ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 227, 2012-01-11 10:00

דני דנון: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח ישיבה דחופה של העלייה, הקליטה והתפוצות.

דני דנון: על סדר יומנו: הדרת יוצאי אתיופיה משכונות מגורים – מקרה קריית מלאכי.

דני דנון: כולנו ראינו את התמונות הקשות, ואפשר לומר גם המרגשות, של ההפגנה של יוצאי אתיופיה ושל ישראלים אתמול בקריית מלאכי.

דני דנון: ראש העיר יצטרף אלינו בעוד מספר דקות.

דני דנון: הנושא של קריית מלאכי הוא "מקרה בוחן", הוא מניף דגל אדום בחברה הישראלית.

דני דנון: הגענו למצב, ותמיד ידענו שיש אפליה בקרבנו, אבל מצב שבו מתארגנים - - -

רוני בר-און: אני ער לרגישות שלך, אדוני.

רוני בר-און: הוא מניף דגל שחור.

דני דנון: סליחה, סליחה, דגל שחור, אדום, המצב שבו מתארגנים קבוצה של ועדים וחותמים על הסכמים יחד עם מתווכים, זה דבר חדש במחוזותינו, דבר חמור ביותר שהחוק היום מגדיר כעבריינות.

דני דנון: אבל אמצעי האכיפה שיש לשוטרים – ונמצא פה גם מפקד המשטרה – מוגבלים ביותר, ולכן היום אנחנו רוצים לצאת מפה, מהוועדה, לא רק עם אמירות והזדהות עם יוצאי העדה שנמצאים פה, ויגיעו נציגים נוספים, אנחנו רוצים לצאת עם החלטות, הן במישור החקיקתי, שיבהירו בחוק שמי שנוהג כך ומתארגן ומתאגד עובר על החוק, ולקבוע עונשי מינימום.

דני דנון: וכמו כן, לפנות לשרת הקליטה שנמצאת אתנו ולשר החינוך שלא נמצא אתנו, לפעילות הסברתית-חינוכית בקרב הדור הצעיר על-מנת שמקרים כאלו לא יישנו.

דני דנון: ואני אומר פה בידיעה: קריית מלאכי זה לא מקרה יחיד.

דני דנון: אנחנו בוועדה טיפלנו בתחילת שנת הלימודים בפתח-תקווה, שם ניהלנו מאבק קשה שבסופו הצלחנו לפרק את בית-הספר שהיה כולו על טהרת יוצאי אתיופיה.

דני דנון: אני חושב שהמקרה הזה שמונח לפתחינו, הוא מקרה לא פחות חשוב ואנחנו צריכים לתת - -

שלמה מולה: רק למען הדיוק: יש 24 בתי-ספר.

שלמה מולה: הצלחנו עם בית-ספר אחד, אז לא צריך להתהדר בזה יותר מדי.

דני דנון: צריך להתהדר בזה ולהמשיך ולעשות, ואני חושב שהתפקיד שלנו כוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, זה כן לדרוש מהמשרדים הרלוונטיים להציג וליישם תוכניות רלוונטיות שיאמרו לחברה בישראל: אין הדרה ליוצאי אתיופיה.

דני דנון: אנחנו אזרחים שווים.

דני דנון: ואני חושב שהמסר החשוב הוא לאו דווקא, ואני מתנצל בפני תושבי קריית מלאכי שהגיעו, זה לא רק הסבל שלכם והבושה, אלא על כל הילדות והילדים יוצאי אתיופיה שפותחים את העיתונים היום בבוקר, ורואים בטלוויזיה אתמול שבמדינת ישראל, שנת 2012, יש התארגנות של בעלי בתים שאומרים: אנחנו לא רוצים לראות יוצאי אתיופיה בשכונתנו.

דני דנון: אני רוצה לבקש מאיציק דסה, מנכ"ל עמותת "טבּקה", שהיה אתמול בהפגנה להציג את הדברים.

דני דנון: אני מאוד התרגשתי, איציק, גם מהנוכחות של הצעירים שהגיעו מכל הארץ.

דני דנון: הם ביקשו שלא יגיעו פוליטיקאים, אנחנו לא הגענו, אבל הנוכחות של צעירים שם שהגיעו מכל הארץ בצורה עצמאית – זה היה מרשים מאוד.

דני דנון: אני רוצה לשמוע מה בדיוק היה שם ומה אתה חושב שצריך לעשות.

דני דנון: בבקשה, איציק דסה, מנכ"ל עמותת "טבּקה".

איציק יצחק דסה: תודה כבוד היושב-ראש.

איציק יצחק דסה: אז קודם כל הערה מקדימה: כן ביקשו שגם פוליטיקאים יגיעו, אם כי הם לא היו מוכנים שמי שיהיו בפרונט יהיו דווקא הפוליטיקאים והעמותות, אלא מי שיהיה בפרונט זה אותם צעירים, אותם אנשים, שחשו בעצם את הכאב של התופעה.

איציק יצחק דסה: אכן, ההפגנה, המחאה, היתה שקטה ומאורגנת באופן מופתי שצעירים הובילו אותה, רובם ילדים שנולדו בארץ והם בעצם נמצאים במציאות המסובכת והקשה ביותר.

איציק יצחק דסה: התהלוכה התחילה למעשה מבניינים שמדירים את העולים מאתיופיה.

איציק יצחק דסה: על אף שהיתה התגרות מצד אותם הדיירים, גם במהלך המחאה, המפגינים שמרו על איפוק.

איציק יצחק דסה: ואני חייב לומר שאני הופתעתי לטובה – על אף שאנחנו כן חששנו, גם ב"טבקה" וגם ארגונים אחרים – שההפגנה עלולה להיות אלימה בגלל הנושא הרגיש שהיה כרוך בכך.

איציק יצחק דסה: אם כי בכל זאת, אנחנו כן עבדנו מאחורי הקלעים בשביל להרגיע את הרוחות, אבל גם הצעירים עצמם לקחו את העניינים לידיים והם כן דאגו לכך גם בפייסבוק, שהם כן הזמינו את האנשים לבוא למחאה שקטה, להביע את הכאב.

איציק יצחק דסה: אבל להם היה מסר ברור: נשבר לקהילה מהתופעות השליליות האלה, שהקהילה לא תעבור לסדר היום, ושהקבוצה הזאת והקבוצות הרבות יגיעו לכל נקודה שבה יתקיימו תופעות של אפליה וגזענות.

דני דנון: איפה זה קיים בארץ?

איציק יצחק דסה: אני יכול לומר שכבר בשנת 2002 היתה מודעה של מתווך שאמר בחדרה: בבניין הזה יש אתיופים, ובבניין הזה אין אתיופים.

איציק יצחק דסה: כאשר המסר היה ברור לגמרי – בבנין הזה אתם יכולים לקנות, ובבניין הזה אל תקנו.

איציק יצחק דסה: לכן היתה אז פנייה שלנו ליועץ המשפטי לממשלה דאז, כבוד השופט אליקים רובינשטיין, שנפתחה חקירה פלילית, אם כי התוצאות לא הניבו פרי בסופו של דבר.

איציק יצחק דסה: התופעות האלה קיימות כמעט בכל עיר, זה לא רק קריית מלאכי.

איציק יצחק דסה: במקרה התופעה בקריית מלאכי נחשפה, אבל התופעה הולכת ומעמיקה.

איציק יצחק דסה: התחושה של הציבור שהפגין אתמול היתה שהמערכת, גם הפוליטית וגם מערכת אכיפת החוק, הפקירו את הקהילה.

איציק יצחק דסה: שלמעשה יש כאן יותר מדי סובלנות כלפי תופעות גזעניות והתבטאויות, גם של אנשים יחידים וגם של קבוצות שמתארגנות.

איציק יצחק דסה: הגיע הזמן שגם הכנסת תבוא ותוקיע, ולא רק תוקיע, תחוקק חוקים חד-משמעיים וברורים שאומרים: לא בבית-ספרנו.

איציק יצחק דסה: אם אנחנו מדברים על שוויון בדיור, השוויון הדיור ריק מתוכן אם לי כעולה מאתיופיה, וזה לא משנה כרגע אם אני עורך-דין או קצין מהצבא ואם אני תושב רגיל, אם אין לי את הזכות לבחור איפה לגור – הזכות לשוויון בדיור היא ריקה מתוכן.

איציק יצחק דסה: דווקא במהלכים האלה הגיע הזמן שכנסת ישראל תחוקק חוק, שאומר במפורש: המתבטאים באופן גזעני, המדירים את האתיופים-הישראלים מבניינים שלהם גם בהכשרה וגם ברכישה, הם חייבים לבוא על עונשם.

איציק יצחק דסה: וזה חייב להיות חד משמעי.

איציק יצחק דסה: הסיפור בקריית מלאכי הוא מעבר לגזענות, הוא מעבר לזה שמדירים את האתיופים, יש פה והיתה אמירה והסתה לאלימות.

איציק יצחק דסה: כשאדם בא ואמר, עם כל הכבוד, אתיופי טוב זה אתיופי בקבר, סליחה, עם כל הכבוד, זה הסתה לאלימות, זה מעבר לגזענות.

איציק יצחק דסה: שתבינו, הציבור הצעיר היה אתמול רגוע ושליו יחסית, אבל זה חומר נפץ חברתי.

איציק יצחק דסה: ובפעם הבאה זה כבר לא יהיה מחאה שקטה, בפעם הבאה אנחנו עלולים לראות תופעות כמו שאנחנו רואים במדינות אחרות, שיהיו גם אלימויות קשות, הבערת צמיגים והבערת פחי אשפה.

איציק יצחק דסה: אסור לנו להגיע למצב כזה.

איציק יצחק דסה: יש לכם, אתם חברי הכנסת, את האפשרות כרגע להיות מאוחדים ובלי מחלוקת כרגע – אני ליכוד, אני קדימה, אני מפלגה אחרת – הגיע הזמן שאתם תתנהגו כחברי כנסת, ותגיעו ותוקיעו שהגזענות לא בבית-ספרנו, וחייב להיות חוק.

איציק יצחק דסה: אני חייב לומר שגם התחושה שלי וגם התחושה של המפגינים אתמול, שדווקא הקולגות שלי מארגונים חברתיים – אף אחד מהם לא הופיע אתמול.

איציק יצחק דסה: אף אחד מהם לא הופיע, כאילו שגזענות נגד אתיופים זה בסדר, זה רק אתיופים בלבד, כשיש גזענות נגד רוסים זה רק לרוסים בלבד.

איציק יצחק דסה: הגיע הזמן שכולם יתלכדו - -

דני דנון: הם היו בהפגנה בנושא המסתננים, כנראה.

שלמה מולה: מה אתה עכשיו מכניס את זה?

דני דנון: - - -

שלמה מולה: דרך אגב, יש קשר הדוק בין החוק להעביר את הסיפור של המסתננים, באופי שלו - - - לסיפור הזה.

דני דנון: שנייה, כבר אתן לך לדבר, מולה.

דני דנון: בבקשה.

איציק יצחק דסה: אני רק אסיים ואומר, לכם יש הזדמנות כרגע גם מבחינת חוק לשון-הרע הגיע הזמן להכניס גם שם תיקון שבו אם יש הוצאת דיבה נגד ציבור מסוים שהיום יש הגבלה של אפשרות לתבוע את האנשים האלה הגיע הזמן גם לתקן את החוק הזה.

איציק יצחק דסה: גם אם יש פה הוצאת דיבה נגד ציבור מסוים.

איציק יצחק דסה: אני כבר למוד ניסיון - -

מרינה סולודקין: אתה מתכוון לירון לונדון?

דני דנון: תודה.

דני דנון: אבל נא לסיים בבקשה, איציק.

איציק יצחק דסה: ואני כן מבקש שתצא מפה היום קריאה שגם מערכת אכיפת החוק, שלפחות יישמו את החוקים הקיימים.

איציק יצחק דסה: היום יש לא מעט חוקים, וכמעט והם לא מיושמים.

דני דנון: תודה רבה לאיציק דסה, מנכ"ל עמותת "טבקה".

דני דנון: אנחנו נצא מפה עם קריאה לחקיקה.

דני דנון: אתה אומר שהגזענות הנפשעת של אותם גזענים מקומם בכלא, ולא נשאיר את זה ככה כמו שאתה חושב.

דני דנון: אנחנו כבר לא נשאיר את זה במילים, אנחנו נעשה תוכנית וזו המטרה של הישיבה הזאת.

דני דנון: הצטרף אלינו - -

רוני בר-און: חקיקה יש מספיק, אדוני היושב-ראש.

דני דנון: לא, בנושא הזה, חבר הכנסת רוני בר-און, אין בחוק היום כלים מול מתווכים, מול אנשים שמפרסמים.

דני דנון: החוק היום לא מאפשר - -

שלמה מולה: אבל שבוע שעבר הפלתם את הצעת החוק שלי שבדיוק על זה היא דיברה.

שלמה מולה: מה אתה פתאום עכשיו - -

דני דנון: תודה.

דני דנון: הצטרף אלינו ראש העיר קריית מלאכי.

דני דנון: אני מבקש מהדוברים לדבר בקצרה כי יש פה הרבה מאוד דוברים, וארגונים וחברי כנסת.

דני דנון: מוטי מלכה, אני למדתי על המקרה המזעזע הזה מהתקשורת.

דני דנון: אתה כראש עיר ידעת על הדבר הזה?

דני דנון: זה דבר חדש בקריית מלאכי?

מוטי מלכה: קודם כל, שלום לכולם.

מוטי מלכה: צריך לזכור שקריית מלאכי קלטה וקולטת עלייה עד עצם היום הזה.

מוטי מלכה: בקריית מלאכי 20% מתושבי העיר הם עולי אתיופיה.

מוטי מלכה: אני חושב שהציונות האמיתית היא של תושבי קריית מלאכי – אוכלוסייה חלשה שלקחה על הגב שלה כמות כזאת גדולה של עולים והצליחה במשך 20 שנה לעשות אינטגרציה מלאה: הן בחינוך, הן בחברה, הן בכל מה שאפשר וניתן לעשות.

מוטי מלכה: והדבר הגרוע מכל הוא שאנחנו לא מצליחים לטפל בבעיות, אלא תמיד מתעסקים עם הסימפטומים.

מוטי מלכה: אני חושב שהבעיה המרכזית של העולים מאתיופיה, בראש ובראשונה, היא נופלת או עומדת בפתחן של ממשלות ישראל לדורותיהן.

מוטי מלכה: כי לא יכול להיות כזה מצב, שייקחו עדה שלמה או קהילה שלמה ויפריטו אותה.

מוטי מלכה: היום הטיפול בעולים מהקהילה האתיופית – כולו במסגרת המגזר השלישי.

מוטי מלכה: ממשלת ישראל ומשרדי הממשלה כמעט ולא עושים דבר על-מנת לקלוט אותם בצורה נכונה וטובה.

מוטי מלכה: לא למדה מדינת ישראל שום דבר, לא מהקליטה של שנות ה-50 ולא היום.

מוטי מלכה: ואני אומר לכם שבקריית מלאכי אנחנו עושים לילות כימים על-מנת לעשות את האינטגרציה המהירה, את הפעילות המסיבית, טיפול הוליסטי בכל הקהילה, ואנחנו מגיעים להרבה-הרבה הצלחות בתחום הזה.

דני דנון: אבל מוטי, זה חדש או לא חדש, הסיפור הזה?

מוטי מלכה: הסיפור הוא חדש לגמרי.

מוטי מלכה: אני נחשפתי אליו פעם ראשונה ב"ערוץ 2", ומייד כשראיתי את זה הוריתי, ביקשתי ממפקד תחנת המשטרה לפתוח בחקירה פלילית ולבקש אישור מהיועץ המשפטי לממשלה, על-מנת לטפל ולמגר את העניין הזה מכל וכול.

מוטי מלכה: וכבר הסיפור הזה נחקר ומתבצעת פעילות, גם סמויה וגם גלויה, על-מנת לנסות ולראות אם יש כאלה דברים בעיר, ואנחנו מתכוונים לטפל בזה בכל מה שהחוק מקנה לנו ועל-מנת לטפל בזה בצורה טובה מאוד.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה השלמה קצרה של נציג המשרד לביטחון פנים, סגן ניצב עופר מסינג, ראש ענף חקירות דרום.

דני דנון: אתה יכול להרחיב על מה שאמר ראש העיר לגבי החקירה?

עופר מסינג: קודם כל בוקר טוב, ובמילה טובה על המפגינים מאתמול, היתה הפגנה מכובדת מאוד, הם הביעו את המחאה שלהם בצורה מרשימה.

עופר מסינג: היה לי את הכבוד להיות שם אתמול כחלק מכוח אחר.

עופר מסינג: אני יכול להעיד על עצמי, באופן אישי, אני לא מרבה להסתכל בטלוויזיה - -

משה גפני: אתה לא מפסיד שום דבר.

רוני בר-און: איך אתה יודע את זה?

משה גפני: נדמה לי שגם אתה אמרת את זה - -

עופר מסינג: אז על האירוע נודע לנו בעצם מפניות אלינו גם משוטרים וגם מקצינים בתחנות ובמשטרה בכלל.

עופר מסינג: למעשה פתחנו בחקירה עוד לפני שהוגשה לנו תלונה באופן פורמלי.

עופר מסינג: פנינו ליועץ המשפטי לממשלה וקיבלנו את אישורו לפתוח בחקירה בהסתה לגזענות.

עופר מסינג: ביצענו כבר פעולות, מטבע הדברים אני לא לא אפרט כמובן את מה שמתרחש בתיק החקירה.

עופר מסינג: ביצענו פעולות, בחלק מהמקרים גם חקירה באזהרה ולדעתנו יש לנו את התמונה המלאה.

דני דנון: אבל רק בקריית מלאכי?

עופר מסינג: בקריית מלאכי.

עופר מסינג: זה המקום שבו אנחנו נתקלנו.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: קודם כל אני רוצה לשבח את ראש העיר, מוטי מלכה, ואת גדעון מהארי, חבר מועצת העיר יוצא אתיופיה, שנמצא גם הוא, ועל ההתנהלות הציבורית שלהם מאז שהאירוע נחשף לפחות, וגם על הרגעת הרוחות.

שלמה מולה: אם אנחנו רוצים לראות איש ציבור לדוגמה אישית, כשתופעה כזאת פתאום פורצת לנו – על הצעדים שנקטת, מוטי, אני מודה לך וזה דבר ראוי לשבח.

שלמה מולה: וגם על ההשתתפות שלך אתמול בהפגנה, ולכן המפגינים לא ראו את מוטי מלכה ככתובת על הסיטואציה הזאת, בניגוד לראש עיריית פתח-תקווה שהוא "סופר" גזען, שהוא נותן מחסה לגזענות.

שלמה מולה: לעצם העניין עצמו, אדוני היושב-ראש – אנחנו מתכנסים בוועדת העלייה והקליטה כמו במין מפגש מחזור על כל מיני תופעות, ובסופו של דבר אנחנו אומרים מה שיש לנו לומר, השיירה עוברת, שום דבר לא קורה.

שלמה מולה: אני מציע לכולנו, גם לחברי הכנסת ולאישי ציבור, אני מבקש, בואו תהיו קשובים, נהיה קשובים, ולא שכל אחד יתבצר בעמדתו, במה היא הבעיה.

שלמה מולה: קודם כל נישלו, לקחו, את סמכותם של המנהיגים הרוחניים מאתיופיה, שלא משתתפים בשום דבר שקשור בחוויה דתית במדינת ישראל.

שלמה מולה: אנחנו חוזרים על זה פעם אחר פעם, זו בעיה שהיא כבר 30 שנה.

שלמה מולה: הדבר השני, צעירי יוצאי אתיופיה שרוצים להתחתן, בוגרי צה"ל, משרתי צבא, שרוצים להתחתן, הם לא יכולים לעשות זאת בכתובתם במקום מגוריהם.

שלמה מולה: שולחים אותם למקום אחר, אומרים להם: בואו, תחפשו אולי איזה רב שיעשה טובה שיחתן אתכם.

שלמה מולה: אני מדבר כרגע על תחושות, ולא נכנס בכלל לכל הנסיבות.

שלמה מולה: הדבר השלישי, אדוני היושב-ראש, אנחנו חוזרים ואומרים: יש בתי-ספר בריכוז גבוה של יוצאי אתיופיה, ואני רוצה לקחת כדוגמה את מה שקרה בנתניה; היה בית-ספר שבו לא היו הרבה יוצאי אתיופיה, ומה שקרה באותו בית-ספר כשילד יוצא אתיופיה בא ונרשם, ההורים הוותיקים, האזרחים הוותיקים, החליפו את כתובתו לכתובת פיקטיבית כדי שהילדים לא יהיו יחד עם הילדים של יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: אנחנו אמרנו: רבותי, זה דבר מסוכן.

שלמה מולה: ולכן נוצרו כאן יותר מ-24 בתי-ספר, שיותר מ-80%–90% בהם יוצאי אתיופיה בלבד.

שלמה מולה: דרך אגב, לא פרטיים, חבר הכנסת גפני, בתי-ספר חילוניים אפילו.

שלמה מולה: התוצאה הסופית היתה גטאות של עולי אתיופיה, ואמרנו, זה לא טוב.

שלמה מולה: ראשי ערים, חברי מועצות ערים מסוימות, ואנשי מקצוע של החינוך נתנו לזה יד.

שלמה מולה: צעקנו ואמרנו, איך שר החינוך הצליח לפתור את הבעיה של פתח-תקווה – בית-ספר אחד.

שלמה מולה: אבל היה גן ילדים ליוצאי אתיופיה בבאר-שבע, היתה הפגנה.

שלמה מולה: היה לפני שלושה שבועות, יש שני גני ילדים על טהרת יוצאי אתיופיה בבית-שמש, אמרנו, למה זה קורה.

שלמה מולה: ותראו מה שקורה, יוצאי אתיופיה אומרים: אנחנו רוצים אינטגרציה, ואנשים אומרים: לא, אתם תהיו בגטאות שלכם.

שלמה מולה: זה הפוך על הפוך.

דני דנון: תודה.

שלמה מולה: סליחה, אני מבקש ממך, אני יודע שיש לך מה להגיד אבל לפחות תקשיב גם לי.

דני דנון: אני מקשיב לך.

שלמה מולה: יפה מאוד.

שלמה מולה: תקשיב, וזה טוב וזה כדאי.

שלמה מולה: אנחנו אמרנו, נעביר חוק מורשת יהדות אתיופיה, וחלק מההתמודדות שלנו עם הבעיה של עולי אתיופיה, היא שהחברה הישראלית, הממסד הישראלי, לא מכירים את עולי אתיופיה.

שלמה מולה: מה עשיתם?

שלמה מולה: הממשלה הקודמת העבירה בקריאה טרומית, בקריאה ראשונה, ואתה פה, בוועדה הזאת, קברת את החוק.

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: מה, אתה לא מבין שהחוק הזה הוא היה צריך לפתור הרבה מאוד בעיות – כולל הכרה את יהדותם שלעולי אתיופיה - - - וכולל הסיפור המפואר שנקרא: המסורת של יהודי אתיופיה?

שלמה מולה: דרך זה, כדי שאפשר יהיה להכיר את עולי אתיופיה, אתם קברתם אותו.

שלמה מולה: אז לא צריך להתהדר.

שלמה מולה: עכשיו לעניין החוק נגד גזענות.

שלמה מולה: אנחנו הבאנו את הצעת החוק וביקשנו לחדד יותר, שלי נמצאת כאן, ולמשל בסיפור של הסלקציה במועדונים, היתה התאחדות.

שלמה מולה: דרך אגב, יענקל'ה, שר המשפטים, דווקא היה נדיב בסיפור הזה, הוא שיתף אתנו פעולה.

משה גפני: מי זה יענקל'ה?

שלמה מולה: יענקל'ה זה יעקב נאמן.

שלמה מולה: אני קורא לו: יענקל'ה.

משה גפני: הוא לא היה במועדון?

שלמה מולה: הוא לא היה במועדון, אבל הוא שמע שיש תופעה כזאת.

רוני בר-און: הוא לא עבר את הסלקציה.

שלמה מולה: ואז הוא סייע לנו, העברנו את החוק, וגם פה כשרצינו להעביר את החוק הזה, כמה משוכות עברנו.

שלמה מולה: ואז לפני שבועיים אמרנו: רבותי, ראינו הרבה מאוד תופעות גזעניות – לאו דווקא של עולי אתיופיה אבל גם של אחרים – וביקשנו לחדד את החוק הזה.

שלמה מולה: הממשלה הזאת, ועדת השרים הזאת, היא קברה את החוק ואמרו שאין צורך.

שלי יחימוביץ': על איזה חוק אתה מדבר עכשיו?

שלמה מולה: אני מדבר על לחדד את חוק לשון הרע ואת האפליה בגזענות, כולל מתווכים, כולל ארגונים, וקבוצות אחרות שמפלות, ביקשנו לחדד אבל אמרו שאין צורך, אין גזענות בישראל.

שלמה מולה: אין, אז לכן לא צריך שום שינוי חקיקה.

משה גפני: לא, זה לא בגללכם דחו את זה.

משה גפני: דחו את זה בגללנו.

שלמה מולה: גם נכון.

שלמה מולה: יכול להיות.

משה גפני: אם אנחנו לא היינו, היו מעבירים לכם את זה.

שלמה מולה: זה מראה אפילו כמה אנחנו ציניים.

שלמה מולה: ברשות השידור היתה גברת, קוראים לה צגה מלקו, שהיתה מנהלת "רשת א".

דני דנון: היא פה.

שלמה מולה: היא פה, היא נמצאת כאן.

שלמה מולה: ואצל רוני בר-און התקיים פעמיים דיון.

שלמה מולה: אתה יודע?

שלמה מולה: זרקו אותה.

שלמה מולה: לא שמעתי אף איש ציבור, חוץ מהדיון שהתקיים אצל רוני.

סופה לנדבר: זה לא נכון.

שלמה מולה: רק שנייה, סליחה.

שלמה מולה: את יודעת מה, אני חוזר בי, לא איש ציבור.

שלמה מולה: זה מסר ציני, מכוער, שאומר, יש אישה, מנהלת "רשת א", שיכלה להיות, היא היתה מצוינת שלוש שנים, פתאום עכשיו היא לא טובה?

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: הסיפור הוא הרבה יותר עמוק, ביחס של הממסד וכלפי עולי אתיופיה.

שלמה מולה: אני אסכם, החבר'ה שהפגינו אתמול אין להם סבלנות יותר.

שלמה מולה: אנחנו, דור הביניים, חשבנו שנהיה מגשרים, מפשרים, 30 שנה, 27, נגמר, אין יותר.

שלמה מולה: הצעירים האלה הם חדורי מוטיבציה.

שלמה מולה: הם ילמדו את החברה הישראלית על דרישתם לאזרחות שווה.

שלמה מולה: זה יבוא, אבל הם עשו את זה אתמול גם בדרך יפה.

שלמה מולה: אני מקווה שזה ימשיך להיות ככה.

דני דנון: תודה, חבר הכנסת מולה.

דני דנון: קסה בייסין מ"נאקוץ'", את היית אתמול בהפגנה?

קסה בייסין: אני הייתי אתמול בהפגנה, תודה רבה על רשות הדיבור.

קסה בייסין: קודם כל, השם הוא קסה בייסין.

קסה בייסין: זה ביינסאי ושינו את זה לבייסין, וכדי לשנות את זה דרוש תהליך משפטי, אז אמרתי: טוב, נו, זה רק השם.

קסה בייסין: יש המון דברים שאני צריכה לעבור.

קסה בייסין: אבל בעניין הדרת אתיופים: בזמן האחרון אנחנו ערים מאוד לתופעה של הדרת נשים והמלחמה, במקרה שלי אני גם אישה וגם שחורה, ההדרה היא כפולה.

דני דנון: איפה את מרגישה את זה?

קסה בייסין: אני מרגישה את זה בעיקר בתעסוקה, כי בדיור עדיין לא, אני רק שוכרת.

סופה לנדבר: מה את עושה בחיים?

קסה בייסין: אני אחראית על קשרי חוץ של ארגון "נאקוץ'", זה ארגון חינוכי שעובד עם עולי אתיופיה שקיים כמעט 30 שנה.

שלמה מולה: דרך אגב, היא היתה שליחה בארצות-הברית.

קסה בייסין: אני רוצה לתת לכם דוגמה מהסיפור שלי.

נחמן שי: תסבירי על הפעילות של "נאקוץ'" במשך השנים.

קסה בייסין: הארגון "נאקוץ'" קיים מ-1982, הוא ארגון חינוכי שעובד עם יהודי אתיופיה מגיל יסודי ועד סיום האקדמיה.

רוני בר-און: כמה מהכסף שהוא לוקח תרומות הוא באמת מעביר ליהודי אתיופיה, וכמה כדי לפרנס את עצמו?

קסה בייסין: אני, כסטודנטית באוניברסיטה העברית, קיבלתי תמיכה כלכלית מהארגון הזה.

קסה בייסין: וכילדה בבית-ספר יסודי ברמלה, הארגון מקים לימודיות שבשעות אחר בית-הספר עוזר בשיעורי-בית ומנסה לגשר על הפערים בין הילדים האתיופים לבין כיתת האם.

קסה בייסין: זה מה שהארגון עושה, והארגון הזה עושה את זה מצוין.

קסה בייסין: כשהייתי עולה בבית-ספר יסודי, הארגון הזה עזר לי גם להתמודד עם השפה, ומתמטיקה, ואנגלית, וכל זה, עד שהיום אני יכולה להיות בעלת תואר גאה.

קסה בייסין: הייתי שליחה בארצות-הברית באוניברסיטת אוהיו סיטי, וכשחזרתי משליחות בת שנתיים כמחנכת ציונית – כמחזקת הקשר בין העם היהודי שנמצא בגולה, בין הצעירים של התפוצות בארצות-הברית לבין ישראל – כשחזרתי לישראל לחפש עבודה, אז היה לי מאוד-מאוד קשה למצוא עבודה, גם אם האנגלית שלי מצוינת ברמת שפת אם.

קסה בייסין: האנגלית שלי היא שפה שלישית.

קסה בייסין: הנה מקרה אחד: חיפשו דוברי אנגלית בחברה מסוימת, ואני הגשתי מועמדות, שלחתי את קורות החיים שלי באנגלית.

קסה בייסין: וכשבאתי לריאיון הם אמרו לי: אבל המבטא שלך הוא לא אמריקאי.

קסה בייסין: איזה מין דבר זה?

רוני בר-און: זה שאמר לך את זה, יודע אנגלית בכלל?

קסה בייסין: זו דוגמה אחת, ואפילו למשרה סטודנטיאלית בשירות לקוחות בחברת אשראי מסוימת לא קיבלו אותי.

קסה בייסין: דברים כאלה זה לא בגלל הכשרונות שלנו, יש לנו כשרונות מעל ומעבר, זה פשוט, רואים בן-אדם שחור, אתיופי וישר כל הדעות הקדומות: הוא בטח לא יודע.

קסה בייסין: אף אחד לא שאל אותי מה רמת האנגלית שלי, מה הידע שלי והקשרים שלי.

קסה בייסין: שום דבר, קודם כל רואים את צבע העור.

קסה בייסין: ואני כאישה, גם הדרה כפולה.

משה גפני: הם לא קיבלו אותך גם בגלל שאת אישה?

משה גפני: באמת אני שואל.

קסה בייסין: אולי גם בגלל שאני שחורה.

משה גפני: שחורה, הבנתי.

משה גפני: אבל גם בגלל שאת אישה?

קסה בייסין: אבל זה לא ה-issue.

שלי יחימוביץ': זה שילוב כזה, גפני.

שלי יחימוביץ': שילוב מנצח – גם אישה וגם שחורה.

קריאה: שילוב קטלני כזה.

קסה בייסין: בארצות-הברית הייתי גם אישה, גם שחורה, גם יהודייה.

קסה בייסין: אז זה היה issue אחר.

קסה בייסין: בעניין הדרת העדה שלי, זה מתחיל לא רק מבתי-הספר, זה מתחיל במערכת החינוך בגני ילדים, לדוגמה: בראשון-לציון יש גני ילדים נפרדים לילדים אתיופים, קטנים, "זאטוטונים" שרק נולדו, והם נולדו בישראל.

קסה בייסין: למה להפריד אותם?

קסה בייסין: גם בבית-שמש, ראש העיר לקח על עצמו, כעסק פרטי-משפחתי שלו, את גן הילדים ואמר, הילדים האתיופים הם עוללים מסכנים, שצריכים הגנה, הם צריכים גן נפרד.

קסה בייסין: למה?

קסה בייסין: למה לא לשלב, ולמה תינוק לא יכול לגדול ולראות גם ילדים שחורים?

קסה בייסין: הרי מכאן מתחילה ההפרדה ומכאן מתחיל החינוך.

קסה בייסין: אם אתם רוצים לחנך לאינטגרציה ול-coexistence, אז חייבים גם בגני ילדים.

קסה בייסין: איזה מין דבר זה?

קסה בייסין: אני ראיתי בבית-שמש עסק משפחתי של ראש עיריית בית-שמש, אשתו מפעילה את הגן הזה, שמארגנים הסעות מרחבי העיר – גן לאתיופים בלבד.

קסה בייסין: בנושא של הדיור אני חייבת לציין, מעבר לזה שבאו עכשיו בצורה בוטה שאני לא יכולה להבין איך אנשים חשבו, ישבו, ניסחו וחתמו: לא מכניסים אתיופים.

קסה בייסין: מה הם חשבו לעצמם בכל התהליך הזה?

קסה בייסין: אבל מעבר לזה, ההדרה היא גם כלכלית.

קסה בייסין: ההדרה של המגורים היא כלכלית.

קסה בייסין: אז ההדרה של יהודי אתיופיה אינה מסתכמת בדיור בלבד, זה גם בתעסוקה, וזה גם בחינוך.

קסה בייסין: יש לנו חבר'ה צעירים מבריקים, אתמול הייתי בהפגנה ויצאתי בכזאת גאווה של "ברוך שעשני אתיופית", איזה אנשים צעירים, מבריקים, משכילים, אסרטיביים, אמביציוזיים, הם מנהיגי המחר של מדינת ישראל.

קסה בייסין: כשאובמה היה בתהליך של הבחירות, פגשתי אותו כשארגנתי את אגוד הסטודנטים האתיופים באוניברסיטה העברית, שנקרא "גוזו".

קסה בייסין: פגשתי אותו כשהוא עוד היה סנאטור והתחלתי לספר לו על סטודנטים אתיופים, שחורים.

קסה בייסין: כשהוא היה בתהליכי הבחירות לנשיאות, אני הייתי שליחה באוניברסיטת אוהיו סיטי באוהיו, ולא אמרתי לסטודנטים שלי שפגשתי אותו כי לא רציתי להביע דעה, אבל אני אומרת שהצעירים היהודים, באש ובנלהבות, עזרו לו להיבחר.

קסה בייסין: ואם בארצות-הברית הצליחו לבחור נשיא שחור כנשיא מדינה, אז לאן מדינת ישראל הולכת?

קסה בייסין: האם היא הולכת ההיפך, להדיר אתיופים?

דני דנון: תודה רבה, אני חושב שכולנו מסכימים אתך ואת גם מציגה את הדברים בצורה מרשימה מאוד.

דני דנון: אני לא יודע מי ראיין אותך אבל כנראה שהוא צריך לעשות איזשהו אבחון.

דני דנון: אני רוצה לבקש מהדוברים להתמקד בנושא שלשמו התכנסנו.

דני דנון: הוועדה נוגעת רבות בנושא של יוצאי אתיופיה ונושאים רבים, יש הרבה מאוד דיונים, אבל הנושא שהתכנסנו אליו הוא התופעה הגזענית שראינו בקריית מלאכי.

דני דנון: חבר הכנסת רוני בר-און, בבקשה.

רוני בר-און: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, תודה רבה על כינוס הדיון.

רוני בר-און: דרך אגב, אני חושב שהסיפור של הצעירה ששכחתי את שמה - -

קסה בייסין: קסה.

קסה בייסין: קסה זה כמו "בית" בספרדית.

קסה בייסין: אז אתה יכול להגיד - - -

רוני בר-און: זה דבר סיפור של הצלחה ואל תתעסקי בזוטות שמציקות לך, למרות שהן חשובות.

קסה בייסין: אבל איך אפשר להצליח אם מדירים אותי?

קסה בייסין: אני מצטערת שאני מתפרצת, אבל האנגלית שלי מצוינת, אני רוצה להתקדם לתפקידים.

רוני בר-און: את תתקדמי.

קסה בייסין: איך אפשר?

קסה בייסין: כשכול פעם אומרים לי: לא, גברת זה לא רלוונטי.

דני דנון: תודה.

רוני בר-און: כך או כך צריך לשבח את ראש העיר, את מוטי מלכה.

רוני בר-און: אני כשר פנים, כשהייתי מגיע לערים שהיו להן בעיות, וקריית מלאכי נתברכה בלא מעט בעיות – להבדיל מראשי עיר אחרים שהסעיף הראשון שהיו מעלים על סדר היום של הדיון עם שר הפנים היה: למה דוחפים לנו את העלייה האתיופית, למה דוחפים לנו אתיופים, למה דוחפים לנו רוסים, איך נפרנס אותם, איך נכלכל אותם – ומוטי דווקא בירך על העניין הזה.

רוני בר-און: ו-per capita היתה לו הרבה יותר התיישבות של עולים חדשים מאשר בחלק כמעט ניכר מכל הערים.

רוני בר-און: הוא טיפל בהם, וגם הטיפול שלו בפרשייה הזאת הוא טיפול עוצמתי וראוי על הברכה.

רוני בר-און: ובמיוחד, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כשמשווים את זה לטיפול הבזוי של ראש עיריית פתח-תקווה בבעיה הזאת מלפני שנה-שנתיים.

רוני בר-און: וכאן אני בא לשאלה המרכזית: השאלה המרכזית היא מה מידת האחריות של השלטון המרכזי לבעיות שמתחילות ברמת הטיפול של השלטון המוניציפאלי.

רוני בר-און: ובואו לא נעשה לעצמנו הנחות, העניין הזה, שעכשיו אומרים, לא מכניסים אתיופים הביתה – חוויתי אותו גם כחבר כנסת, גם כעורך-דין, גם בהתייחסות כלפי חרדים.

רוני בר-און: כשבא חרדי או שניים לשכונה שהיא חילונית או מעורבת, תיכף מתחילה בהלה, מה יהיה לנו פה, תיכף בית-ספר חרדי, ויסגרו לנו את הרחוב בשבת.

אברהם מיכאלי: גיבורים על קריית מיכאלי.

רוני בר-און: הבעיה בקריית מלאכי, שמי שדיבר את הדיבורים המטורפים האלה, הגזענים האלה, שמזכירים באמת ימים אפלים מלפני 60 ו-70 שנה שאז היו שלטים ואמירות: בלי יהודים ובלי כלבים, הם קרובים או רחוקים, עולים קרובים, שמקרוב או מרחוק באו.

רוני בר-און: לא ילידי הארץ אמרו להם את זה.

רוני בר-און: זאת החוצפה.

רוני בר-און: זה אנשים שהתמודדו עם בעיות עלייה וקליטה בעצמם, מגלויות כאלה ואחרות, פתאום מתנפלים על הבאים מהגלות של יהודי אתיופיה.

רוני בר-און: למה אני אומר שזה שייך לשלטון המרכזי?

רוני בר-און: כי תראה עד איפה הגיע, נגע או פשה הנגע.

רוני בר-און: הזכיר שלמה את העניינים, רשות השידור, המקרה של צגה מלקו הוא עניין אחד, אני לא ארחיב עליו.

רוני בר-און: אתמול עלה בדרכי עקלתון עניין של אחד בשם: איינאו – אני מצטער אם אני לא אומר נכון את השם – עיתונאי, בעל תואר שני, 17 שנה עיתונאי ברשות השידור.

רוני בר-און: כל מה שהוא ביקש זה לעבור מהטלוויזיה לרדיו.

רוני בר-און: שומו שמיים, אתה יודע מה עשו אותו, חבר הכנסת גפני?

רוני בר-און: מוקדן, עונה לטלפונים: סליחה, הוא איננו; סליחה, הוא יבוא מחר.

רוני בר-און: אבל יותר חמור מזה: לפני שבוע ימים, בכנסת, עמד חבר כנסת והתבלבל, אמר מילה, את המילה 'קטסטרופה', התבלבלה לו המילה.

רוני בר-און: אם אני הייתי מתבלבל במילה קטסטרופה, התבלבלתי במילים יותר קלות.

רוני בר-און: ואני נולדתי לשפה הזו.

רוני בר-און: ראש הממשלה היה מעיר לי?

שלי יחימוביץ': אתה גבר אשכנזי לבן.

רוני בר-און: אם חברת הכנסת יחימוביץ היתה מתבלבלת במילה קטסטרופה, או דוקטור עינת וילף היתה מתבלבלת, ראש הממשלה היה אומר לה: אם לא היו כותבים לך את הנאומים שלך לא היית מתבלבלת?

רוני בר-און: אבל לשלמה מולה הוא הרגיש חופשי להעיר את ההערה הנקלית, הנבזית, הירודה הזו.

רוני בר-און: מפה זה בא, אדוני היושב-ראש.

דני דנון: טוב, תודה רבה.

רוני בר-און: תודה רבה לכם.

דני דנון: אני אשתדל שזה לא יהיה פוליטי, למרות שאנחנו אנשים פוליטיים.

שלי יחימוביץ': זה פוליטי.

רוני בר-און: זה לא פוליטי.

שלי יחימוביץ': גזענות היא גזענות.

קריאה: גזענות היא פוליטיקה.

דני דנון: אני רוצה לבקש מאליאס אינברם ממארגני ההפגנה אתמול, אליאס, בוא תצטרף לשולחן.

רוני בר-און: טוב, אבל דני, אל תיתן commentating לדברי חברי הכנסת.

רוני בר-און: זה לא ראוי - - -

דני דנון: סליחה, כשאתה בוועדה לביקורת המדינה, חבר הכנסת בר-און - -

רוני בר-און: אני לא מפרשן את חברי הכנסת.

דני דנון: אני ראיתי אותך מנהל את ישיבות הוועדה, ופה בוועדה אנחנו - - - זכות דיבור גם ליושב-ראש.

רוני בר-און: נכון.

דני דנון: אליאס, בוא תצטרף בבקשה ותאמר את דבריך.

דני דנון: בוא בבקשה.

אינברם אליאס: אולי אני אעמוד.

קריאות: לא, לא , לא.

קריאות: שב, שב.

משה גפני: יושבים פה, כולם שווים.

אינברם אליאס: לא, אתם מעלי קצת.

קריאות: לא, אה, אליאס, אנחנו יושבים פה.

משה גפני: אנחנו פה באופן זמני, אתה קבוע.

רוני בר-און: איפה דני איילון, שירים לך את הכיסא?

אינברם אליאס: תראו, אני לא חבר כנסת ולא מנכ"ל של משרד ממשלתי, ולא איזה חברה ענקית.

אינברם אליאס: אני אזרח מן השורה שעלה מאתיופיה ב-1983 - -

סופה לנדבר: בן כמה אתה?

אינברם אליאס: אני זקן מדי מכדי לציין את זה.

סופה לנדבר: אה, זקן מדי.

סופה לנדבר: בן כמה?

סופה לנדבר: באיזה גיל אתה עלית?

אינברם אליאס: עוד מעט 40.

סופה לנדבר: באיזה גיל היית כאשר עלית?

אינברם אליאס: תשע, משהו כזה.

אינברם אליאס: אני הקשבתי, מאז שנכנסתי, הקשבתי לכולכם.

אינברם אליאס: אני חושב שהיו דברי טעם אבל עם הזמן היה לי עומס מנטלי, זרם פה המון-המון מידע.

אינברם אליאס: אני לא דברן גדול, אני אתמצת לכם מה אנחנו חושבים כמארגני המחאה.

אינברם אליאס: מה שאנחנו זקוקים לו היום זה לפזר את השכונות, את ריכוזי האתיופים הקיימים בישראל.

אינברם אליאס: לפזר אותם.

אינברם אליאס: ולזה יהיו אפקטים, אפקטים חינוכיים ואפקטים חברתיים.

אינברם אליאס: לפזר אותם.

אינברם אליאס: יש מספיק תקציב ליוצאי אתיופיה.

אינברם אליאס: פשוט, ללכת, לעודד אותם, על-ידי מענקים כספיים, ולפזר אותם.

אינברם אליאס: לא להגביל אותם, לא ברחובות ולא בשכונות.

אינברם אליאס: זה אחד.

אינברם אליאס: דבר שני, תשאפו שלא יהיו מנהלי בתי-ספר או בתפקידים בכירים שדומים לחבר'ה בקריית מלאכי.

אינברם אליאס: כי אלה, אלה האנשים או דומיהם שיוצרים מצב - -

יוסי סולימאני: סליחה.

יוסי סולימאני: אדוני היושב-ראש, אני מתנגד לזה.

יוסי סולימאני: אתה לא יכול לעשות הכללות כאלה על כל אנשי קריית מלאכי, עם כל הכבוד.

דני דנון: הוא לא אמר את זה.

קריאה: הוא לא אמר.

יוסי סולימאני: בגלל אמירה של שני אנשים אל תאשים את כל קריית מלאכי.

יוסי סולימאני: סליחה, היו שני אנשים שאמרו אמירה איומה ונוראית, שגם התנצלו עליה, ואי אפשר מתוך זה להכליל על יישוב שלם ועל עיר שלמה.

קסה בייסין: ויש 120 תושבים שחתמו על זה.

יוסי סולימאני: זה לא נכון.

קסה בייסין: הם חתמו על זה.

יוסי סולימאני: זה לא נכון.

יוסי סולימאני: זה לא נכון, הם לא חתמו על שום דבר.

קסה בייסין: זה מה שהיה בכתבה.

קסה בייסין: זה מה שנאמר - - -

אינברם אליאס: אוקיי, אין בעיה, בסדר גמור, בסדר, אוקיי, אז אנחנו מקבלים את התיקון, בסדר: שלא יהיו אנשים שדומים לשני האנשים האלה.

אינברם אליאס: תשאפו שלא ינהלו בתי-ספר, ולא יהיו מנכ"לים, ושלא יהיו בצמתים המרכזיים של החיים שלנו, כי אלה יודעים גם לנמק יפה ולעכב את ההתקדמות שלנו.

אינברם אליאס: הם לא יגידו: תשמע, אתה יוצא אתיופיה, לא רוצים – במפורש.

אינברם אליאס: הם יודעים לנמק, ולכן אנחנו גם מגיעים לגזענות מ"הצווארון הלבן".

דני דנון: איפה אתה הרגשת את זה, אליאס?

אינברם אליאס: איפה הרגשתי את זה?

אינברם אליאס: בכל גישה שהיתה ושנותנים לי נימוק מן הסוג של: תראה, העניין סגור כבר, מאוחר מדי.

אינברם אליאס: ואז אתה מגלה ששבוע אחר כך זה עדיין פתוח, בכל תחום.

אינברם אליאס: יודעים לנמק יפה מאוד כדי להדיר אותך כמעט בכל נושא.

אינברם אליאס: גם בעולם התעסוקה במגזר הציבורי – אם הזכירו פה כל מיני אנשים, אנשים יודעים לנמק – חבריך לעבודה ובמגזר הציבורי בכלל, יודעים לתת נימוקים וראיות מסודרות כדי להדיר אותך.

אינברם אליאס: ואז קשה גם להוכיח את עצם קיום הגזענות, ואנחנו מבקשים מחברי הוועדה לטפל גם בנושא הזה.

אינברם אליאס: אני מתנצל, אני באמת לא דברן כזה גדול בוועדות, אבל אני כן אוהב שיעורי-בית: אם אתם באמת מגנים את הגזענות, ובוודאי חלקכם אומר: טוב, גזענות זה בגלל בורות – מי בעד שבתל-אביב נעשה לעם ישראל ערב תרבות לכלל החברה הישראלית?

אינברם אליאס: ודאי יש תקציב במשרד הקליטה, נסתדר עם זה.

דני דנון: תודה רבה אליאס.

אינברם אליאס: אתם מוכנים?

אינברם אליאס: אני מחכה להצבעה.

אינברם אליאס: מי בעד?

דני דנון: זה לא - -

קסה בייסין: אני מוכנה לארגן אפילו.

אינברם אליאס: יש תקציב?

דני דנון: אני מבטיח להגיע.

משה גפני: אני מציע באמת להביא להצבעה.

משה גפני: אני בעד זה שייכנסו אתיופים לרמת-אביב.

משה גפני: מי בעד?

אינברם אליאס: לא, בואו נהיה פרקטיים.

אינברם אליאס: אפשר לעשות בתל-אביב ערב תרבות עם אוכל ומוזיקה, ששלי יחימוביץ תבוא - -

קריאה: זה לא יפתור את הגזענות.

רוני בר-און: אני אפילו מוכן לשיר.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: חברת הכנסת פניה קירשנבאום, בבקשה.

פניה קירשנבאום: כן, כבוד היושב-ראש, שרת הקליטה והעלייה, חברי כנסת ואורחים נכבדים, האמת שכשראיתי את התוכנית בטלוויזיה על מה שקרה בקריית מלאכי, באתי ישר לשלמה ואמרתי לו: תקשיב, אני פשוט מזועזעת, זה נוגע בקרבַי.

פניה קירשנבאום: ונכון, מדינת ישראל היא מדינת עולים, אבל אנחנו לא פעם חוזרים ואומרים: אנחנו אוהבים עלייה ולא כל כך אוהבים את העולים בדיוק.

סופה לנדבר: אני מקווה שבשנים האלו אנחנו שינינו את הגישה.

פניה קירשנבאום: אני מאוד מקווה אבל אני עדיין לא רואה.

פניה קירשנבאום: אני מתביישת, מתביישת בשם עם ישראל, בכל הגזענות שאנחנו מגלים אחד כלפי השני.

פניה קירשנבאום: והגזענות הזאת, היא מתבטאת עכשיו כלפי העדה האתיופית, אבל זה לא שאני רוצה להרגיע, אני רוצה לציין שבדיוק אותה גזענות אנחנו מרגישים גם כלפי יוצאי חבר העמים.

פניה קירשנבאום: כל מה שנאמר, בתי-הספר שמיועדים לאתיופים, ואין מספיק אנשים בצמתים כלכליים וחברתיים ובתפקידים, וכל חוק שאנחנו נעביר לא יפתור את הבעיה.

פניה קירשנבאום: לצערי הרב, אותו מערכון "הלול" שכולנו אוהבים לראות אותו ולצחוק, הוא מתגשם ברמות לא רגילות.

פניה קירשנבאום: כי מי שחתם בחוזה הזה לא לקלוט או לא למכור דירות לעדה האתיופית, זה בדיוק אלה שבשנות ה-50 וה-60 סבלו מאותה גזענות, רק ממי שהגיע קודם.

אפרת ירדאי: כי האתיופים לא גרים ליד אשכנזים, להזכירכם.

פניה קירשנבאום: אבל כשהגזענות הזו מגיעה, למשל, כשהשדרן או הכתב אומר ומשווה את יוצאי חבר העמים למסתננים, ואומר שהמסתננים הם יותר טובים כי אלה הם זונות, ושיכורים, ושתיינים, וכל מה שרוצים.

פניה קירשנבאום: ואין שום דבר, ואף אחד, שום ועדת אתיקה של הכתבים, של העיתונות לא קמה, לא משעה אותו, והוא ממשיך לשדר ולהופיע על המרקע של הטלוויזיה – אז אני שואלת מה באמת.

פניה קירשנבאום: זה יפה מאוד שאנחנו מתכנסים פה, וזה יפה מאוד שאנחנו משחררים את שסתום הלחץ וכולנו מדברים.

פניה קירשנבאום: אני מאוד מקווה שאנחנו ככנסת, נוכל להעביר חוק או איזושהי החלטה שתהיה ישימה, ואולי סוף-סוף תשים באמת את הקץ לגזענות שמתקיימת בינינו.

פניה קירשנבאום: ורק להוסיף עוד דבר אחד: אני, אין לי ספק שגזענות היא גם משהו שבא מיותר גבוה.

פניה קירשנבאום: לא יודעת, זה לא בהכוונה ממשלתית, אבל זה בהחלטות מאוד מוזרות, כי כשלמנהל רדיו בשפות זרות שאחראי על התחנות באמהרית או ברוסית, ממנים מישהו שאינו יודע אף שפה שמשודרת ברדיו – זאת גזענות.

פניה קירשנבאום: כי תמיד אני אומרת שהשפה היא גם תרבות.

פניה קירשנבאום: כדי להבין מה צריך לשדר באמהרית, מה צריך לשדר ברוסית, עומד בן-אדם שלא מבין, לא את התרבות הזאת ולא את התרבות הזאת – זאת גזענות לשמה.

פניה קירשנבאום: ואני מקווה שאנחנו נוכל לשנות את זה, לא רק בדיבורים אלא גם במעשים.

פניה קירשנבאום: תודה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: בהחלט, אנחנו רואים גם שיש פה 18 חברי כנסת מרוב מפלגות הבית שבאים וזועקים את הזעקה.

דני דנון: אני מבקש מהדוברים לצמצם בדבריהם כי יש לנו רשימה ארוכה.

דני דנון: גדי יברקן, בבקשה.

גדי יברקן: תודה רבה.

קריאות: שומעים.

גדי יברקן: אני מאמין שתשמעו את מה שיש לי להגיד.

גדי יברקן: תשמעו, אין לי בעיה, אין לי תלונות כלפי תושבי קריית מלאכי, ולא לאזרחי מדינת ישראל.

גדי יברקן: יש לי תלונות כאן לבית הזה שהוא בית צבוע, אתם אנשים צבועים.

גדי יברקן: כשהיתה ההפגנה בבית-שמש וכל עם ישראל היה שם ובצדק, כל אחד מחברי הכנסת רץ לגנות את זה, וכולנו בכינו יחד עם אותה ילדה, גם כל מי שלא הגיע וישב בבית בכה אתה.

גדי יברקן: אתם חברי הכנסת, אל תגידו: הוא פופוליסט, זה בוטה.

גדי יברקן: זה לא מה שאני בא להגיד.

גדי יברקן: אבל לא ראיתי אף חבר כנסת אחד, להוציא את חבר הכנסת שלמה מולה, שהוציא הודעת גינוי לדבר הזה.

גדי יברקן: אתם פתחתם פה באפרטהייד במאה ה-21 במדינת ישראל.

גדי יברקן: לא ראיתי, לא את ראש הממשלה, לא שר, לא אכפת לי באיזה מפלגה.

גדי יברקן: תבינו מה אתם מוליכים פה, - - - לראות חבר כנסת אחד שהוציא הודעת גינוי.

דב חנין: לא רק הודעת גינוי, אלא הצעה דחופה לסדר.

דני דנון: גדי, אני מעריך אותך מאוד.

ניצן הורוביץ: אתה לא צודק.

פניה קירשנבאום: אתה טועה.

פניה קירשנבאום: יש שתי הצעות דחופות לסדר, גם של מולה וגם שלי, והיום הן נדונות.

דב חנין: וגם של עפו אגבאריה, ויש בקשה לגינוי מהיר שלי.

ניצן הורוביץ: אבל אתה לא צודק.

ניצן הורוביץ: אילן גילאון וזהבה גלאון הוציאו שתי הודעות.

ניצן הורוביץ: אז למה אתה סתם אומר?

ניצן הורוביץ: אל תגיד.

רחל אדטו: רגע, וכמה היו בפתח-תקווה?

רחל אדטו: כמה היו בפתח-תקווה?

גדי יברקן: לא היו.

רחל אדטו: לא היו?

רחל אדטו: היו כן.

רחל אדטו: אנשי קדימה היו בפתח-תקווה, סליחה.

דני דנון: גדי, סליחה רגע, אני רוצה להגיד לך משפט.

דני דנון: אני מאוד מעריך את הפעילות שלך - -

גדי יברקן: סליחה, אני לא רגיל שסותמים לי את הפה.

דני דנון: בסדר, אני אתן לך להמשיך.

דני דנון: שנייה גדי, אני רוצה לומר לך משפט.

דני דנון: אתה באת פה לאנשים שבאו לוועדה כי אכפת להם.

דני דנון: אם אתה רוצה לספור הודעות גינוי, אני שמעתי את ההודעה של השרה, של אילן גילאון, של דב חנין, של פאינה, אני הוצאתי הודעה.

דני דנון: לא מחלקים פה ציונים.

דני דנון: אנשים פה באו כי אכפת להם, ולא שאתה אומר, כן אכפת לכם, לא אכפת לכם.

גדי יברקן: יפה, מצוין.

גדי יברקן: תראו, כולכם פה אנשים טובים, ראויים, חברי הכנסת, בשביל זה אנשים - - -

סופה לנדבר: אז אנחנו צבועים או אנחנו טובים?

סופה לנדבר: אנחנו צבועים או אנחנו טובים?

גדי יברקן: אתם ממש צבועים.

סופה לנדבר: אתה מגזים, סליחה.

סופה לנדבר: אתה מגזים, סליחה.

גדי יברקן: סליחה, גברתי השרה, כשהיה את רצח משפחת אושרנקו בראשון-לציון עשית מסיבת עיתונאים יום למחרת - - -

סופה לנדבר: קודם כל, הייתי בהלוויה ולא עשיתי מסיבת עיתונאים, ואת - - - שלי אתה לא קראת ואת ההודעה שלי אתה לא קראת.

סופה לנדבר: בזמן שאתה מחלק כאן ציונים אתה צריך להגיד שמדינת ישראל, עם כל הכבוד, משקיעה בכל עיר ועיר, כולל קריית מלאכי.

קריאות: היא לא משקיעה כלום.

קריאות: על מה את מדברת?

קריאות: מה את משקיעה?

קריאות: אל תטיפי לנו פה.

קריאה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: זה השורש.

אברהם נגוסה: זה שורש הבעיה.

אברהם נגוסה: זה שורש הגזענות.

דני דנון: דוקטור נגוסה, כל מי שירצה לדבר ידבר פה.

דני דנון: סליחה רגע - -

קסה בייסין: אתם צודקים, אנחנו כפויי טובה.

דני דנון: - - אני מקפיד שיהיה פה גם סדר בין חברי הכנסת לנציגים, אחד אחד אם לא שמתם לב.

דני דנון: אז בבקשה, תנו לגדי לסיים.

גדי יברקן: תודה רבה.

גדי יברקן: אתם יודעים שאנחנו ממש נחמדים ומנומסים, אני יש לי כבר תואר כבוד של בעל נימוס וכמו בציבור שלי.

גדי יברקן: וזו לא הנקודה שלי, זו הנקודה החיובית, ואני מאמין שאת הנימוס הזה כן נחיל על החברה הישראלית.

גדי יברקן: אני מקווה שאת הטוב שבקהילה שלנו, ואני לא רוצה להגיד: רק אנחנו, יש הרבה אנשים טובים במדינה הזאת, יש הרבה אנשים.

גדי יברקן: יש פער עצום בין הציבור למה שהבית הזה לרוב אומר, כי מדינת ישראל התייאשה, אין כבר מילים, הבטן ריקה כבר, הוצאנו ואף אחד לא שומע.

גדי יברקן: פה בבית עושים כינוס כי זה קרוב.

גדי יברקן: אני לא אלך למקום העבודה שלי?

גדי יברקן: באתם לעבודה היום, ואני צריך להגיד לכם תודה רבה שהתכנסתם.

דני דנון: תודה גדי, תודה רבה.

דני דנון: אני לא מסכים עם הציניות שלך.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רק משפט: יש ישיבה של ועדת הקליטה על הנושא של קריית מלאכי, מה שנאמר שם, נמצאים פה כל חברי הכנסת מכל המפלגות בבית.

משה גפני: כשראש העיר דיבר נגד החרדים בקריית מלאכי, לא התכנסה ועדת הקליטה.

גדי יברקן: ועדת הכספים לא התכנסה?

משה גפני: מה?

משה גפני: לא התכנסה.

משה גפני: זה התחיל שם נגד החרדים ולא התכנס אף אחד.

דני דנון: סליחה, לא שנייה, אתה לא בזכות דיבור, לא הצעה לסדר.

משה גפני: אני מתפלל לקדוש ברוך הוא: לו הייתי אתיופי.

משה גפני: אם הייתי אתיופי לפחות הייתי מקבל פה הגנה.

משה גפני: כשראש העיר בקריית מלאכי דיבר נגד החרדים, אף אחד לא צייץ.

משה גפני: אף אחד לא צייץ.

קריאה: אתה לבן - - -

קריאה: די, די כבר.

קריאה: מספיק.

קריאה: די באמת.

משה גפני: למה, בגלל שהוא מקדימה?

משה גפני: הוא אמר לא להביא חרדים בגלל שהם יהיו נטל - - - הלוואי והייתי אתיופיה.

מוטי מלכה: אתה מוציא דברים מהקשרם, אדון גפני.

מוטי מלכה: אתה מוציא דברים מהקשרם, אדון גפני.

משה גפני: הלוואי והייתי אתיופי.

קריאה: אם היית אתיופי לא היית יושב בוועדת הכספים.

קריאה: הלוואי והייתי בלונדינית עם עיניים כחולות.

משה גפני: את בלונדינית, הלוואי והייתי שחור.

קריאה: לא היית יושב-ראש ועדת הכספים.

קריאה: היום מדברים על האתיופים.

נחמן שי: די גפני, אל תעשה פרובוקציות.

נחמן שי: אל תעשה פרובוקציות.

משה גפני: אני אעשה.

נחמן שי: לא.

משה גפני: אני אעשה.

משה גפני: למה לא דיברת אז?

קריאה: אתה מסית מספר אחת לגזענות.

נחמן שי: אני מדבר, בכל הזדמנות.

נחמן שי: היום מדברים על הסוגיה - - -

דני דנון: חברים, הרב גפני, אני קורא לך לסדר בפעם הראשונה.

דני דנון: אני אתחיל, נחמן שי - -

ניצן הורוביץ: די, צילמו, צילמו כבר.

ניצן הורוביץ: אפשר להירגע.

משה גפני: תצלמו גם אותו.

משה גפני: תצלמו גם אותו.

ניצן הורוביץ: צילמו, צילמו.

משה גפני: למה, אמרתי משהו לא נכון?

ניצן הורוביץ: תירגע, תירגע.

דני דנון: אם אתם רוצים, הרב גפני תודה רבה.

דני דנון: הרב גפני אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

משה גפני: אמרתי משהו לא נכון?

נינו אבסדזה: הרב גפני, עכשיו לצורך העניין אתה אומר.

נינו אבסדזה: פעם אחת אמרת הלוואי והייתי רוסי?

נינו אבסדזה: פעם אחת היית אומר כזה דבר?

נינו אבסדזה: לא, ואתה יודע למה.

משה גפני: לא אמרתי, לא.

משה גפני: הסבא שלי היה רוסי.

משה גפני: אבל הסבא שלי היה מרוסיה, מה אני אגיד?

נינו אבסדזה: אתה הבנת למה אני התכוונתי.

נינו אבסדזה: אתה הראשון - -

מגלי והבה: למה להסית את הדיון?

מגלי והבה: בבקשה, היושב-ראש - -

משה גפני: לא הדיון.

משה גפני: אני מזדהה אתו, אני חושב שהוא צודק.

קריאה: הלוואי והייתי בלונדינית עם עיניים כחולות.

דני דנון: תודה רבה, כולם דיברו.

קריאה: לא דיברנו, אדוני.

אינברם אליאס: - - - תודה רבה, חשבתי שהוועדה תמצא פתרונות.

אינברם אליאס: ביי.

דני דנון: אני מבין שהדברים, תודה אליאס, אני מבין שהדברים הם ברומו של עולם ואנשים נסערים.

דני דנון: אני אומר לחברי חברי הכנסת, אני פשוט אוציא אתכם מהדיון.

דני דנון: מי שלא ידבר בזמנו, הרב גפני, קראתי לך לסדר פעם שנייה.

דני דנון: מי שרוצה לדבר שיירשם, אנחנו עובדים פה עם הדברים בצורה מסודרת.

דני דנון: חברת הכנסת יחימוביץ, בבקשה.

שלי יחימוביץ': איפה גדי?

שלי יחימוביץ': גדי מאחורי?

דני דנון: הוא מאחוריך.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לומר לגדי שלהסתפק בזה שחברי כנסת יוציאו הודעת גינוי זה התביעה הכי קלושה שאפשר לתבוע מחברי כנסת.

שלי יחימוביץ': אין דבר קל יותר מלהוציא הודעת גינוי, אס.

שלי יחימוביץ': אם.

שלי יחימוביץ': אס.

שלי יחימוביץ': קטן אחד והכול מסודר.

שלי יחימוביץ': המחויבות שלנו היא הרבה-הרבה יותר עמוקה מהוצאת הודעות גינוי, שזה השלב המקדמי והקל ביותר בעבודתו של חבר הכנסת.

שלי יחימוביץ': לחברי כנסת יש כלים פרלמנטריים כדי להילחם על השקפת עולמם.

שלי יחימוביץ': הכלי הפרלמנטרי הבסיסי הוא הצעה לסדר, אני הגשתי הצעה לסדר, וחברי כנסת נוספים.

שלי יחימוביץ': אגב, הפגנות זה כלי ששמור לציבור.

שלי יחימוביץ': חברי כנסת יכולים לבוא מדי פעם להפגנות, אבל חברי כנסת לא צריכים לבלות את חייהם בהפגנות.

שלי יחימוביץ': הם צריכים להיות כאן בבית הזה, לחוקק חוקים ולעשות את עבודתם.

שלי יחימוביץ': לכן קיבלנו את הכלים הייחודיים האלה, 120 איש, ובכלים הייחודיים האלה אנחנו צריכים להשתמש כמיטב יכולתנו.

שלי יחימוביץ': הכלי של הפגנה, הוא כלי שנמצא בידי כל הציבור וטוב שהוא נמצא, כי אנחנו מדינה דמוקרטית.

רוני בר-און: הפגנות הן נגדנו, שנתקן את מה שמקולקל.

רוני בר-און: אנחנו המחליטים ולא המפגינים.

שלי יחימוביץ': וזה אפילו, במידה רבה, אבסורד כשפוליטיקאים הולכים להפגנות.

שלי יחימוביץ': כיוון שהם הולכים להפגין בעצם נגד עצמם.

שלי יחימוביץ': לכן, בואו נשים את הדברים במקום.

שלי יחימוביץ': אמר כאן דסה שצריך לחוקק חוקים.

שלי יחימוביץ': יש המון חוקים - - - רק לפני שנה חבר הכנסת שלמה מולה ואני חוקקנו את החוק למניעת אפליה בכניסה למקומות ציבוריים - -

קריאה: חוק חשוב מאוד.

שלי יחימוביץ': - - גם בבריכות שחייה, וגם מועדונים.

שלי יחימוביץ': זאת הגזענות הנראית לעין והגלויה, ולמה בכלל הצלחנו לחוקק את החוק הזה אחרי עשרה מדורי גיהינום ולא שבעה?

שלי יחימוביץ': כיוון שבאו לנו במזל זוג חברים בני 30 יוצאי סיירת מטכ"ל, רואי-חשבון במקצועם, חברים המון שנים, שבאו יחד למועדון, אחד נכנס והשני לא.

שלי יחימוביץ': כי אחד היה אתיופי, והשני היה אשכנזי.

שלי יחימוביץ': והם עזרו לנו לקדם את המהלך הזה עד לסיום החקיקה.

שלי יחימוביץ': חברת הכנסת מרינה סולודקין ואני חוקקנו חוק למניעת אפליה בקבלה לעבודה.

שלי יחימוביץ': מרגע הריאיון ועד רגע הפיטורים, והוא כולל גם את הקריטריון של מוצא.

שלי יחימוביץ': ויש חקיקה עוד למכביר, אני בטוחה שיושבים כאן חברי כנסת נוספים שחוקקו.

שלי יחימוביץ': סוגיית החקיקה היא לא הסוגיה, מה גם שיש חוק נגד גזענות.

שלי יחימוביץ': קודם כל, יש סוגיית אכיפה, והנה כבר אנחנו שומעים שהמשטרה אוכפת לרגל המחאה את החקיקה נגד גזענות, וטוב שכך.

שלי יחימוביץ': טוב שהחוקים לא יישארו "אות מידע" אלא ייעשה בהם שימוש על-ידי הרשות המבצעת, ואני שמחה לשמוע שנעשה שימוש בחוק הזה.

שלי יחימוביץ': גזענות זו תופעה נתעבת, נתעבת באמת.

שלי יחימוביץ': תחושת זילות של קבוצה אחת באוכלוסייה על פני קבוצה אחרת – זילות, התנשאות, ביזוי, השפלה, הדרה, בגלל צבעה, בגלל השתייכותה – אלה דברים שאנחנו לא יכולים לסבול.

שלי יחימוביץ': בוודאי לא במדינה שלנו, מדינה שחוותה את הגזענות באופן העמוק והנורא ביותר.

שלי יחימוביץ': חלה עלינו חובה לתקן את העוולות האלה, להיות שמן הסיכה בדברים האלה.

קריאה: חובת יתר.

שלי יחימוביץ': להיות חברת מופת ולהוות דוגמה.

שלי יחימוביץ': והנה אנחנו שוב ושוב נופלים בתהום הזאת של הגזענות.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לגנות כאן באופן עמוק כל גילוי של גזענות, בוודאי כלפי יוצאי אתיופיה.

שלי יחימוביץ': הגזענות הזאת קיימת בכל מקום: היא קיימת כלפי ערבים באופן קיצוני ביותר כשמסרבים למכור להם דירות; היא קיימת כלפי חרדים כשקוראים להם כבדרך אגב "ג'וקים" ו"מקקים" - -

רוני בר-און: או "שחורים".

שלי יחימוביץ': - - ואף אחד לא מהסה, אף אחד לא אומר:

שלי יחימוביץ': דברים כאלה לא ייאמרו; היא קיימת כלפי נשים כשאוסרים עליהן ללכת במדרכה – ואנחנו צריכים לגנות את הגזענות הזאת מכל וכל.

שלי יחימוביץ': אבל זה הרובד הגלוי.

שלי יחימוביץ': מעבר לכל זה יש כאן סוגיה הרבה יותר מבנית של התנערות המדינה מאחריות.

שלי יחימוביץ': שמעתי כאן את הוויכוח אם הקרן שתורמים לה ככה וככה, עשתה או לא עשתה.

שלי יחימוביץ': זה בכלל לא תפקיד של קרנות, ולא תפקיד של עמותות, זה התפקיד של המדינה והמדינה הולכת ומתנערת מהאחריות הזאת.

שלי יחימוביץ': לכאורה, אין קשר בין הדברים.

שלי יחימוביץ': אתמול בלילה עבר החוק למניעת הסתננות, איך מממנים את החוק הזה?

שלי יחימוביץ': באמצעות קיצוץ של 2% בתקציב.

שלי יחימוביץ': באותו שבוע קוצצו עוד 4% בתקציב.

שלי יחימוביץ': קיצוץ של 6% בבסיס התקציב פוגע בכם, כי הוא מקטין את היכולת של המדינה לטפל בחינוך, לטפל דרך הרווחה, לטפל דרך משרד העלייה והקליטה.

שלי יחימוביץ': לכן, אנחנו נתפסים ובצדק, כשיש את הגילוי הקיצוני והנורא הזה של הגזענות, אבל צריך תמיד לזכור שכדי שהדברים האלה יתוקנו, השיטה תתוקן בבסיסה, ולא ימשיכו למנוע מכם ומקבוצות אחרות את מה שהמדינה חייבת לכם בדין.

דני דנון: תודה רבה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

דני דנון: לגבי החוק, נכון שהחוק קיים, אבל אני חושב שצריך לשקול לעשות סעיף פרטני לקבוע גובה קנס מינימלי.

דני דנון: כי ה חוק נגד גזענות הוא חוק מקיף - -

שלמה מולה: רק שתדע, כמי שעשה בדיקה לקראת החקיקה שלנו, כמעט אף אדם לא הועמד לדין - -

דני דנון: נכון.

דני דנון: היישום של החוק הזה הוא מאוד בעייתי.

שלמה מולה: זאת אומרת, החוק לא רלוונטי.

דני דנון: לכן אני חושב שאנחנו כן צריכים חקיקה פרטנית שתקבע גובה מינימלי של קנס או שישה חודשי מאסר, דברים ספציפיים שייצרו הרתעה.

דני דנון: דוקטור נגוסה, בבקשה.

אברהם נגוסה: תודה, אדוני היושב-ראש.

אברהם נגוסה: הגזענות על-ידי האזרחים אפשר לטפל בה במסגרת החוק, להעמיד אותם לדין.

אברהם נגוסה: איך אנחנו נטפל בשורש הגזענות שנותן לגיטימציה לגזענות וזה הגזענות הממסדית?

אברהם נגוסה: בואו נקרא לילד בשמו: הגזענים הם הממסד, הגזענות נמצאת במשרדי הממשלה ואצל ראשי ערים.

אברהם נגוסה: כשהם מפרידים את הילדים מגני הילדים, מבתי-הספר, המרחק בין זה ובין להפריד את יוצאי אתיופיה גם במקום מגוריהם הוא מרחק קטן.

אברהם נגוסה: ולכן אני אומר: קודם כל, להוציא ולהוקיע, ולתקן את הגזענות במשרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: כשלא מבצעים את החוק של לשלב את האקדמאים במגזר הציבורי והעירוני, ולא מבצעים אותו בתירוצים של תקציבים, אין יותר גזענות מזה.

אברהם נגוסה: כשלא נותנים להשתלב במקומות בילוי, זה גזענות.

אברהם נגוסה: ולכן, אם השרים, אם משרדי הממשלה, לא מתקנים בעצמם ונותנים לעולי אתיופיה להשתלב, אז הגזענות מאוד קל לאזרח מן השורה לבצע את זה.

אברהם נגוסה: אנחנו מגנים כל סוג של גזענות, אבל חברי הכנסת, הפתרון הוא להרתיע.

אברהם נגוסה: כדי להרתיע צריך להוציא חוק, לא דיבורים.

אברהם נגוסה: להוציא הצעת חוק להעניש ב-150,000 שקל זה בדיחה.

אברהם נגוסה: צריך לסגור מאחורי סורגים ל-10 שנים את מי שעושה כמו שעשו האנשים בקריית מלאכי.

אברהם נגוסה: מי שעושה את הדברים האלה, הקנס צריך להיות - - - מיליון שקל – זה מה שירתיע אותם, ולא 150,000 שקל, כי הוא קל לו להיפטר מאתנו.

אברהם נגוסה: מי שיש לו ניסיון, שהפריד את הילדים שלו מהילדים שלנו, קל לו מאוד להפריד גם את זה.

אברהם נגוסה: אנא, קחו את זה ברצינות ותעבירו חוקים רציניים, משרדי הממשלה יתעשתו ויתקנו את המדיניות הגזענית של משרדי הממשלה.

רוני בר-און: נגוסה, אתה יודע כמה שופטים אתיופים יש במערכת המשפט בישראל?

אברהם נגוסה: אפס.

אברהם נגוסה: אפס.

אברהם נגוסה: זה הגזענות.

דני דנון: תודה רבה, דוקטור נגוסה.

דני דנון: שרת העלייה והקליטה, בבקשה.

שלמה מולה: כמה מנכ"לי משרדי ממשלה יש?

אברהם נגוסה: אפס.

רוני בר-און: אבל שם יש רק 40, ושופטים יש כמעט 1,200.

רוני בר-און: זה הבדל קטן, לא?

אברהם נגוסה: אפס.

אברהם נגוסה: זה הגזענות.

דב חנין: היתה מנהלת של "רשת א", גם היא כבר לא.

שלמה מולה: ולא רק זה, מנכ"ל רשות השידור אומר לה: עשיתי לך טובה שאת היית מנהלת "רשת א".

קריאות: שקלטתי אותך.

קריאות: רק בגלל שאת אתיופית.

שלמה מולה: אם זה לא גזענות, אני לא יודע מה זה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: שרת העלייה והקליטה, בבקשה.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אני קודם כל רוצה להגיד לחברי כנסת ונציגי העדה שאת התופעה הזו של גזענות כולנו מגנים.

רוני בר-און: נו, נו.

רוני בר-און: פה אולי כן, פה כולנו בכנסת.

סופה לנדבר: אני מתכוונת לכך.

סופה לנדבר: אנחנו כולנו במשרד הקליטה והעלייה, ואני, מגנים את התופעה הזאת.

סופה לנדבר: אנחנו עדים היום לתופעה נוספת, לתופעה שאני חושבת שלא שייכת לכל החברה.

סופה לנדבר: היא שייכת לאנשים בתוך החברה, אחד נגד דתיים, שני נגד רוסים, שלישי נגד יוצאי אתיופיה, נגד נשים, והלאה והלאה.

סופה לנדבר: ונגד התופעה של שנאה אנחנו כולנו צריכים, נגד התופעה של אנשים בודדים בחברה, בגלל שאני הייתי נותנת לחברה שלנו ציון קצת יותר גבוה מאשר נתנו חלק מהעיתונאים אתמול.

סופה לנדבר: אני רוצה לקחת את כולנו מקריית מלאכי שגם אני עם שבחים לראש העיר, הוא ראש עיר טוב שיודע לטפל בבעיות של העיר, יודע לטפל בבעיות של שכבות, ושל עדות ושל יוצאי אתיופיה בפרט, ו-15% מיוצאי אתיופיה נמצאים אצלו, עם הכלים של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אני מדברת על כלים רבים ביותר, מדינת ישראל, וממשלת ישראל, והמשרד לקליטת העלייה נתנו לרשויות בהן יש גם יוצאי אתיופיה וגם עולים אחרים, ואסור לשכוח.

מגלי והבה: את יכולה לפרט מה נתת לראש עיריית קריית מלאכי בכדי שייקלטו ביישוב שלו ויקבלו את המענקים?

סופה לנדבר: ברשותך, מתקציבים שאנחנו נתנו בשנת 2010 - -

שלמה מולה: נדמה לי שדווקא הממשלה הזאת קיצצה - - -

מגלי והבה: את מוכנה לפרט?

סופה לנדבר: כן, אני מפרטת.

סופה לנדבר: אתה לא נותן לי לדבר.

מגלי והבה: בבקשה.

סופה לנדבר: בשנת 2010 אנחנו נתנו כמעט מיליון שקלים - -

אריה ביבי: מיליון שקל?

סופה לנדבר: מיליון שקל.

רוני בר-און: לכל עולה, לכל עולה.

נינו אבסדזה: והם עדיין ממשיכים לגור בקריית מלאכי?

מגלי והבה: את יודעת מה, צריך לתת מיליון שקל לראש עיריית תל-אביב ושיקלוט אתיופים.

סופה לנדבר: רבותי, אל תהיו ציניים עכשיו.

סופה לנדבר: הקריטריונים והקיצוצים שהיו גם במשרד לקליטת עלייה, לא נתנו אפשרות לתת יותר.

רוני בר-און: מיליון שקל זה מימון מפלגות של חבר כנסת וחצי.

מוטי מלכה: ועשרה מיליון שקל שהורידו ממענק איזון במקביל.

שלמה מולה: עשרה מיליון שקל הורידו לך?

מוטי מלכה: במקביל.

קריאה: אם לתת תפוז לכל אתיופי בקריית מלאכי זה יותר ממיליון.

רוני בר-און: הוא אומר שהורידו לו ממענקי האיזון עשרה מיליון שקל השנה.

רוני בר-און: את יודעת מה זה עשרה מיליון שקל - - - של קריית מלאכי, גברתי השרה?

סופה לנדבר: אתה יודע, אני אירחתי אתמול כנס של 120 רשויות שנתמכות על-ידי המשרד לקליטת עלייה, וחוץ משבחים ותודה לא קיבלתי דבר.

סופה לנדבר: בקדנציה שלך, של המפלגה שלך, אני קיבלתי משרד בתמיכה ברשויות בגובה 1.7 מיליון ואני הגדלתי את התקציבים האלו ל-52 מיליון ברשויות.

רוני בר-און: ראש הממשלה נסחט על-ידי השותפים הקואליציוניים.

סופה לנדבר: אז צריך להיות צנועים, ואתה צריך בינתיים לשמוע ולהקשיב.

קריאה: מצד שני, קיצצו את מענקי האיזון לרשויות.

סופה לנדבר: לא הכול רע, רבותי.

סופה לנדבר: לא הכול רע, רבותי.

סופה לנדבר: אני יכולה להגיד על מה שאתם לא הצלחתם לעשות ואנחנו כן הצלחנו לעשות.

מגלי והבה: זה לא מטרת הדיון, השרה המכובדת.

מגלי והבה: ביקשנו לדעת מה את, איזה תקציב, יושב פה יושב-ראש ועדת הכספים, תשאלי אותו בסוף השנה כמה מיליונים החזרנו שמשרדים לא עמדו בהתחייבויות שלהם.

מגלי והבה: את מדברת על מיליון שקל לעדה שלמה, לעיר כמו קריית מלאכי?

סופה לנדבר: משרד הקליטה מבצע את הדברים ואנחנו לא החזרנו כספים.

סופה לנדבר: המשרד לקליטת עלייה לא מחזיר כספים ואני חושבת שמגיע לנו שבחים על כך, אבל לא על זה אני מדברת.

סופה לנדבר: אנחנו קידמנו את הפרויקטים של עולים מאתיופיה, קליטת מדענים עולים יוצאי אתיופיה ממלגות בפרקטיקה 100, שדרגנו אותם בפרויקטים של תעסוקה, הצענו ושחררנו את הכספים לסטודנטים.

קריאה: סליחה, על מה את מדברת?

קריאות: - - -

דב חנין: גברתי השרה, האם אתם תתמכו בחוק שאוסר אפליה בדיור כמו שאנחנו הצענו והממשלה הפילה?

סופה לנדבר: אל תיכנסו בדברי - -

דב חנין: זו השאלה: האם אתם מוכנים לתמוך באיסור אפליה בדיור?

דב חנין: למה לדבר אתי עכשיו על מדענים עולים?

דני דנון: חברים, אפשר לא להסכים עם דברי השרה, סליחה, אפשר לא להסכים, אפשר לחלוק, אבל צריך לאפשר לה להגיד את הדברים.

קריאה: כן, אבל לזרוק דברים באוויר - -

סופה לנדבר: זה לא דברים באוויר, אל תהיה פופוליסט.

סופה לנדבר: בגלל שאתה יושב באופוזיציה, אני אתן לך אפשרות להיות פופוליסט?

קריאה: אני לא פופוליסט.

סופה לנדבר: אז אני אגיד לך בגאווה רבה שבקדנציה הזאת עשיתי דברים שלא הצלחתם לעשות אותם.

דב חנין: גברתי השרה, שאלה עניינית: מה דעתך, מה דעתכם על חוק של איסור אפליה בדיור?

סופה לנדבר: אני לא רוצה להשיב לפני שאתה לא תיתן לי לסיים.

סופה לנדבר: בסדר?

דב חנין: זו השאלה.

דב חנין: אבל את תעני לי?

סופה לנדבר: אתם יכולים לא להסכים, אבל להקשיב אתם חייבים.

דב חנין: אני אקשיב ברצון.

סופה לנדבר: אתם חייבים להקשיב.

סופה לנדבר: אני גרמתי - - - על תוכנית של יוצאי הפלשמורה, אני הייתי באתיופיה, אני המלצתי לראש הממשלה והתקבלה החלטה.

שלמה מולה: לא, לא, לא, לא צריך לקחת קרדיט שלא צריך.

אברהם נגוסה: עכשיו קיצצתם אותו.

אברהם נגוסה: קיצצתם את מספר העולים.

סופה לנדבר: זה לא נכון.

סופה לנדבר: אתה אומר דבר שהוא לא אמת.

אריה ביבי: אדוני יושב-הראש, עם ה"אני, ואני, ואני" היא מזכירה לי מישהו.

מגלי והבה: את ביבי נתניהו.

דני דנון: אני מוכן ואני מבקש מהשרה לעשות דיון, לא עכשיו, להביא את ההישגים של השרה ציפי לבני, מול השרה הקיימת, לראות תקציבים, להשוות.

דני דנון: חברים, בואו נעשה את זה, אבל כרגע אני מבקש לאפשר לשרה לסיים את דבריה, ואחרי זה נשמע את חבר הכנסת ביבי, וחנין - -

מגלי והבה: תודה על האובייקטיביות, היושב-ראש.

מגלי והבה: אתה האדם האובייקטיבי ביותר בכל יושבי-ראש הוועדות.

מגלי והבה: מה זה קשור כרגע לדיון על משרד הקליטה, על מה שנתנו לקריית מלאכי?

סופה לנדבר: אתה יודע, לפני שאתה הגעת לוועדה אתה לא נכנסת לדברים של אף אחד.

סופה לנדבר: ובגלל זה סגן יושב-ראש, חבר כנסת - -

מגלי והבה: רגע, את מלמדת אותי שאני צריך להקשיב לך, אבל אני מדבר ליושב-ראש לא אליך.

סופה לנדבר: לא, אל תדבר.

סופה לנדבר: אני עכשיו בזכות דיבור, ואני ישבתי שעה וחצי בשקט והקשבתי לכל מי שדיבר כאן היום, ואל תהיו פופוליסטיים.

קריאה: - - -

סופה לנדבר: כן, אני, אני, כשרה לקליטת עלייה.

אריה ביבי: מעניין שכול פתיחת דיון פותחים אותו ב-15 פעם "אני".

אריה ביבי: "אני" 15 פעם, ואחר כך פותחים דיון.

דני דנון: תודה רבה, אני מבקש שנתכנס לקראת סיום.

דני דנון: חברי הכנסת שרוצים לדבר, אז בחוץ.

דני דנון: אני מבקש מהשרה לסיים את דבריה, אנחנו צריכים להתקדם.

דני דנון: בבקשה.

סופה לנדבר: אנחנו ממשיכים בתוכנית חומש, ממשיכים תוכנית של 22 מוקדים בכל עיר - - - ערים, אנחנו בדרך לסיום הנצחת שמות של נספים בדרך מסודן, שלא נעשה במשך שנים רבות במדינת ישראל, אנחנו משתתפים בפרויקטים של סטודנטים, במלגות, ואתם יודעים מה, אפשר להגיד שהעדה, ואני עם העדה, יכולה להיות כה מרוצה - -

שלמה מולה: - - -

דני דנון: לא, אתה לא יכול - - -

סופה לנדבר: לא, אתה לא יכול להיכנס.

שלמה מולה: רק להעיר הערה: אתם ממשיכים עם אותן תוכניות של ממשלות קודמות, אבל לא המצאתם שום דבר חדש.

שלמה מולה: זאת האמת.

רוני בר-און: לא תעירי לחברי כנסת.

רוני בר-און: את חוצפנית.

סופה לנדבר: לא היה דבר חדש?

שלמה מולה: לא, לא היה שום דבר חדש.

שלמה מולה: יש דברים - -

סופה לנדבר: מולה, אתה לא עמדת באולם המליאה ולא אמרת תודה לשרת הקליטה על מה שאנחנו עושים?

שלמה מולה: התוכניות של ממשלות קודמות, תוכנית חומש לא שייכת לכם, מוקדים זה לא שייך לכם, תוכניות החינוך זה לא תוכניות - - - לכם.

שלמה מולה: אני מדבר על דברים חדשים, לא היה לכם שום דבר חדש.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני מבקש מהשרה משפט סיכום בבקשה.

דני דנון: משפט סיכום.

סופה לנדבר: אדוני, לפני מספר חודשים היינו אצל שמעון פרס, נשיא מדינת ישראל, עם הצלחות רבות, אחרי 20 שנה לציון "מבצע שלמה".

סופה לנדבר: אני הייתי שם וראיתי איך עלו על הבמה אצל נשיא המדינה, ויכול להיות שחלק מהצעירים שהיו אתמול בהפגנה בקריית מלאכי נגד התופעה הנוראית היו גם שם אצל שמעון פרס.

סופה לנדבר: ומה קרה שם?

סופה לנדבר: הם עלו אחד אחרי השני ואמרו על ההשקעות של מדינת ישראל, על השקעות של ממשלות וההשקעה של הממשלה הנוכחית, על מה שמדינת ישראל עשתה כדי לעבור את הפערים העצומים של שנים רבות.

סופה לנדבר: אני כן הייתי באתיופיה, ואני אמרתי כאן בוועדה לא פעם אחת:

סופה לנדבר: הפער בין אתיופיה למדינת ישראל שיוצאי אתיופיה צריכים לעבור הוא פער של שנים, זו גדולה של יוצאי העדה אבל גם גדולה של מדינת ישראל על כל ההשקעות.

סופה לנדבר: ואנחנו לא צריכים לעשות עכשיו הכללות.

קסה בייסין: תודה רבה.

סופה לנדבר: כן, לפעמים צריכים גם להגיד תודה רבה.

קסה בייסין: אני אומרת.

סופה לנדבר: אני כעולה, שהייתי עולה חדשה, אני אומרת היום למדינת ישראל: תודה רבה על כל מה שנעשה לכל העולים במדינת ישראל.

אפרת ירדאי: תוכנית החומש לא עובדת, היא לא מיושמת.

סופה לנדבר: מה זה לא עובד?

סופה לנדבר: שום דבר לא עובד?

סופה לנדבר: הכול רע?

סופה לנדבר: אם יש תופעה של גזענות, אפשר להגיד הכול ולשפוך על התינוק שלך, להגיד הכול שחור?

סופה לנדבר: לא יכול להיות דבר כזה.

סופה לנדבר: אז יש תופעה נוראית שנגדה צריכים לצאת כולנו יחד, אבל להגיד שהכול רע במדינת ישראל, סליחה, על כך אני לא מסכימה.

דני דנון: תודה רבה.

סופה לנדבר: לא, חכה שנייה.

דני דנון: גברתי השרה.

סופה לנדבר: אבל אתה לא נתת - -

דני דנון: נתתי לך לדבר הרבה, וגם נלחמתי על זכותך לדבר.

דני דנון: אני מבקש משפט סיכום, בבקשה.

סופה לנדבר: אתה נתת לחברי כנסת להיכנס לדברי, ובגלל זה אני רוצה להגיד: במדינת ישראל לא נולדו 3.5 מיליון איש.

סופה לנדבר: הם הגיעו מכל העולם, וכולם הרגישו באיזשהו שלב – גם יוצאי מרוקו, וגם יוצאי גרוזיה, גם דוברי רוסית, וגם דוברי צרפתית, וגם דוברי אנגלית – הרגישו שהם אחרים במדינת ישראל, וצריכים להגיד שמדינת ישראל עושה ואנחנו נעשה הכול כדי לקלוט אותם בצורה הכי טובה.

דני דנון: תודה, אנחנו לא באים פה לחלק ציונים או לקחת קרדיט, מי עשה ומה עשה, התופעה היא הרבה יותר חמורה.

דני דנון: אני מבקש מהדוברים הבאים בקצרה ממש.

דני דנון: קיפלה, משפט, בדקה.

קיפלה טסמה: תודה רבה לכבוד היושב-ראש.

קיפלה טסמה: אני קצת שונה מהאחרים, רובם מספרים שהגזענות במדינה הזאת תיעלם.

קיפלה טסמה: אני חושב להיפך, כי העם הזה הוא שורשי, גזעני, אנחנו לא היחידים שעברנו גזענות.

קיפלה טסמה: מ-1948 הגזענות הזאת ממשיכה.

קיפלה טסמה: אז לכן אני לא מצפה.

קיפלה טסמה: לפעמים לגזענות יש רמות, אם אפשר להוריד את הרמה של הגזענות, זה יכול לתת לנו קצת שלווה בחיים במדינה הזאת.

קיפלה טסמה: לגבי גברתי השרה, שדיברת רבות על הסיוע ליוצאי אתיופיה.

קיפלה טסמה: אני הייתי במשרד שלך כמה שנים טובות, וכמו שאומרים: הכושי עשה את שלו, הכושי ילך.

קיפלה טסמה: ברגע שרוצים אותי או אותנו – עובדים, אחר כך כשבן-אדם מתחיל לפתוח את הפה - -

סופה לנדבר: אתה היית אצלי?

קיפלה טסמה: שנייה, שנייה.

סופה לנדבר: סליחה, סליחה.

סופה לנדבר: אתה היית אצלי?

קיפלה טסמה: תני לי לסיים.

קיפלה טסמה: עבדתי במשרדך, אולי לא בתקופה שלך.

קיפלה טסמה: אני מכיר את המשרד שלך מהשורש, ושורש הבעיה הוא במשרד שלך.

קיפלה טסמה: אני לא אומר שבתקופה שלך.

קיפלה טסמה: אנחנו מנוהלים על-ידי קבלנים.

קיפלה טסמה: כל יוצאי אתיופיה, בכל הנושאים, אנחנו מנוהלים על-ידי קבלנים.

קיפלה טסמה: כמו שיש קבלנים בחברות כוח אדם - -

סופה לנדבר: מנהל אגף של יוצאי אתיופיה הוא יוצא אתיופיה, במשרד לקליטת עלייה.

דני דנון: קיפלה, משפט סיכום בבקשה.

דני דנון: משפט אחד לסיכום.

קיפלה טסמה: לא לסכסך בינינו.

קיפלה טסמה: אני שמח וגאה שהגיע בן העדה שלי לתפקיד כזה.

קיפלה טסמה: אני שמח.

קיפלה טסמה: אין אדם יותר שמח ממני.

סופה לנדבר: מתי הוא הגיע?

קריאה: מה זה חשוב מתי הוא הגיע - - -

סופה לנדבר: צריכים לדעת להגיע את האמת.

קיפלה טסמה: יש אדם שיושב בכסא, ויש אדם שמבצע ומקנה מדיניות.

קיפלה טסמה: אני חושב שהמדיניות במשרד הקליטה, במשרד הפנים, במשרד החינוך, אינה נכונה.

סופה לנדבר: במה היא לא נכונה?

קיפלה טסמה: כל המדיניות שיוצאת מהמשרדים האלה מובילה אותנו לתהום.

קיפלה טסמה: אנחנו לא תמימים יותר.

קיפלה טסמה: גברתי, אני זוכר בתקופה של הבחירות - -

דני דנון: קיפלה, סליחה, אני לא יכול לאפשר לך.

קיפלה טסמה: כפרה עליו, אני רוצה לדעת מתי הוא היה אצלי.

קיפלה טסמה: אני רוצה לדעת מתי היית אצלי.

קיפלה טסמה: האמת כואבת.

קיפלה טסמה: האמת כואבת.

קיפלה טסמה: אני לא צריך להיות אצלך - - -

דני דנון: קיפלה, אני מזמין אותך להישאר פה אחרי הדיון ולהבהיר את הנושא.

דני דנון: אני רוצה במשפט, בדקה, כל אחד מהדוברים.

דני דנון: אפרת ירדאי, בבקשה.

סופה לנדבר: אני פעם ראשונה רואה אותו.

קריאה: אני לא רוצה לראות אותך, את לא מועילה.

אפרת ירדאי: שלום, שמי אפרת.

אפרת ירדאי: אני מסכימה עם הדברים שנאמרו פה ועוד דברים אחרים שנאמרו.

אפרת ירדאי: אבל אני רוצה להבהיר, שמה שהיה בקריית מלאכי זה דוגמה קטנה שמלמדת אותנו איך החברה שלנו נראית.

אפרת ירדאי: האזרחים הישראלים, השרים, חברי הכנסת, כבוד השרה, אני חושבת שהוועדה הזו לא צריכה להתכנס בגלל "ערוץ 2".

אפרת ירדאי: עם כל הכבוד, התקשורת לא צריכה להיות זו שמובילה אתכם להתכנס פה.

אפרת ירדאי: זה היה משהו שברגע שזה עלה, לפני שהתארגנה ההפגנה, היה צריך לגנות.

אפרת ירדאי: אם שלמה מולה לא היה, אז מי היה עושה את זה?

אפרת ירדאי: אני צריכה חבר כנסת אתיופי שיגנה את הגזענות כלפי אתיופים?

דני דנון: אפרת, רק להעיר את תשומת לבך שהדיון נקבע לפני ההפגנה.

שלמה מולה: לא נכון.

דני דנון: כן נכון.

דני דנון: כן, כן, הדיון הזה נקבע לפני ההפגנה.

דני דנון: אז זה לא חשוב, הנושא חשוב.

דני דנון: חבר הכנסת מולה, אנחנו דנו בנושאים של יוצאי אתיופיה, אם אתה רוצה לעשות בדיקה, תיכנס לאתר הכנסת ותבדוק כמה דיונים נערכו בנושא.

אפרת ירדאי: כבוד היושב-ראש, ההחלטות מיושמות?

אפרת ירדאי: אני יושבת בוועדת הקליטה ובוועדת החינוך.

אפרת ירדאי: ההחלטות שמתקבלות לא מיושמות.

אפרת ירדאי: נוהל משרד הקליטה, הרחובות של עולים חדשים, שעד היום יש את רשימת הרחובות הזו שלא התעדכנה.

סופה לנדבר: לא נכון.

סופה לנדבר: היא התעדכנה.

אפרת ירדאי: איך היא התעדכנה, לפי איזה קריטריונים?

סופה לנדבר: אם את לא יודעת, אז היא התעדכנה, כן.

סופה לנדבר: ואנחנו הרחבנו את הגבולות, ואנחנו הגדלנו את המענקים - -

דני דנון: סליחה, השרה, אין פה דיאלוג.

דני דנון: אין פה כרגע דיאלוג, תודה.

סופה לנדבר: - - ואם את לא יודעת, את צריכה להכיר את זה יותר - - -

אפרת ירדאי: אז אני מכירה את זה, ותוכנית החומש לא מיושמת, וזה נראה שיש פה קבלנים.

אפרת ירדאי: וכל חבר כנסת עם כל מפלגה, כל חבר כנסת מושך את זה לכיוון שלו.

אפרת ירדאי: וזה לא עניין, לא של דתיים-לאומיים, ולא פליטים, ולא מזרחים, ולא אשכנזים.

אפרת ירדאי: אנחנו מבקשים מכם לקחת את הנושא הזה ברצינות, כי ההפגנה הזו שהיתה אתמול תחזור על עצמה, וכנראה שרק ככה דברים עולים לסדר היום במדינת ישראל, וזה יקרה שוב.

דני דנון: תודה רבה אפרת.

דני דנון: חבר הכנסת ביבי, בבקשה.

סופה לנדבר: אפרת, מה את למדת?

דני דנון: סליחה, לא.

דני דנון: לא, את יכולה להישאר אתה אחרי הדיון.

דני דנון: אני אזמין אותה למשרד שלי.

אפרת ירדאי: political science.

דני דנון: אפרת, את יכולה לבוא למשרד שלי ותמשיכו את הדיאלוג.

דני דנון: בבקשה, חבר הכנסת ביבי.

שלמה מולה: היא ילידת הארץ דרך אגב, לידיעתכם.

סופה לנדבר: היא לא קיבלה מלגה ממדינת ישראל?

קריאות: סליחה, אני לא מבינה.

קריאות: למה אני צריכה לבקש.

קריאות: להגיד תודה ולבקש.

שלמה מולה: מה זה הדבר הזה?

שלמה מולה: כל אתיופי צריך לכתוב - - -

קריאה: הבאתם אותנו, ואנחנו צריכים לקבל ולסתום את הפה.

אפרת ירדאי: אני ילידת הארץ, ולכן לא קיבלתי מלגה.

אפרת ירדאי: ואני מימנתי את עצמי, תואר ראשון, תואר שני, עד עכשיו.

אפרת ירדאי: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה.

סופה לנדבר: שאת ישראלית.

אפרת ירדאי: ולא הבאתם אותי לארץ.

קסה בייסין: אבל איך היא תתקדם עם "התקרה השקופה"?

קסה בייסין: צריך לשבור את זה.

קסה בייסין: איך אפשר להתקדם ולהשפיע כאן?

דני דנון: אין מי שהביא ומי שלקח.

דני דנון: המדינה והתקציבים שייכים פה לכולם.

קריאה: תגידו תודה בכלל שהבאנו אתכם מאתיופיה.

שלמה מולה: נכון.

שלמה מולה: לא צריך להסתובב עם מדבקה על הראש, לבוא ולהגיד: תודה, תודה, תודה.

שלמה מולה: מה זה?

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת ביבי, בבקשה.

רוני בר-און: קסה, אל תאשימו אותם.

רוני בר-און: גם אליהם דיברו ככה לפני 10 ו-15 שנה.

דני דנון: חברים, אם אתם רוצים לנהל, אני אנעל את הישיבה ותישארו פה לדבר.

אריה ביבי: כשאני שומע על גזענות אני מקבל "חררה" ורעד, ואני אגיד לך למה: בשנות ה-50, אבא שלי עם עשרה ילדים, לא היה לו פנקס אדום, שנתיים ישב בבית בלי עבודה עם עשרה ילדים.

אריה ביבי: ואני לתומי חשבתי שאחרי 50 שנה לא יהיה לנו מצב כזה.

אריה ביבי: אני לא חושב שאפשר לבוא בטענות לראשי ערים שהמצב שם בתוך העיר הוא מצב סוציו-אקונומי נמוך, ו"דוחפים" להם עולים חדשים עם מצב סוציו-אקונומי נמוך.

אריה ביבי: אם היה אפשר לא לבוא לראשי הערים בטענות, אלא לבוא לממסד בטענות, לממסד הראשי וזה הממשלה.

אריה ביבי: לפזר אותם בכל הארץ, למשל בתל-אביב, למשל ברמת-גן, לפזר אותם בכל הארץ.

אריה ביבי: אני חושב שהתפיסה של לפזר אותם בכל הארץ זאת התפיסה הטובה.

אריה ביבי: ואם כולנו רוצים לראות אור בקצה המנהרה, ולא את האור של האופנוע, אנחנו חייבים לצאת מפה עם מסרים אופרטיביים, מסרים של עשייה, ולא מסרים של דיבור.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה, בקצרה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהדיון הזה הוא לא הראשון שמתקיים בוועדה הזאת.

אברהם מיכאלי: מי שלא היה ולא שמע כנראה, הדיון הזה לא מתקיים בגלל מה שקרה בקריית מלאכי, קריית מלאכי זאת דוגמה להרבה מאוד ערים.

אברהם מיכאלי: אבל אנחנו כציבור ישראלי, כתקשורת, לא ראיתי את אותה התמקדות שהיתה לפני שבועיים-שלושה על שטויות של הדרה בבית-שמש ובמקומות אחרים, אני לא ראיתי שהתקשורת מגויסת.

אברהם מיכאלי: היתה כתבה ב"ערוץ 2" על בית-שמש.

אברהם מיכאלי: מי יעשה כתבה על רמת אביב?

אברהם מיכאלי: יש תחקיר מלפני שבועיים בעיתון שאני אציג היום בהצעה לסדר שהגשתי אותו כבר לפני שבועיים, לפני קריית מלאכי בכלל.

אברהם מיכאלי: שמתי הצעה לסדר, נשיאות הכנסת לא אישרה את זה, כנראה שזה לא חשוב לכנסת שנדון במליאה על רמת אביב.

אברהם מיכאלי: ברמת אביב מדירים אנשים יוצאי אתיופיה, לא רוצים לתת להם דירות, אף אדם לא מוכן להשכיר להם דירה.

אברהם מיכאלי: אבל מה, אנחנו במדינת ישראל יפי-נפש, התקשורת לא תתעסק בזה כי זה לא חשוב.

אברהם מיכאלי: התקשורת תתעסק על שטויות של סיקריקים בבית-שמש, סיקריקים בירושלים - -

שלמה מולה: לא, לא, דווקא בגלל התקשורת - - - זה לא נכון.

אברהם מיכאלי: אדוני חבר הכנסת מולה, אל תטיף לי בזה.

אברהם מיכאלי: האמן לי - -

דני דנון: סליחה, לא, אתה לא יכול להעיר לו.

שלמה מולה: גם על הסיפור של בית-שמש לפני שבועיים, על גן ילדים.

שלמה מולה: רק שנייה, ידידי הטוב מיכאלי, אתם באתם להגן על שני גנים בבית-שמש.

שלמה מולה: אתה גייסת את אנשי ש"ס כדי להגן על ראש העיר בוועדת העלייה והקליטה פה.

שלמה מולה: אז לבוא ולהגיד שזה לא נכון?

שלמה מולה: תקפתם את "ידיעות אחרונות" על החשיפה.

שלמה מולה: נו באמת, בדרך כלל אתה בסדר.

אברהם מיכאלי: שלמה, אתה מערבב עכשיו שמחה בשמחה.

אברהם מיכאלי: היה פה דיון על בית-שמש ושמענו בדיוק מה היה בבית-שמש, על הגנים.

אברהם מיכאלי: אני מדבר על סיקריקים שהעיתונות היתה מלאה.

אברהם מיכאלי: רבותי, אנחנו פוחדים להתמודד עם חזקים.

אברהם מיכאלי: זימנתם את ראש עיריית קריית מלאכי, גיבורים גדולים.

אברהם מיכאלי: תזמנו לפה את חולדאי, נקיים דיון אתו, למה בתל-אביב?

אברהם מיכאלי: אבל מה, ראש העיר לא תמיד שולט בזה.

אברהם מיכאלי: זה הציבור, זאת המנטליות שלנו שאנחנו לא אוהבים כנראה את השונים.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: חבר הכנסת מגלי והבה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לאחי האתיופים: ברוכים הבאים למועדון.

קריאה: הם מזמן פה.

מגלי והבה: אני אומר את זה בכאב, לא בצחוק.

מגלי והבה: כי אנחנו, מאז קום המדינה, תרמנו להקמת המדינה הזאת, עושים שירות חובה, מיטב הבנים שלנו שילמו בחייהם למען תקומת המדינה הזאת, זה מאז קום המדינה ועד היום.

מגלי והבה: ואני רואה את אחי האתיופים, הבאתם אותם לכאן.

מגלי והבה: אני ציפיתי שהמשטרה תבוא היום, ותציין, ותגיד: תראו, אני חשבתי בינתיים על מה שקרה וכל גילויי הגזענות שהם לא חדשים.

מגלי והבה: אני באה אליכם עם בשורה, בשורה של איך פותרים את בעיות הדיור של אותם עולים ביישובים השונים.

מגלי והבה: איך אפשר להגיד לראש עיריית קריית מלאכי: אדוני ראש העיר, קח, הנה, אני יודעת מה הבעיות שלך כרגע.

מגלי והבה: מהתקציב של הרזרבות שלא ניצלנו אותן, קח כמה מיליונים.

סופה לנדבר: מי זה לא ניצל אותן?

מגלי והבה: סליחה, לא הפרעתי לך.

סופה לנדבר: אתה לא הפרעת לי?

סופה לנדבר: מי לא ניצל אותן?

מגלי והבה: אני יודע על מה אני מדבר.

מגלי והבה: תקשיבי טוב, אני בוועדת הכספים - -

סופה לנדבר: אתה לא תגיד לי - - -

מגלי והבה: - - אני יודע איפה כל שקל.

סופה לנדבר: - - - המשרד לקליטת עלייה לא החזיר כלום.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, אני לא נתקלתי עוד בשרה או בשר שמפריע לחבר כנסת.

סופה לנדבר: רק לחבר כנסת חסר נימוס, הוא יכול להפריע לשרה.

דני דנון: אני אזכיר לך שהשרה היא גם חברת כנסת.

שלמה מולה: זה נכון.

מגלי והבה: אני ציפיתי שהיום, אם נעשה דיון בשביל לסמן, להגיד לחבר'ה: אתם, יש לכם צבע יפה ושונה.

מגלי והבה: אז הצלחנו.

מגלי והבה: אם המטרה לפתור להם את הבעיות, את צריכה לבוא עם בשורות.

סופה לנדבר: אתה לא נתת לי להגיד את הבשורות.

מגלי והבה: אמרת לי מיליון שקל.

מגלי והבה: מיליון שקל, לְמה זה מספיק?

קריאה: זה תפוז אחד לכל אתיופי בקריית מלאכי.

סופה לנדבר: ליוצאי אתיופיה זה כן - - -

מגלי והבה: עוד מעט תגידי לי, יוצאי אתיופיה אולי - -

סופה לנדבר: אתה חבר ועדת הכספים.

סופה לנדבר: אתה יודע על מה שקרה לפני כמה ימים?

סופה לנדבר: אתה יודע מה התקציבים שהיו במשרד הקליטה?

סופה לנדבר: אתה יודע מה המפלגה שלך השאירה במשרד הקליטה?

מגלי והבה: את מערבבת שמחה, את מערבבת שמחה.

מגלי והבה: אני לא יודע מי שם אותך

סופה לנדבר: - - - אבל אני לא אתן לך - - -

מגלי והבה: אני, בשביל להגיע לכנסת, בחרו בי מאות ואלפים.

מגלי והבה: את, בשביל להגיע לכנסת,ליברמן החליט שאת ברשימה שלו.

דני דנון: תודה רבה.

מגלי והבה: אז אל תטיפי לנו מוסר, זה אחד.

מגלי והבה: שתיים, כשאני מדבר על האוכלוסייה המקופחת פה, צריך לטפל בהם בתקציבים, לא במיליון שקל.

סופה לנדבר: נכון.

סופה לנדבר: נכון.

סופה לנדבר: אבל אתם לא עשיתם את זה.

סופה לנדבר: למה אתם לא עשיתם את זה?

סופה לנדבר: למה השארתם את המשרד - -

שלמה מולה: נו, באמת.

דני דנון: סליחה, תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה חבר הכנסת והבה, תודה רבה לשרה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, עוד מילה אחת.

דני דנון: משפט לסיכום.

מגלי והבה: אני פונה אליך ואני תולה בך תקוות יותר מבשרה: אם אנחנו, הוועדה, תצא היום עם מסר אחד שיקצו תקציבים לאותה אוכלוסייה, לאותה עיר, שסובלת בגלל שהחליטו לקפח את האוכלוסייה הזאת – די, בואו נצא עם בשורה שאנחנו פותרים להם את הבעיות ולא מקשים עליהם.

אריה ביבי: רבותי, שיהיה מפתח.

אריה ביבי: לא רק לאותה עיר, שיהיה מפתח - -

דני דנון: חברת הכנסת נינו אבסדזה, בבקשה.

נינו אבסדזה: תודה רבה אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שהבעיה העיקרית שמטרידה אותי כאן זה לא מתי נקבעה הישיבה – לפני ההפגנה, אחרי השידור, התקשורת אשמה – נו באמת, שטויות.

נינו אבסדזה: מה שבאמת מטריד אותי, ואני חושבת שכולנו צריכים לדבר על זה, זה אחריות ובעייתיות במדינת ישראל עצמה ובחברה הישראלית שחיה, ממשיכה לחיות בסטיגמות, ולא רוצה להיפרד מהן.

נינו אבסדזה: ואני יפה מאוד מבינה מה שאמרו הבחורות האתיופיות, כי אני בדיוק ויפה מאוד יודעת מה זה להיות עולה חדשה, מילא עולה חדשה, גם רוסייה, מילא רוסייה, גם גרוזינית, ומילא גרוזינית, גם אישה.

נינו אבסדזה: תאמינו לי, אני יודעת מה זה.

נינו אבסדזה: אבל לא זאת הבעיה - -

נינו אבסדזה: זה המזל שלך, שאת גם יפה.

נינו אבסדזה: תודה רבה.

נינו אבסדזה: הבעיה שאנחנו כחברה, באופן מנטלי ופסיכולוגי התרגלנו לזה ואני רואה אנשים שבאים מכל הלב ואומרים לי: אל תתרגשי, ילדה.

נינו אבסדזה: ככה זה היה עם כל העליות.

נינו אבסדזה: זה בסדר, זה יעבור.

נינו אבסדזה: הבעיה היא שהמדינה מאמצת את השיטה הזאת – בסדר, תחיו כאן, תסבלו – ובמקום לשנות משהו ולקחת אחריות.

נינו אבסדזה: אין לי שום טענות לראש העיר.

נינו אבסדזה: גברתי השרה, אין לי גם שום טענות אליך, כי אני יודעת, אפשר לחשוב, משרד הקליטה, אם היה לו עשירית מתקציב משרד הביטחון אולי הוא היה עושה משהו.

נינו אבסדזה: ובוודאי שלא לראש העיר, שהמדינה לא עומדת בהתחייבות שלה לטפל בבעיות החברתיות, בכל אזרח.

נינו אבסדזה: ואתם יודעים מה, אני לא רוצה לספור, אני לא רוצה לדעת כמה חברי כנסת, כמה מנכ"לים וסמנכ"לים רוסים או אתיופים יש.

נינו אבסדזה: ברגע שאנחנו נפסיק לספור את זה, מכיוון שיהיה מובן מאליו שאם בן-אדם הוא שווה – הוא יכול להיות גם אישה, גם אתיופי, גם רוסייה, גם ללכת עם חצאית אם לא בא לה לעלות לאוטובוס כפי שמבקשים ממנה היום – אז אנחנו באמת נגיע לחברה שוויונית.

נינו אבסדזה: הבעיה היא בחברה ובמדינה שאיכשהו מטפחת את כל הסטיגמות האלה במקום לחנוק אותן.

נינו אבסדזה: היום יש עוד סטיגמה חדשה.

נינו אבסדזה: כבוד השרה, את מכירה את כל הסטיגמות על רוסיות?

נינו אבסדזה: היום יש סטיגמה שאם חברת כנסת רוסייה הולכת עם כוס שתייה, אז יש בעיה, אנשים זזים הצידה.

נינו אבסדזה: לא רוצה את הסטיגמות האלה, ולא רוצה גזענות גם בכנסת.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני ממש אשתדל להיות קצרה, לומר למי שפה ביקש לגנות את התופעה שכמובן, אני מצטרפת לגינוי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל תראו מה קורה פה, משהו נורא מצחיק, יושב פה חבר הכנסת מגלי ואומר: ברוכים הבאים למועדון, יושבת נינו ואומרת שהיא גרוזינית, אני בוכרית דרך אגב, וקיבלתי גם גזענות לא פחות מהעולים מחבר המדינות, האשכנזים, ויש פה את העולים עצמם שאתמול ראינו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אחמד טיבי דיבר על כך שזה לא "ישראל ביתנו", זה "רוסיה ביתנו".

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז גם הערבים נגד הרוסים, רוסים נגד הערבים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כמובן שאני מגנה את התופעה הזאת, אבל יש פה משהו שאנחנו צריכים לזכור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נכון אמרת שהבעיה היא בממסד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ולמה הבעיה בממסד?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי הממסד צבוע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שלי יחימוביץ נתנה פה נאום יוצא-דופן לפני רבע שעה, אבל בפריימריז של שלי יחימוביץ, מאחורי הנערים של שלי יחימוביץ, לא ראיתי, לא פרצוף אחד אתיופי, לא פרצוף אחד ספרדי, לא פרצוף אחד דרוזי, לא פרצוף אחד ערבי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז קודם כל, אני חושבת שכדי שאנחנו נפתור את הבעיה, וגם לא בוכרי, וגם לא גרוזיני, לפחות מבחינת החזות - -

אריה ביבי: עיראקי ראית?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: - - לפחות מבחינת החזות זאת היתה מפלגה, אלה היו פריימריז לבנים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ככה זה נראה בכל התקשורת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז לשבת פה עכשיו ולדבר, שהעברתי חוק כזה והעברתי חוק כזה, זאת הבעיה של מדינת ישראל: הצביעות בכנסת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עד שכאן חברי כנסת שמדברים גבוהה-גבוהה לא יבינו שעוקבים אחריהם, וכשהם מדברים יש גם אנשים, יש ציבור שרואה את זה, שום דבר לא ישנה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, חוק אחד בכנסת אי אפשר להעביר: חוק להיות בן-אדם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אי אפשר להעביר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו יכולים כולנו ביחד להגיע לכאן ולהשתדל, ולא נצליח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם אם יהיה פה, גם קואליציה, גם אופוזיציה.

דני דנון: מה יהיה העונש למי שיעבור על החוק?

שלמה מולה: לשפוך עליו מים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, גם מה שקרה פה כרגע נורא כאב לי, כי אפילו בין החילופי-דברים - - - גזענות, חבר'ה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גזענות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רוצים להשתיק אותי.

מגלי והבה: אפילו זה נגדך.

מגלי והבה: אפילו זה נגדך.

נינו אבסדזה: זה חוק לשון הרע.

נינו אבסדזה: זה להשתיק את התקשורת.

דני דנון: משפט סיום בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: משפט סיום, אדוני.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם מה שקרה כרגע, שימו לב מה היה פה, ואני מצטערת שכל חברי הכנסת יכולים לכעוס עלי, במקום לטפל בבעיה המאוד-מאוד חמורה של מה שהיה בקריית מלאכי כדוגמה, ואדוני ראש העיר, אתה יודע כמה אני מעריכה אותך ואין לי ספק שאם לא היית מוקיע את התופעה, אז לא היו רק 120 משפחות, אולי היו אפילו יותר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל שימו לב מה קרה כאן: למעט האשמות אחד כלפי השני, מה עשית, מה נתתי, מה עשית, מה נתתי, לא קרה פה כלום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הדיון כולו הלך לקואליציה, אופוזיציה.

שלמה מולה: לא, לא, לא.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן, שלמה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן, ואנחנו נגיד את האמת בכנסת הזאת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן.

שלמה מולה: אני לא - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שלמה, מותק, אני מאוד מעריכה אותך, ואני בטח יודעת גם שאתה - -

דני דנון: נא לסיים בבקשה.

דני דנון: משפט סיום בבקשה, יוליה.

אריה ביבי: היא מעריכה אותך ועוקבת אחריך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עד שאנחנו כולנו בכנסת הזאת, חברים שלי באופוזיציה וחברים בקואליציה, לא נפסיק להעביר את הוועדות ונושאים שאתה מעלה לסדר, אדוני, חבר הכנסת מיכאלי, עד שלא נבין שלא אנחנו העניין, לא אנחנו, ה-120, אלא הציבור בחוץ – שום דבר בחברה הישראלית לא ישתנה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נקודה.

דני דנון: תודה.

אברהם נגוסה: כל הכבוד ליושב-ראש הוועדה שקיים את הדיון הזה בדחיפות, זה מגיע לו לדעתי.

דני דנון: תודה, דוקטור נגוסה.

דני דנון: דב, משפט קצר.

דב חנין: תודה רבה אדוני היושב-ראש, אני מתנצל שלא הייתי פה בדקות הקודמות כי הייתי במליאת הכנסת, היתה שאילתה שלי.

דב חנין: אני רוצה לומר כך: ברמה המעשית אנחנו חייבים להתמודד באופן מאוד-מאוד חד מול התופעה של אפליה בדיור.

דב חנין: זו כרגע הסוגיה הבוערת והדחופה ביותר, לא מכיוון שאין עוד בעיות, אלא מכיוון שפה הסוגיה הגיעה לפיצוץ ולדברים שאנחנו לא מסוגלים, לא מוכנים, לראות אצלנו.

דב חנין: ידידי, חבר הכנסת שלמה מולה, ואני, היינו שותפים בהצעת חוק שאוסרת אפליה במקום מגורים.

דב חנין: לצערי הגדול, גברתי השרה – אני לא בא אליך בטענה בעניין הזה, יכול להיות שאת אפילו לא היית באותו דיון בוועדת השרים – אבל ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה להתנגד לחוק הזה, והחוק הזה נפל בכנסת.

דב חנין: אבל הלקחים ממה שאנחנו לומדים הם שהחוק הזה מאוד חיוני, כי בלי חוק ברור שייתן עונשים למי שמפלה, בלי חוק מאד ברור, אין לנו כלים מספיקים להתמודד עם הבעיה הזו.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע שמעבר לוויכוחים ולהבדלי קואליציה ואופוזיציה, אתה כיושב ראש ועדת העלייה והקליטה תוביל מהלך, עם שרת העלייה והקליטה, תובילו מהלך של הצעת חוק ברוח הזו.

דב חנין: אנחנו הגשנו מחדש את הצעת החוק שלנו, אתם רוצים לקדם הצעת חוק משלכם ולקדם אותה?

דב חנין: מקובל עלינו.

דב חנין: השאלה היא לא שאלה של קרדיט.

דב חנין: אנחנו רוצים שהנושא הזה יוסדר ויטופל.

דב חנין: ולכן אני מציע שבסיכום הדיון החשוב הזה בוועדה, נחליט שהוועדה תקדם חקיקה ברוח הזאת.

דב חנין: זה חשוב, זה דחוף, ובלי זה לא נוכל להתקדם.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: ברשות

דני דנון: כם אני רוצה לקרוא את הודעת הסיכום: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות קיימה ישיבה דחופה בנושא גילוי הגזענות כלפי יוצאי אתיופיה.

דני דנון: הוועדה רואה בחומרה את ההקצנה ואת עצם ההתארגנות להדיר את תושבי קריית מלאכי על רקע מוצאם.

דני דנון: אנו לא יכולים לתת לתופעה הזאת להרים את ראשה, זה דגל אדום עבור כולנו, ולכן, הוועדה תקדם חקיקה לקביעת עונשי מינימום לעוברים על החוק.

דני דנון: הוועדה תקדם חקיקה בנושא: אפליה בנושא דיור.

דני דנון: הוועדה קוראת למשרד הקליטה ומשרד החינוך להגדיל את התקציבים המושקעים בפעילות חינוכית בקריית מלאכי.

סופה לנדבר: חינוכית זה משרד החינוך.

דני דנון: לא, שיתוף.

קריאה: בוא נקרא לראש הממשלה להגדיל תקציבים.

דני דנון: אנחנו קוראים, גברתי השרה, למשרד הקליטה ולמשרד החינוך יחדיו, לעשות פעולה משותפת, להגדיל את התקציבים לפעילות חינוכית בקריית מלאכי.

דני דנון: הוועדה קוראת למשרד לביטחון פנים למצות בהקדם את החקירה עם העבריינים.

קריאה: אדוני היושב-ראש, אבל הבעיה זה לא יוצאי אתיופיה.

קריאה: הבעיה זה החברה, לא יוצאי אתיופיה.

דני דנון: אני רוצה להודות לראש העיר.

דני דנון: הישיבה נעולה.

דני דנון: תודה רבה.