים להמשיך.

חיים כץ: לא, לא.

חיים כץ: אנחנו גם לא בפגרה.

אילן לוין: ואין לי בעיה להקדים את הפרישה אם יש לך בעיה עם זה.

אורנה ברביבאי: אילן, אתה לא הולך בלי לסיים את זה.

אילן לוין: לא.

אילן לוין: חיים רומז פה שחבל שאני ממשיך בתפקיד, אז אני מודיע לפרוטוקול שלי אין בעיה.

חיים כץ: אני לא אמרתי כזה דבר.

אורנה ברביבאי: אתה ממשיך ואתה דואג למשרתים.

אילן לוין: אמרת "שפיץ", אז אני מוותר על ה"שפיץ" ומוכן - - -

חיים כץ: אמרתי "שפיץ" בקשר למשהו אחר.

אורנה ברביבאי: כולם יודעים שהיית סגן-אלוף בשירות בקבע, ויש לך מה לעשות עוד בעניין הזה.

חיים כץ: מתי אנחנו יוצאים לפגרה?

נעה בן-שבת: ב-25 במרס.

חיים כץ: אנחנו היום ב-16 בינואר.

חיים כץ: איזה יום יוצא ה-16 במרס?

אורי אריאל: יום שישי.

חיים כץ: אם כך, ב-14 במרס, יום רביעי, בשעה 09:00 בבוקר.

אורנה ברביבאי: בשמחה רבה.

חיים כץ: יום רביעי, 09:00 בבוקר, 14 במרס, אנחנו ניפגש – לא יודע אם באולם הזה – ניפגש ונראה לאן זה מתקדם, ואני מקווה שגם האוצר וגם הצבא יבואו ב-14 במרס לוועדה ויגידו: הנה מה שהתחייבנו.

חיים כץ: לפחות ניסינו, התקדמנו, זה המצב, אלה התנאים.

אורנה ברביבאי: תודה רבה לך.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.