ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 540, 2012-01-23 11:00

אלכס מילר: צהריים טובים לכולם, אנחנו פותחים את ישיבת ועדת החינוך, ממשיכים בסדר היום.

אלכס מילר: התאריך 23.1.2012, כ"ח בטבת תשע"ב, הנושא – הצעת חוק ספרי לימוד דיגיטאליים, התשע"א – 2011, של חברת הכנסת עינת וילף, (פ.

אלכס מילר: 3160).

אלכס מילר: פרוטוקול מס' 540.

אלכס מילר: אני אבקש מחברת הכנסת עינת וילף להציג בפנינו את הצעת החוק שאנחנו מכינים אותה לקריאה ראשונה ולאחר מכן אנחנו נפתח בדיון כללי, כמו שנהוג בכל הדיונים הקשורים להצעות חוק.

אלכס מילר: אם תהיה לנו התקדמות – נתקדם, אם לא – נערוך ישיבות נוספות.

אלכס מילר: בבקשה, גברתי.

עינת וילף: רק שנייה, שאני רק אבין את כל ההתנהלות כי אני סתם באמת לא רוצה לבזבז את הזמן.

אלכס מילר: בבקשה, גברתי.

עינת וילף: היתה התנהלות ראויה.

עינת וילף: עובדה ששר החינוך מודיע לך שנייה לפני תחילת דיון שמבחינתו אין הסכמות.

עינת וילף: כשאנחנו מגיעים לכאן אחרי שעשינו עבודת רקע רצינית, זה לא דרך רצינית להתנהל.

אלכס מילר: זה את מול אלו שאת התחייבת.

עינת וילף: אני קיימתי את ההתחייבות שלי.

עינת וילף: להעביר לי בעקיפין מסרים?

עינת וילף: זה לא דרך.

אלכס מילר: כן, גברתי, בבקשה.

אלכס מילר: את מוכנה להציג בפנינו את החוק?

עינת וילף: אני כבר לא יודעת איזה חוק להציג.

אלכס מילר: בבקשה.

עינת וילף: אני מדברת ברצינות.

עינת וילף: יש לי כרגע שלושה נוסחים.

עינת וילף: אחד, שזה שחשבתי, זה החוק המקורי שהצעתי.

עינת וילף: יש את ההסכמה שאיתה חשבתי שהגענו עם שר החינוך.

עינת וילף: מה אני מציגה?

אלכס מילר: את מציגה את החוק שהגשת, כשאנחנו נתחיל להיכנס לסעיפים, אז השינויים הם בהתאם להסכמות שלך.

אלכס מילר: כל עוד אנחנו עוד לא החלטנו לקרוא את החוק ולא נכנסנו לסעיפים, אז אנחנו מדברים על דיון כללי, על עצם הרעיון ועל מה שאת מנסה להקדם ומה את מנסה לשנות.

אלכס מילר: ככה זה עובד.

עינת וילף: בסדר גמור.

עינת וילף: אז נציג את זה ככה.

עינת וילף: הרעיון להגשת החוק התחיל בעצם מסדרה של דיונים בוועדת החינוך לפני כשנה וחצי, כשדובר בהן על מחאות של הורים על כך שהם התבקשו לרכוש מחשבים לטובת שיעורים מקוונים בבתי-ספר ונאמר להם שאם הם לא ירכשו את המחשבים האלה, הילדים שלהם לא יוכלו ליהנות מהשיעור.

עינת וילף: אני חשבתי שעמדתם של ההורים נכונה ומצד שני, חשבתי שברור שמבחינה טכנולוגית, העולם הולך לעבר שימוש בספרים דיגיטאליים ולכן צריך לראות איך מתמודדים עם תקופת המעבר.

עינת וילף: ולכן גיבשתי רעיון שגם אומץ בסוף על-ידי משרד החינוך, שבעצם המשרד יעשה שימוש בכוחו המונופוליסטי לאשר ספרי לימוד, כדי לדרוש מהמוציאים לאור וייקבע שהחל מתאריך מסוים, ספר לימוד שיצא לאור, אם לא יוצאת במקביל גרסה דיגיטאלית, במחיר מופחת, הספר לא יאושר כספר לימוד מאושר ובכך בעצם מדובר בהצעת חוק שהיא לא תקציבית, היא עושה שימוש בכוח שיש למשרד החינוך אל מול המוציאים לאור.

עינת וילף: הרעיון היה, לפיכך, לא להכריח את ההורים לרכוש את האמצעים הדיגיטאליים, אלא לאפשר להם ולאפשר להם באופן שגם כלכלית, כנראה שמהר מאוד הרוב המכריע של ההורים יחליטו שזה כדאי, כי המחירים יהיו 50% - 60% ממחיר ספר קשיח, כולנו יודעים שהמחירים של הטבלטים נמצאים בירידה דרמטית, היום כבר מציעים אותם במבצעים עם שאר דברים, והחבילה הכוללת של ספרי לימוד במחיר מופחת, יחד עם טבלט שמחירו הולך ויורד, בעצם ההערכה היא שהרוב המכריע של ההורים, יעדיפו את האפשרות הזאת ובכל מקרה, לא מכריחים איש, רק מאפשרים את זה וזה בעצם מאפשר את תהליך השינוי.

עינת וילף: הצעת החוק בעצם נועדה לעשות את הדבר הזה.

עינת וילף: במהלך העבודה על הצעת החוק, אני כבר לא יודעת בין הגרסאות אם זה עוד שם, עלה הנושא של הורים לילדים עם מוגבלויות ראייה, שתיארו בפניי שהצעת החוק בעצם פותרת להם את הבעיה של הנגישות.

עינת וילף: אז גם ביקשתי ממשרד החינוך להכניס את זה וגם הסכימו, כחלק מההסכמות, להכניס את זה לגרסת הצעת החוק שנרצה בסופו של דבר להעביר ונושא אחד שכרגע אותו אני מבקשת לשכנע, הוא הנושא של מה קורה בכיתות.

עינת וילף: יש שני דברים שהם הכרחיים, כדי לאפשר את התהליך הזה.

עינת וילף: הדבר הראשון, מורים הביעו בפניי שתי דאגות בעצם.

עינת וילף: אחת זה שבכיתה, חלק מהתלמידים יהיו עם ספרים קשיחים וחלק מהתלמידים יהיו עם הטבלטים.

עינת וילף: אז קודם כל, מדובר בתקופת מעבר וצריך לזכור שעם כל טכנולוגיה עברנו את התהליך הזה.

עינת וילף: היה תקופה שלחלק מהילדים היה בבית מחשב, הם הגישו עבודות מודפסות וחלק לא, הטכנולוגיה הפכה לזולה בסוף כולם הגיעו למצב והיום כבר מורים, בלי שהיה שום תהליך רשמי, מורים לא מקבלים בכיתות, מלבד במקרים מאוד חריגים, עבודות לא מודפסות.

עינת וילף: חלק מהילדים התחילו לבוא עם טלפונים יקרים, חלק לא.

עינת וילף: כלומר, מדובר כאן על תקופת מעבר.

עינת וילף: מה שחשוב שבתקופת המעבר הזאת גם השיעור לא משתנה.

עינת וילף: כלומר, מבחינת המורים, השיעור לא משתנה.

עינת וילף: הם עובדים עם אותו חומר לימוד, עם אותו ספר, ולכן הילד מבחינת המורה, הוא לא צריך להיות בסיטואציה שיש ילד שלא יכול ליהנות מהשיעור, כי יש לו ספר קשיח.

עינת וילף: השיעור נשאר אותו שיעור.

עינת וילף: בבוא העת, בעוד שלוש, ארבע, חמש שנים, כמה שתיקח תקופת המעבר, כשכבר לכל בתי-הספר יהיו ואכן המדינה באותם מקרים שיהיה צורך תסבסד בשוליים את מי שצריך, כשזה כבר יהיה בכיתות, אפשר כבר לדבר על ספרים דיגיטאליים שעושים שימוש בווידיאו, באמצעים יותר מתקדמים, ואז גם אפשר להתחיל לשנות את השיעור.

עינת וילף: אבל בשלב ראשון, זה ודאי לא נדרש.

עינת וילף: אז זה לגבי העובדה שיהיו בכיתות כך ואחרת.

עינת וילף: זה בעצם החוק וזה מה שהחוק מבקש להסדיר.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: משרד החינוך, מי נמצא כאן?

ד"ר עופר רימון: אני נמצא כאן להציג את המהלך שאנחנו רוצים להוביל בעניין הזה, אבל אני צריך שיחברו אותי למצגת.

יהודית גידלי: הטכנאי בדרך.

אלכס מילר: מועצת התלמידים, בבקשה.

אופק הרניק: תודה, אדוני היושב-ראש.

אופק הרניק: בוקר טוב לכולם, אני שמחה שחברת הכנסת עינת וילף סוף סוף מנצלת את הכוח שלה בשביל התלמידים ולא בשביל לבטל לנו את הזכויות.

עינת וילף: ביום שתבינו שביטול חוק זכויות התלמיד הוא לא ביטול הזכויות שלכם, אלא המטרה שלו היא הכנסת הזכויות לטובת חוק חינוך חובה, אז אפשר יהיה לדבר על זה ברצינות.

עינת וילף: המטרה היא להגן.

אופק הרניק: זה לא נושא הדיון וחבל על הזמן.

עינת וילף: את התחלת בזה.

עינת וילף: מאחר ואת העלית את זה.

אלכס מילר: בואי, אני אבקש ממך שני דברים.

אלכס מילר: קודם כל, לא לתת ציונים לחברי הכנסת כאן.

אופק הרניק: לא נותנת ציונים.

אלכס מילר: זה דבר ראשון.

אלכס מילר: ודבר שני, להתייחס לעצם הנושא ולא להתחיל כאן דיון שאין לו שום קשר למה שאנחנו דנים.

אופק הרניק: זה היה נוגע לחוק, אני מקבלת את ההערות שלכם בנושא.

אופק הרניק: אנחנו חושבים שבאמת צריך לעשות משהו בנושא הטכנולוגיה, אבל יש לי עם החוק הזה כמה בעיות שאנחנו חייבים להתייחס אליהם.

אופק הרניק: דבר ראשון זה הנושא של אני עכשיו אגיע לכיתה שלי עם אותו מכשיר חכם, אני ועוד כמה שיש להם את זה בבית או שהם ירכשו את זה.

אופק הרניק: מה עם אלה שכרגע לא יכולים לרכוש את זה?

אופק הרניק: אם אנחנו מדברים על שוויון, אז השוויון צריך להתחיל בדברים הקטנים והמשמעותיים האלה.

אופק הרניק: עוד דברים בנושא הזה, ידוע שבאמת לא הרבה בני נוער משתמשים כיום בספרים.

אופק הרניק: חבל לקחת, את הספרים היחידים שהם בערך, שחלקם באמת קוראים בהם, עם הטכנולוגיה צריך לראות איך עושים את זה בצורה חכמה יותר וזה כמובן גם פוגע בפרטיות כי לפי סעיף 10 המורה, אני לא יודעת בדיוק איך אפשר לעשות את זה, יבדוק מה התלמיד עושה במכשיר החכם, זה פוגע באיזה שהוא אופן בפרטיות שלו וצריך לראות איך עושים את זה בצורה יותר חכמה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: יושב ראש המזכירות הפדגוגית, נעמי ריפתין, בבקשה.

נעמי ריפתין: בוקר טוב, שלום לכולם.

נעמי ריפתין: באופן עקרוני, וגם אם זה יעשה נכון מעשי, אנחנו תומכים במהלך, הסתדרות המורים.

נעמי ריפתין: אבל אנחנו רוצים שישימו לב למספר דברים וצריך לעבוד עליהם בצורה עמוקה ועם הרבה תשומת לב.

נעמי ריפתין: אחת, חייבת להיות הכשרת מורים ראויה לנושא, כי רוב המורים שלנו הם בני המאה ה- 20 לא המאה ה- 21, וזה מהפכה מאוד גדולה לציבור המורים.

נעמי ריפתין: אז צריך לעשות הכשרה מאוד יסודית ורצינית בנושא.

עינת וילף: רק שאלה.

עינת וילף: מבחינת המורה, השיעור לא משתנה.

עינת וילף: הילד פשוט יושב עם אותו ספר.

נעמי ריפתין: השיעור מאוד משתנה, תאמיני לי, אני מורה בבית-ספר.

נעמי ריפתין: אם יבואו עם כאלו או עם ספר, מאוד משתנה.

עינת וילף: באיזה מובן?

עינת וילף: איך את רואה את זה?

נעמי ריפתין: קודם כל, תלמידים מפעילים את הכל ומסתכלים על זה וזה משתנה והם לא מסתכלים על המורה, הם מסתכלים על מסך כל הזמן, זה מאוד משתנה, המעמד של המורה משתנה, הוא צריך להתכוונן לגמרי אחרת לשיעור וגם האמצעים הטכניים - - -

אלכס מילר: מה שאת מנסה להגיד, אני אסביר.

נעמי ריפתין: OK, תודה.

אלכס מילר: מה שאת מנסה להגיד שברגע שיש מכשיר שהוא רב שימושי, בשיעור, והוא לא רק בעצם משומש כספר, אז יכול להיות שאותו תלמיד יתעסק בדברים נוספים שיש באותו מכשיר, ולא בדיוק יהיה בתוך השיעור, כמו שבעצם היה כשיש לו בחובה להיכנס רק עם ספר.

נעמי ריפתין: לא התכוונתי לזה, אבל אתה צודק, גם זה.

נעמי ריפתין: הדבר השני, שהמטרות - - -

עינת וילף: אז אני רוצה להבהיר.

נעמי ריפתין: אני מורה בכיתה 25 שנה, אני לא צעירה ואני נכנסת עכשיו לכיתה וכולם יושבים עם הטבלטים האלה או איך שקוראים להם, זה שינוי בשבילי.

נעמי ריפתין: אני רגילה שמסתכלים עלי כל הזמן ואני נותנת את - - -

אלכס מילר: זה כבר מוגזם.

אלכס מילר: זה שפעם היום היה טלוויזיה שחור לבן והיום היא צבעונית - - -

נעמי ריפתין: בסדר, אבל זה מהפך, זה מהפך.

עינת וילף: אבל רק שאלה.

עינת וילף: טבלטים פיסית, מה שמבדיל אותם למשל בניגוד למחשב שבנוי ככה, זה שהם שטוחים כמו הספר, כלומר טכנית, אם יסתכלו בספר ויסתכלו במסך, זה לא שונה.

נעמי ריפתין: בכל אופן, יש בזה איזה שינוי וצריך שהמורים יהיו מוכנים לשינוי הזה.

נעמי ריפתין: זה שינוי וכל שינוי הוא קשה.

נעמי ריפתין: דבר שני, שהמטרות לא יהיו טכנולוגיות.

נעמי ריפתין: המטרות יהיו בעיקר פדגוגיות ואני בעד, כי אני יודעת שדרך המכשיר הזה אפשר להגיע וללמד שיעור נפלא עם הרבה יותר קישורים והרבה יותר דברים נהדרים.

נעמי ריפתין: אז שיהיה שינוי שזה יהיה מרכז השימוש ולא העניין הטכנולוגי.

נעמי ריפתין: דבר שלישי, מה שאנחנו לא מסכימים בשום אופן שתהיה כיתה שיהיו עשרה ילדים עם המכשיר ועשרה ילדים בלי או אפילו ילד אחד בלי המכשיר, כי זה המשך תהליך של הפרטה של העמקת פערים ואז העניין הפדגוגי נופל כי יש עניין ערכי.

נעמי ריפתין: אז רק אם משרד החינוך ערוך ומערכת בית-הספר ערוכה ולכל הילדים יש את המכשור, אפשר להתחיל לעשות את זה.

נעמי ריפתין: המעבר לא ייתכן שיהיה עם פערים בתוך הכיתות.

נעמי ריפתין: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: יש לי כמה הערות, אולי שאלות.

ישראל אייכלר: קודם כל, אני שמח שהחוק לא רוצה לכפות על אף אחד את היוקר הזה של הקנייה של המכשיר הזה.

ישראל אייכלר: אבל מצד שני, אני לא יודע איך זה יקרה, כאשר האיש שקיבל את האישור של משרד החינוך חייב להפיץ ספר בגרסה דיגיטאלית במקביל להפצתו בגרסה קשיחה, באופן אוטומאטי הוא יהיה חייב להעלות את המחיר, כי הוא לא יכול לעמוד כלכלית במשימה הזאת, אם יחייבו אותו.

ישראל אייכלר: דבר שני, אני עוסק כבר הרבה שנים בכתיבה ואני יודע שכשהייתי צריך לחפש משהו בספר, הייתי רואה הרבה הרבה דברים נוספים.

ישראל אייכלר: היום, כשאני צריך מילה ואני נכנס למחשב ותופש מייד את המילה, אני מאבד המון המון המון ידע שהייתי רוכש באמצע החיפוש.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, הספר עצמו ולחומר שיש בספר, יש המון המון חינוך, המון המון ידע, וברגע שאנחנו הופכים את זה ליותר גולמי, אנחנו מאבדים את כל הערך המוסף של החיפוש ושל הדפדוף ושל הלימוד בתוך הספר.

ישראל אייכלר: ולכן, אני לא מתיימר לכפות או לקבוע לחינוך הממלכתי יש הסתדרות המורים, יש משרד החינוך.

ישראל אייכלר: אבל בוודאי ובוודאי שבחינוך החרדי, שהחינוך המסורתי והמקום של הספר, כעם הספר, הוא כל-כך חשוב, והיחס לחומרים הדיגיטאליים הוא כל-כך חשדני בגלל הסכנות הרבות שיש בטכנולוגיה החדישה, שכולם היום מכירים בזה ומבינים את הבעייתיות.

ישראל אייכלר: אני משווה את זה תמיד למערכת חשמל בלי מערכת בידוד.

ישראל אייכלר: כמו שהמציאו את החשמל והרבה אנשים התחשמלו כי עוד לא היו המכשירים לבידוד החשמל או מכשירים נגד התחשמלות וילדים התחשמלו, היום ברוך השם החשמל מאוד מאוד משוכלל וכמעט אנשים לא מתחשמלים ולכן אפשר להשתמש באור.

ישראל אייכלר: אותו דבר האינטרנט והמכשירים הדיגיטאליים.

ישראל אייכלר: יבוא יום ויהיה בידוד ויהיה אפשר למקד את מה שאנחנו רוצים, אפשר יהיה להשתמש במכשירים דיגיטאליים.

ישראל אייכלר: בימינו, כשהעולם הדיגיטאלי כל-כך פרוץ ויוכיחו כל ההאקרים למיניהם שפורצים את הכל, מאוד מאוד מסוכן בחינוך החרדי להכניס את המכשירים הדיגיטאליים.

ישראל אייכלר: אני מבקש להחריג לפחות, אם לא תרצו, אם תרצו לקבל את החוק, לפחות להחריג את החינוך המוכר שאינו רשמי, שלא יהיה חייב בחוק הזה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אתם מוכנים?

אלכס מילר: בבקשה, משרד החינוך.

ד"ר עופר רימון: תודה רבה.

ד"ר עופר רימון: אנחנו רוצים להציג את המהלך של הכנסת או שילוב ספרי לימוד דיגיטאליים במערכת החינוך, את המהלכים שאנחנו מובילים ואני מאוד מתחבר למה שאמרה נציגת הסתדרות המורים, נעמי, שאנחנו עובדים מאוד בשיתוף פה עם הסתדרות המורים, שזה צריך להיות מהלך מובנה שלוקח בחשבון את כל הדברים.

ד"ר עופר רימון: מאוד חשוב לי, כשאנחנו מדברים על ספרי לימוד דיגיטאליים, לדבר על זה כחלק מתקשוב בתי-ספר.

ד"ר עופר רימון: זה לא יכול להיות משהו שעומד בפני עצמו.

ד"ר עופר רימון: אם אנחנו נעשה איזה שהיא פעולה, ככה, לא יסודית, ככה זה גם ייראה בסופו של דבר ויש לנו דוגמאות של מערכות חינוך שחשבו שאם הם מכניסים לפטופים לתוך בית-הספר הם מייצרים שינוי, מה שהם עשו, זה הם הכניסו בלגאן.

ד"ר עופר רימון: התפישה שלנו היא תפישה הוליסטית והיא אומרת שכדי להכניס את התקשוב למערכת, אנחנו צריכים ארבעה מרכיבים מרכזיים.

ד"ר עופר רימון: כל הנושא של התשתיות והתחזוקה, תשתיות בלי תכנים דיגיטאליים אין להם ערך, תכנים דיגיטאליים שלא מחוברים לתוכנית לימוד, אין להם ערך ובלי לדבר על הפיתוח המקצועי של עובדי ההוראה, אז גם כאן אנחנו לא נשיג שום דבר.

ד"ר עופר רימון: בתוכנית התקשוב במודל המקורי שלה, אנחנו מדברים על הכיתה המתוקשבת.

ד"ר עופר רימון: הכיתה המתוקשבת מתחילה ממחשב נייד לכל מורה, ממקרן בכיתה, וחיבור הכיתה לאינטרנט.

ד"ר עופר רימון: אני חוזר מדרום קוריאה שהיו המון פרסומים על תוכנית התקשוב הדרום קוריאנית, טבלט לכל תלמיד, השקעות של מיליארדי דולרים.

ד"ר עופר רימון: בסופו של דבר, גם הם אומרים בדרום קוריאה שהמהלך המשמעותי ביותר שהם עשו בשנים האחרונות זה קודם כל למחשב את הכיתות וזה מה שאנחנו עשינו.

ד"ר עופר רימון: מעבר למחשוב הכיתות וכל ההצטיידות הזאת שאני ציינתי, אנחנו גם נותנים תקציבי הפעלה וזה אומר, ערכת תקשוב בבית-הספר זה לאתר מורה בבית-הספר שמתאים, למנות אותו, להכשיר אותו, לתגמל אותו, טכנאי בכל בית-ספר, מימון דמי השימוש באינטרנט והגדרת סטנדרט לאינטרנט, תוכן דיגיטאלי והטמעה.

ד"ר עופר רימון: המון משאבים להדרכה, גם בתחום התקשוב, גם בתחום הדיסציפלינארי, כלומר איך משלבים את התקשוב בתחומי הדעת השונים, השתלמויות למנהלים, השתלמויות לרכזי התקשוב, השתלמויות לכל צוות ההוראה.

ד"ר עופר רימון: הדברים האלה הם בסיס אצלנו, עוד לפני שאנחנו מכניסים ספרי לימוד דיגיטאליים.

ד"ר עופר רימון: מעבר לזה, אנחנו מכניסים גם תשתיות לאומיות שזה תוכנה לניהול פדגוגי שהכנסנו לכיתות, המנדסנט, ואת פורטל התוכן החינוכי שזה הנגשה של יחידות הוראה לכל המורים.

ד"ר עופר רימון: כשאנחנו מכוונים תפוקות בתוכנית הזאת בשלב הראשון, אנחנו מכוונים קודם כל במורה.

ד"ר עופר רימון: כשאתה עושה כיתה מתוקשבת, אתה מדבר על איך אתה משפר את איכות ההוראה באמצעות התקשוב וגם לשם מכוונות התפוקות שלנו.

ד"ר עופר רימון: אנחנו רוצים שתסתכלו על ספרי הלימוד הדיגיטאליים, אנחנו הנחנו בכל כיתה שמשולבת בתוכנית את היסודות ועליהם אנחנו רוצים להניח את הקומה השנייה, על היסודות האלה, את הספרים הדיגיטאליים.

ד"ר עופר רימון: אנחנו סבורים שבמקום שלא הנחנו את התשתיות, המהלך לא יצלח, לכן לא צריך לרוץ קדימה ישר, אלא צריך לשים את התשתיות, עליהם את ספרי הלימוד הדיגיטאליים.

ד"ר עופר רימון: ברגע שאתה מדבר כבר על ספרי לימוד דיגיטאליים, אתה באמת עובר כבר ל- Computing one on one, ואז מעבר לדבר על שיפור איכות ההוראה, אנחנו יכולים כבר להתחיל לדבר על התאמת ההוראה לשונות התלמידים ותכף אנחנו נראה כמה דוגמאות בעניין הזה.

ד"ר עופר רימון: מעבר לזה, ספרי לימוד דיגיטאליים, מאפשרות לנו לחבר אותם למערכות LMS, מה שנקרא Learning management system, מערכות שמאפשרות למורה לראות את ההתקדמות של כל תלמיד ולקבל תמונת מצב בזמן אמת.

ד"ר עופר רימון: אז בכיתה החדשה, שזה הקומה השנייה של תוכנית התקשוב שלנו, היא כבר כיתה שבה אנחנו מתחילים לדבר מעבר לכיתה המתוקשבת, למחשב נייד, או טבלט לכל תלמיד.

ד"ר עופר רימון: היתרונות של ספרי לימוד דיגיטאליים הם באמת הרבה מאוד יתרונות.

אלכס מילר: מי אחראי אצלכם לתדרוך איך לעשות מצגות?

ד"ר עופר רימון: במקרה הזה, זה אני.

אלכס מילר: ככה עושים מצגת.

אלכס מילר: מה זה מצגת?

אלכס מילר: מצגת זה שלוש-ארבע שורות, בגודל ככה גדול, ואז אתה מתייחס.

אלכס מילר: אני מסתכל כאן, זה נראה - - -

ד"ר עופר רימון: קודם כל אני מקבל את ההערה שלך, המצגת הבאה ננסה להשתפר.

אלכס מילר: כן, חשוב.

ד"ר עופר רימון: בכל מקרה, אנחנו מדברים על היתרונות של ספרי לימוד דיגיטאליים.

ד"ר עופר רימון: אנחנו מדברים על הקישוריות.

ד"ר עופר רימון: זאת אומרת, כשאתה בתוך ספר, יכול לצאת, לחזור, לקישורים בנושאים.

ד"ר עופר רימון: אנחנו יכולים לשלב מדיה, אנחנו מדברים גם על סימונים, גם על סרטונים, זאת אומרת, לגרום לחומר להיות יותר בהיר, להעמיק בחומר, להרחיב אותו, לגרום ליותר סקרנות אצל התלמיד.

ד"ר עופר רימון: שיטת למידה, התאמה לרמות שונות, עדכניות, אין בלאי, עלות יותר נמוכה, שמירה על איכות הסביבה וכו'.

ד"ר עופר רימון: המהלך שאנחנו רוצים להוביל הוא בעצם מהלך בשני צירים.

ד"ר עופר רימון: הציר הראשון מדבר על הנגשת ספרי לימוד דיגיטאליים איכותיים לכל התלמידים, המהלך השני, לצאת לפיילוט שבו אנחנו נבחן את הנושא הזה, איך הוא עובד, כשאנחנו מדברים על Computing one on one, כלומר מחשב נייד לכל תלמיד עם ספר לימוד דיגיטאלי.

ד"ר עופר רימון: כשאנחנו מדברים על המהלך הזה בשני צירים, אנחנו, כבר יש מהלכים שכבר עשינו.

ד"ר עופר רימון: המהלכים שעשינו הם קודם כל יצאנו בחוזר מנכ"ל והודענו שלא נאשר ספר לימוד חדש משנת הלימודים הבאה, תשע"ג, שלא תהיה לו גרסה דיגיטאלית, גם גרסה דיגיטאלית.

ד"ר עופר רימון: על זה יצאנו בהודעה בעיתונות, חוץ מההודעה בעיתונות, הוצאנו חוזר מנכ"ל, כל מי שייכנס אצלנו לאתר יוכל לראות אותו ואת כל התנאים, אנחנו כבר הצגנו את זה.

ד"ר עופר רימון: מעבר לזה, אנחנו פרסמנו.

אלכס מילר: אתה אומר שמהשנה הבאה?

ד"ר עופר רימון: מהשנה הבאה כתוב כאן, חוזר מנכ"ל.

ד"ר עופר רימון: חוזר המנכ"ל מציין, אנחנו אומרים כאן, לא יאושר ספר לימוד שלא תהיה לו גם גרסה דיגיטאלית ואנחנו כאן מגדירים גם מה זה ספר לימוד דיגיטאלי.

ד"ר עופר רימון: כי אחד הדברים ואז ספר הלימוד יוצע למכירה בשתי דרכים.

אלכס מילר: רק כדי שאני אבין, היום כל הגופים שהיום מתעסקים בכתיבת ספרים, עכשיו צריכים לחשוב איך הם לוקחים את המנגנון?

ד"ר עופר רימון: בדיוק ככה.

אלכס מילר: והם נערכים על זה?

ד"ר עופר רימון: כן, הם נערכים.

ד"ר עופר רימון: אנחנו גם קיימנו אתם כבר מפגשים.

ישראל אייכלר: השאלה אם ההורים נערכים.

ישראל אייכלר: זה ייקר את הספרים בהמון.

ד"ר עופר רימון: דקה, אני רוצה רגע להציג את המהלך, ברשותך.

ד"ר עופר רימון: את כל המהלך.

אלכס מילר: תראו, זה הישיבה, רבותיי, צריך להבין, חבר הכנסת אייכלר, גם אתה.

אלכס מילר: הישיבה הבאה שלנו זה על המנגנון אישור ספרים במערכת החינוך.

אלכס מילר: אני מציע שכל השאלות של כמה זה יעלה ומה זה, זה יהיה לישיבה הבאה.

אלכס מילר: דרך אגב, אתם הוספתם לנו עכשיו סוגיה שבכלל לא חשבנו להעלות אותה, אז כבר יהיה לנו, כל מי שעומד לשבת כאן בישיבה הבאה, אז תתכוננו גם לעניין הזה של הדיגיטאלי.

ד"ר עופר רימון: בכל מקרה, בחוזר מנכ"ל כתוב שמוציא לאור יכול, הספר יכול להימכר באחת משתי דרכים, או כספר קשיח, יחד עם הגרסה הדיגיטאלית באותו מחיר של הספר הקשיח.

אלכס מילר: לא כמארז, זה כבר ביטלנו, נכון?

ד"ר עופר רימון: לא כמארז.

ד"ר עופר רימון: והדבר השני, שהוא נמכר רק כספר לימוד דיגיטאלי, בעלות של עד 60% מהעלות של ספר לימוד.

ד"ר עופר רימון: אנחנו הגדרנו שלוש רמות לספר לימוד דיגיטאלי, הרמות מפורסמות כי יש כאן, כל אחד יכול לקרוא לספר שלו ספר לימוד דיגיטאלי.

אלכס מילר: אני עכשיו אשאל אותך שאלה.

אלכס מילר: אם נגיד אני, בתור אב, הורה לילד, שאני יודע שיש לי כמה ספרים עכשיו, שהם ברמה דיגיטאלית.

אלכס מילר: אני שולח את הילד שלי לבית-הספר.

אלכס מילר: האם המורה, ברגע שנכנס תלמיד עם נגיד אייפד או כל משהו אחר שדרכו הוא יכול, האם מורה מחויב לתת לו אישור להיכנס ולעבוד עם הגרסה הזאת, דרך האייפד, אם בכלל כל הסוגי הזאת יכולה להיות חלק מהמערכת?

אלכס מילר: ודבר שני, סתם לדוגמה, אם עכשיו אני הגעתי למצב שאני צריך לעשות מבחן.

אלכס מילר: מבחן עם חומר פתוח, שנגיד אני יכול להשתמש בספר.

אלכס מילר: אני לא רכשתי ספר והספר שלי הוא חלק מהדיגיטאלי שאני מחזיק.

אלכס מילר: אם אני מכניס מכשיר דיגיטאלי כזה לתוך מבחן, זה בעצם נותן לי אפשרות להשתמש בחומרים נוספים, כי אז אתה לא יכול למנוע ממני גם דרך הדבר הזה להתחבר לאינטרנט.

ד"ר עופר רימון: בגלל שבמצגת שלנו יש תשובה לכל הדברים, השאלה אם עכשיו אני אענה לך או תיתן לי רגע עוד שתי דקות.

אלכס מילר: בסדר.

אלכס מילר: אם יש לך תשובה, אני אשמח.

ד"ר עופר רימון: כן, על הכל.

אלכס מילר: בעצם, מה המעמד של אותו ספר דיגיטאלי, עם המכשיר הדיגיטאלי?

ד"ר עופר רימון: קודם כל, אצלנו לא ילד אחד ילמד בכיתה עם ספר לימוד דיגיטאלי, אחד כן אחד לא.

ד"ר עופר רימון: זה יהיה משהו סיסטמאתי שכל הכיתה, כל הצוות החינוכי בבית-הספר יקבל החלטה, כמו שהיום הוא מקבל החלטה איזה ספר לימוד הוא ילמד בכיתה.

ד"ר עופר רימון: אבל נגיע לזה, ברשותך.

ד"ר עופר רימון: רמה א' היא הרמה הבסיסית, זה רמת PDF או Epap.

ד"ר עופר רימון: ברמה הזאת בעצם הבאנו כאן דוגמה מקליפורניה, שבקליפורניה דרך אגב הם הלכו למהלך שכל ספרי הלימוד הם דיגיטאליים, זה היה חלק ממהלך שהם בעצם רצו להקטין.

אלכס מילר: אנחנו לא נתחיל להשוות את מחיר הטבלט בארצות-הברית למחיר הטבלט בארץ.

ד"ר עופר רימון: רגע.

ד"ר עופר רימון: תזכור שבקליפורניה המדינה רוכשת את ספרי הלימוד לתלמידים וכאן זה היה עניין של להקטין את הוצאות העלות של ספרי הלימוד למדינה וכאן אתם רואים דוגמה לספר במדעי כדור הארץ, קובץ PDF, משולב מפות, משולב תמונות.

ד"ר עופר רימון: אפשר לעשות פה חיפושים, כל הפונקציונאליות שיש לקובץ PDF.

ד"ר עופר רימון: הרמה השנייה שלנו, זה אותה רמה של קובץ ה- PDF, עם שילוב של מדיה.

ד"ר עופר רימון: הבאנו לכם כאן דוגמה שאנחנו הכנו עבורכם, זה קובץ שאנחנו לקחנו קטע מספר לימוד בגיאוגרפיה שבו מלמדים על מפות, מפות עתיקות וחדשות.

ד"ר עופר רימון: הילדים לומדים, נכנסים, לתוך, אני לא מחובר לאינטרנט.

ד"ר עופר רימון: כרגע את החיבור.

אלכס מילר: טוב, בסדר הבנו את הרעיון.

אלכס מילר: הלאה.

ד"ר עופר רימון: שנייה, דרך אגב, זו דווקא דוגמה טובה בגלל שזה ספר שתמיד יש לו גם גיבוי של Off line, אז כאן ראית דוגמה, שאני שכחתי להתחבר לאינטרנט עוד לפני שנכנסתי ואז בעצם המורה יכול להמשיך את השיעור כי יש לו גרסת Off line וזה אחד הדברים שאנחנו מקפידים עליו, שבכל התקנים שלנו, כל הגרסאות מבוססות על זה שתמיד יש לך אפשרות לעבוד ב- Off line.

ד"ר עופר רימון: זאת אומרת, גם בשיעור וגם כשהילד בדרך לבית-הספר באוטובוס והוא נוסע עם הטבלט שלו על המחשב הנייד, או גם במבחן, מה שאתה הזכרת, הוא תמיד יכול לעבוד בגרסת ה- Off line אנחנו פשוט פה מייצרים את הגיבוי.

ד"ר עופר רימון: כשאנחנו נכנסים כאן לדוגמה הזאת, אז אנחנו נכנסים כאן למפת לוויין ובעצם מכאן אנחנו יכולים להיכנס, הילדים, יש להם כאן פעולה שהם צריכים להיכנס, למצוא את הבית שלהם, את הרחוב שלהם, כחלק מהעבודה בשיעור.

ד"ר עופר רימון: הדבר השני כאן שיש כאן גם עניין, זה גם הזדמנות טובה לקחת את זה.

ד"ר עופר רימון: אנחנו עובדים כאן בכנסת, עם רוחב פס מאוד נמוך, כי הרבה מאוד משתמשים כאן כרגע באינטרנט.

ד"ר עופר רימון: אחד הדברים שאנחנו עשינו בתוכנית התקשוב, אנחנו הגדרנו רוחב פס לבית-ספר ואנחנו עובדים בקווים סימטריים.

ד"ר עופר רימון: מה זאת אומרת עובדים בקווים סימטריים?

ד"ר עופר רימון: קווים סימטריים הם קווים שרוחב הפס לא משתנה, בית-הספר מקבל רוחב פס שלו והוא לא יורד אם עוד אנשים נכנסים לרשת וזה מה שיכול להבטיח לנו את התעבורה.

ד"ר עופר רימון: כי באמת אחד הדברים שקובעים הצלחה של תוכנית תקשוב, זה רוחב הפס שתמיד יכול להוות צוואר בקבוק.

ד"ר עופר רימון: אנחנו הבאנו לכם כאן גם דוגמה לרמה ג' שעכשיו אין לי זמן להראות אותה.

ד"ר עופר רימון: כבר הבאנו כאן גרסה של ספר לימוד דיגיטאלי, ברמה ג', שהוא ספר לימוד אינטראקטיבי, שיושב על מערכת LMS ורצינו להראות כאן ממש שיעור שלם, איך נראה שיעור בעידן הזה.

ד"ר עופר רימון: אני רוצה להמשיך מכאן, אלה המהלכים שכאמור אנחנו כבר ביצענו ואני רוצה לעבור מכאן למהלכים שאנחנו מתכננים להמשך.

מירב ישראלי: רק שאלה לגבי הרמות.

מירב ישראלי: כשאתם מפרסמים שלכל ספר צריכה להיות גם גרסה דיגיטאלית, זה לא משנה אם זה באחת הרמות האלה?

מירב ישראלי: אתם לא קובעים את הרמה לכל ספר-?

ד"ר עופר רימון: כן, אנחנו לא קובעים את הרמה, אנחנו קובעים מה הרמה המינימאלית.

מירב ישראלי: א' היא הרמה המינימאלית?

ד"ר עופר רימון: הנמוכה ביותר וכל רמה מוסיפה עוד תוספת.

מירב ישראלי: אבל אתם לא קובעים למוציא לאור, את הרמה הדיגיטאלית שבה הוא מגבה את הספר.

ד"ר עופר רימון: נכון.

ד"ר עופר רימון: כן, בהסתייגות שתכף אני אומר אותה.

ד"ר עופר רימון: רמה ב' כבר מכניסה שילוב של מדיה, כמו שאני הראיתי, שילוב של קישורים וכו', רמה ג', בעצם היתרון הגדול שלה, שהיא מכניסה את העניין של מערכת LMS.

ד"ר עופר רימון: זאת אומרת, מערכת שמאפשרת למורה לנהל את הלמידה בכיתה ולקבל דיווח על התלמידים.

ד"ר עופר רימון: האופן שבו אנחנו רוצים ללכת גם כפיתרון ביניים, כי הרי ההנחיה שלנו, של חוזר מנכ"ל הוא רק לספרי לימוד חדשים.

ד"ר עופר רימון: כלומר, מי שיבקש אישור חדש, יצטרך להביא את הגרסה הדיגיטאלית.

ד"ר עופר רימון: אנחנו גם, ויושב כאן נציג שמאוד עוזר לנו, ממשרד המשפטים, ערן עסיס, שאנחנו הולכים לצאת לספרי לימוד קיימים שכבר נתנו אישור, לתת מענקי תמיכה, תמריצים, כדי שיעברו אל המדיה הדיגיטאלית, עוד לפני שמגישים את האישור החדש ואנחנו מתכוונים לצאת לפיילוט בבתי-ספר ב- תשע"ג, כדי לבחון את העניין הזה יותר מקרוב.

מירב ישראלי: ומבחינת הרמות, יש תמריצים?

ד"ר עופר רימון: התמריצים שלנו יינתנו רק לרמות ב' ו- ג'.

ד"ר עופר רימון: אנחנו לא נצא לתמריץ ברמה א'.

אלכס מילר: נשמע טוב.

אלכס מילר: בוא נתקדם.

ד"ר עופר רימון: מה שאנחנו רק רצינו להראות זה שהתוכנית התחילה בתשע"א, הנחנו את התשתיות הבסיסיות ב- 200 בתי-ספר.

ד"ר עופר רימון: בתשע"ב, השנה, גמרנו להניח את התשתיות ב- 1,000 בתי-ספר.

ד"ר עופר רימון: בשנת הלימודים הבאה אנחנו ניכנס גם לחטיבות הביניים ובמקביל, מה שאנחנו נעשה, בחלק מבתי-הספר שכבר שולבו בתוכנית, אנחנו נניח על התשתית שהנחנו, את המדרגה השנייה, שזה ספרי הלימוד הדיגיטאליים וזה אומר שבחלק מבתי-הספר, האדום הזה אומר שבחלק מבתי-הספר שנכנסו לתוכנית והנחנו את התשתיות, אנחנו הולכים לשים את הקומה השנייה, שזה מבחינתנו ספרי לימוד דיגיטאליים.

ד"ר עופר רימון: בבתי-הספר האלה אנחנו בשלב הראשון נדאג לכל, גם לטבלטים לכל התלמידים במחשבים ניידים עד שאנחנו נבחר, גם לספרי הלימוד הדיגיטאליים וגם נתאים את תקציבי ההפעלה, כדי שהם יוכלו לתמוך בזה.

ד"ר עופר רימון: וזה אומר הגדלת משרת טכנאי, זה אומר הגדלת רוחב הפס, שיתאים את עצמו למציאות, של מעבר לתשתית הבסיסית, לכיתה הבסיסית, למצב שלכל ילד יש מחשב נייד.

ד"ר עופר רימון: בתשע"ד, אנחנו נמשיך הלאה לפרוש את התשתיות הבסיסיות ולהניח את הקומה השנייה וכך בתשע"ה, כשזה כמובן תלוי באישור תקציבי, כי אנחנו מדברים על תשע"ג, אז אנחנו צריכים פה את האישור התקציבי של 2013.

ד"ר עופר רימון: לסיכום העניין וגם כמענה לשאלה שלך, אנחנו רוצים להיכנס לנושא באופן סיסטמאתי, במקום שהנחנו את התשתיות הבסיסיות.

ד"ר עופר רימון: לא ילד – פה, ילד – שם, אלא הצוות החינוכי בוחר, בהסכמת ההורים, להיכנס פנימה למהלך, תוכנית מתוכננת.

ד"ר עופר רימון: המורים, המנהלים עוברים השתלמות עוד לפני שנכנסו לתוכנית.

ד"ר עופר רימון: כל התשתיות מותאמות לעולם הזה, ספרי הלימוד הדיגיטאליים הם לפחות ברמה ב' או ג', כדי לתת את היתרון שיש לספרי לימוד דיגיטאליים ולא לתת More of the same, וזה פחות או יותר הכיוון שאנחנו רוצים להוביל וכבר התחלנו להוביל אותו.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: בקשר למה שהיה לנו כאן עם הסוגיה של ההסכמות, משרד החינוך, העמדה הרשמית, מה קורה, אנחנו, היועצת המשפטית של המשרד כאן?

אלכס מילר: בבקשה.

עו"ד דורית מורג: מאחר ואנחנו נמצאים באמת בהבדל מתוכנית חינוכית לימודית, שבאמת אנחנו רוצים לקדם אותה בהצעת חוק, הרי שבשלב הזה, אין הסכמות.

עו"ד דורית מורג: אנחנו מבקשים באמת להעלות את הנקודות העקרוניות, או שיועלו כאן הנקודות העקרוניות לדיון ואנחנו נחזור לחברת הכנסת, כדי לגבש, ולמשרד המשפטים, כדי לגבש את ההסכמות.

עו"ד דורית מורג: יש דברים שהם בתחום ההנחיות הפדגוגיות, אנחנו היום, הנחיות פדגוגיות עושים יותר בחוזרי מנכ"ל מאשר בחקיקה ראשית, משום שהדברים משתנים וצריכים להיות דינאמי.

עו"ד דורית מורג: יש הנושא של הספר הדיגיטאלי, שזה נושא שאנחנו עוסקים בו עכשיו ואני מציעה שלקראת הישיבה הבאה, אנחנו נבוא עם דברים מסוימים.

אלכס מילר: בסדר גמור.

אלכס מילר: המועצה לשלום הילד, בבקשה.

ברקאי אהרונוף: תודה, אדוני היושב ראש.

ברקאי אהרונוף: לצד היתרונות שהוצגו כאן, אני חושבת שצריך לתת בראש ובראשונה את הדעת באמת לצד הערכי, כמו שנאמר כאן על-ידי קודמיי והשיקול החברתי פה הוא שיקול מאוד מאוד חשוב.

ברקאי אהרונוף: כי התוכנית הזאת, בעצם, מאפשרת או עלולה לאפשר מצב שבו יהיו תלמידים שייכנסו לכיתה כי יש להם את האפשרות הכלכלית לקנות את המכשירים החדשים האלה ויהיו כאלו שאין להם.

ברקאי אהרונוף: אני לא חושבת שאפשר לקרוא לתקופה כזאת תקופת ביניים או תקופת מעבר, במיוחד במצב שאנחנו נמצאים היום שיש כל-כך הרבה ילדים שנמצאים מתחת לקו העוני, שיש כל-כך הרבה ילדים שגם אין להם אפילו את הכסף לקנות ספרי לימוד רגילים, בוודאי אי-אפשר להניח שגם אם תהיה איזה שהיא הנחה וניתן יהיה לרכוש את המכשירים המתקדמים האלו בסכום זול יותר, עדיין יהיו ילדים שלא תהיה להם את האפשרות לקנות את המכשירים האלה ולהיכנס אתם לכיתה.

ברקאי אהרונוף: אז אם משרד החינוך מעוניין לתת לכל התלמידים את המכשירים הללו ובאמצעותם הם יוכלו להשתמש בספרים הדיגיטאליים, זה כבר עניין אחר.

ברקאי אהרונוף: אבל בוודאי שאי-אפשר להשית את התשלום הזה גם על התלמיד.

ברקאי אהרונוף: אני מניחה, אגב, שהשיקול הזה, השיקול החברתי, עמד גם בעיני משרד החינוך, כאשר הוא החליט בנושא של התלבושת האחידה.

ברקאי אהרונוף: אני לא רואה, אם משרד החינוך לא ייתן לזה פיתרון, אני לא רואה כיצד ניתן לשים את הדברים האלה בקנה אחד.

ברקאי אהרונוף: התלבושת האחידה היא אחד מהשיקולים, גם היה השיקול החברתי, עם כל התחרות של המותגים, לאפשר לכל התלמידים להיכנס לבית-הספר בתלבושת אחידה.

ברקאי אהרונוף: שוב, גם כאן צריכים לתת על כך את הדעת ולא לאפשר שיהיה ולו תלמיד אחד שאין לו את האפשרות לקנות את המכשיר הזה ועל כן הוא יבוא עם ספר לימוד רגיל, לעומת תלמידים אחרים שיגיעו עם ספרים דיגיטאליים.

ברקאי אהרונוף: נושא שני זה גם באמת העניין שהעלתה כאן חברתי ממועצת התלמידים.

ברקאי אהרונוף: סעיף שמאפשר מתן סמכות לעובדי הוראה לאכוף את החוק הזה, זה באמת לא די בסעיף כזה כללי.

ברקאי אהרונוף: צריכים לחשוב מראש איזה כלים, אם בכלל, ניתן לתת למורים כדי לראות מה יש במכשיר הזה בנוסף.

ברקאי אהרונוף: כי החשש הוא חשש מאוד מאוד כבד שתהיה כאן פגיעה בפרטיות, הגבול הוא מאוד דק וניתן בקלות להחליק ולגרום לפגיעה מיותרת בפרטיות של אותם תלמידים.

ברקאי אהרונוף: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: בבקשה, עוד מישהו?

אלכס מילר: להירשם, רבותיי.

אלכס מילר: בבקשה, הנהגת הורים ארצית.

אלי מור: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שהועלו כאן.

אלי מור: אני פחות התחברתי להצעת החוק, התחברתי יותר להבהרות של המשרד.

אלי מור: אני חושב שתקופת המעבר צריכה להיות מוגדרת, היא הכי מרכזית והכי עניינית בכל הסיפור הזה.

אלי מור: המעבר הזה הוא לא פשוט ובחלק מבתי-הספר בארץ, החלו בפיילוטים כאלו.

אלי מור: מה שאנחנו כהורים, רוצים להגיד, זה לתחם אותה בצורה מוגדרת שתהיה מובהרת לכולם ולעשות את המעבר בצורה מאורגנת של רשויות או בתי-ספר.

אלי מור: שלא יהיה מצב שרשות, חלק מבתי-הספר כן, חלק – לא.

אלי מור: אני יכול להגיד שבעירנו, בפתח-תקווה, היתה על זה מחלוקת רצינית מאוד.

אלי מור: אמרו – או שכולנו עוברים או שאף אחד לא עובר.

אלי מור: אני חושב שדווקא לאור מערכת היחסים הטובה בשנים האחרונות בטיפוח של הורים וקהילה ותלמידים ובית-ספר, צריך לקבל את ההחלטות האלה ביחד, בשיתוף צוות ההוראה עם ההורים.

אלי מור: זה לא רק הקטע הכספי פה, שימו לב, אני לא מדבר בכלל על כסף, אני מדבר על דברים ערכיים לקהילה.

אלי מור: יש פה באמת עניינים של שוויון ויש פה עניין של איך ההתייחסות ואני בהחלט מקבל את מה שהציגה נציגת הסתדרות המורים.

אלי מור: בהחלט צריך לתת את הדעת.

אלי מור: זה מעבר לא פשוט.

אלי מור: אני בא ואומר יותר מזה למשרד החינוך – אל תמהרו, בהרבה דברים אתם תמיד נוהגים להשית דברים ותוכניות במכה אחת על כל מדינת ישראל.

אלי מור: כבר היו לנו מלא דברים שזה היה, אני אהיה עדין, חוסר הצלחה.

אלי מור: בואו נעשה פיילוט, לחלק מהרשויות.

אלי מור: אנחנו מקבלים הרבה טענות ותלונות מהורים ברשויות שכן נעשו ניסיונות והורים מלינים על כל מיני דברים שלא נראים להם ואני אציין חלק.

אלי מור: למשל, ביקשו מאתנו שאם הולכים לכיוון ספרי לימוד, אז שזה לא יהיה, לא יחול על חוברות.

אלי מור: כי הקטע של כתיבה, ילדים מאבדים את המוטוריקה ואת היכולת של כתיבה, הם כמעט וכבר לא זוכרים איך כותבים ואיך מחזיקים עט.

אלי מור: הם רגילים להקליד מהר מאוד.

אלי מור: שזה חלק מבעייתיות ואני אומר את זה, אני לא איש חינוך, אבל אנשי חינוך מעלים את הסוגיה הזו.

אלי מור: חשוב לנו מאוד שכן יהיה מעוגן, ופה אני לא יודע אם זה בחוזר מנכ"ל מספיק או בחקיקה לגמרי, כל הנושא של הטבלטים, הם מגיעים היום די משוכללים.

אלי מור: ילדים יכולים אחרי השיעורים או בשיעורים או בדרך לבית-הספר, אפשר עם הטבלטים, ודרך האינטרנט, בקלות להגיע לפורנוגרפיה, הימורים, מה שאתם לא רוצים.

אלי מור: מאוד בעייתי, זה נגיש מדי.

אלי מור: בבית, כשהילד יושב ליד המחשב, יש את ההורים, יש את מה שנקרא האח הגדול שמשגיח.

אלי מור: אנחנו ראינו דברים כאלה.

אלי מור: השאלה היא, ואני שואל, אני לא יודע האם ניתן לחסום את הטבלטים שיהיו אך ורק, אני לא יודע, אני שואל, אני מעלה, שהם יהיו אך ורק כספרי לימוד.

אלי מור: מצד שני, יש פה סוגיה שהאינטרנט הוא נהדר, הוא מפנה לכל מיני מקומות, תוך כדי אינטראקציה בתוך השיעור, שזה דבר נהדר.

אלי מור: אני לא יודע, יכול להיות שהאנשים הטכניים של משרד החינוך צריכים לתת את הדעת על זה, אבל זה יביא אותנו לבעיות אחרות שלא חשבנו.

אלי מור: אני שומע סיפורים.

אלי מור: יושבים סטודנטים באוניברסיטאות, בספסלים האחוריים, הכל מכל, חוץ מהלימודים, זה יכול להיות גם בשיעור.

אלי מור: מורה שיושב בכיתה לא יכול להשגיח מה קורה בכל רגע נתון.

אלי מור: דבר נוסף, כמו שהזכירו, כל הנושא של שוויון, שהוא באמת בנפשנו, כל הנושא באמת, לאור כל המצב.

אלי מור: מצד אחד, אומרים לנו שטבלטים יכולים באמת להוזיל, ואנחנו רואים בחלק מהרשויות שהורץ פיילוט כזה, זה יותר זול מספרי לימוד.

אלי מור: אנחנו צריכים, יכול להיות, אני אומר שוב, מעלה הצעה, יכול להיות שכדאי שהמשרד יהיה עם יד על הדופק, לגבי סוגים, לגבי דגמים.

אלי מור: רק זה ירוץ.

אלי מור: מעין תו תקן למה כן ומה לא.

אלי מור: שלא כל בית-ספר או כל הורה או אני לא יודע מה, יחליט שהוא מכניס איזה ציוד שהוא רוצה.

אלי מור: מצד אחד, זה פחות חופש בחירה, מצד שני, זה יכול לאזן אותנו בדברים.

אלי מור: כלומר, צריך לחשוב על כל הדברים האלה.

אלי מור: אנחנו כהורים לא מתנגדים למהלך, אבל אנחנו אומרים – ברגישות ובנחישות, לא למהר ולרוץ על זה.

אלי מור: לבחון את הדברים לאט לאט.

אלי מור: במידה וכן – ללכת על זה, אנחנו אתכם.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: בבקשה, רות ליפשיץ.

רות ליפשיץ אורון: אני אימא לילדה עיוורת בכיתה ג' ואני רוצה, ככה, קצת להרחיב את היריעה על דברים שעינת וילף התחילה, אבל ככה, קצת יותר להרחיב.

רות ליפשיץ אורון: קודם כל להגיד, וזה נעדר פה להפתעתי מהדיון ולהפתעתי משרד החינוך לא העלה את זה ואולי לא כל-כך צריכה להיות מופתעת, לאור הרבה דברים, את הפוטנציאל שגלום בנושא של הדיגיטציה והמחשבים לאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים ואני ספציפית מדברת על עיוורון או ליקויי ראייה.

רות ליפשיץ אורון: יש פה פוטנציאל אדיר של אותה אוכלוסייה, לקחת חלק ולהיות חלק מהקהילה הלומדת ממוסדות החינוך וכו', אז צריכים לקחת את זה בחשבון.

רות ליפשיץ אורון: אבל יחד עם זה, ואני שמה את זה כהערה מאוד משמעותית שגם להפתעתי לא שמעתי את זה ממשרד החינוך, מדובר פה הרבה על הנגשה ועל היבטים ערכיים של אוכלוסיות חלשות והיבטים של אמצעים, אבל מה שאני מבקשת, שזה ייכנס בתקן, בחוק, או איך שאתם בוחרים לעשות את זה, שהתקן, כדי שאותה אוכלוסייה של עיוורים תוכל ליהנות מאמצעי הדיגיטציה האלה, זה צריך להופיע שחור על גבי לבן.

רות ליפשיץ אורון: מכיוון שצריכים להיות מודעים שאם אנחנו מדברים על קובץ PDF, צריכה להיות איזה שהיא עריכה ספציפית, מותאמת, כדי שאותה אוכלוסייה תוכל גם היא לפתוח את המחשב, לדפדף בו בצורה חופשית.

ד"ר עופר רימון: התייחסנו לזה.

רות ליפשיץ אורון: אז אני שמחה.

רות ליפשיץ אורון: אמרתי – לא ראיתי.

רות ליפשיץ אורון: אני שמחה מאוד שזה מופיע וקיים, זה אפילו התאמות שהן בסך-הכל פשוטות, למי שמבין מחשבים, אבל אם לא יופיעו, אנחנו יודעים שזה לא יהיה קיים.

ד"ר עופר רימון: מופיעות.

רות ליפשיץ אורון: אז אם ככה, נכנסתי לדלת פתוחה ואני שמחה שכך, אבל חשוב לשים גם את האוכלוסיות האלה, שיכולות ליהנות מהפרויקט, אם עושים אותו כמו שצריך.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: גיורא לנדאו, בבקשה.

עו"ד גיורא לנדאו: בוקר טוב.

עו"ד גיורא לנדאו: אני עורך-דין שמייצג הוצאות לאור של ספרי לימוד, שגם הן קצת נשכחו פה בתהליך, אבל הן חלק די משמעותי, אמורים לספק ולפתח את החומרים.

עו"ד גיורא לנדאו: ראשית, הצעת החוק, מעבר לעובדה שמתייחסת למו"לים כאל מין גוף שיעשה מה שאומרים לו וזה לא משנה אם הוא מפסיד או מרוויח, מין גישה קצת, יש לי ביטוי ואני אגיד, מפא"יניקית, כזאת שאתם תעשו מה שאנחנו רוצים.

דובר: פטרונית.

עו"ד גיורא לנדאו: בסדר, אני לא רציתי להשתמש במקורות ממדינות אחרות, אז אמרתי מפא"יניקית.

עו"ד גיורא לנדאו: זה מוביל לעובדה שבגלל שלא מתייחסים, ואגב, הפרזנטציה של משרד החינוך, במשרד נעשה מאמץ ובאמת יש דיאלוג, אני לא יכול להגיד שכולם מאושרים מהמצב, אבל ללא ספק יש דיאלוג, להביא, הם מבינים שמי שמפתח את החומר, צריך להיות מסוגל גם להביא אותו למצב, ההצעה מדברת על יופצו, ה-יופצו הזה, זה איך יופץ, באיזה אמצעי, איך תהיה הגבייה, האם זה דרך בית-הספר?

עו"ד גיורא לנדאו: האם זה ישיר?

עו"ד גיורא לנדאו: האם זה מנוי?

עו"ד גיורא לנדאו: האם זה מכירה לתמיד?

עו"ד גיורא לנדאו: כל הדברים האלה, שיש כרגע דיאלוג מול המשרד, בהצעת החוק זה לא בא לידי ביטוי.

עו"ד גיורא לנדאו: ספר דיגיטאלי, למשל, כמו שלמדנו מהפרזנטציה והפרזנטציה עדיין לא אמרה את הכל, כי גם בפורמטים של ה- Off line כזה ואחר, אין פורמט דיגיטאלי אחד, יש כמה פורמטים.

עו"ד גיורא לנדאו: והילד קונה טבלט לא דין קינדו לדין נוק לדין אייפד, כל אחד יש לו את הפורמט שלו.

ד"ר עופר רימון: התייחסנו לזה.

ד"ר עופר רימון: הגדרנו את זה.

עו"ד גיורא לנדאו: כן כן, פה – לא.

עו"ד גיורא לנדאו: פה כתוב ספר דיגיטאלי.

עו"ד גיורא לנדאו: הילד יקנה, ההורים יקנו לו, המשקיעים יקנו את האייפד היקר, ויתברר שאת ההוצאה לאור הזאת, שממנה הם רוצים לקנות את הספר הספציפי, הם לא יכולים, כי זה לא באותו פורמט, הם לא יכולים להוריד.

עו"ד גיורא לנדאו: אז מה שאני חושב, הדרך הנכונה להתייחס לזה ואני מבין שבין השיטין, אני לא מעורה בדיוק בכל הפוליטיקות הפנימיות, גם המשרד אומר זה נושא דינאמי.

עו"ד גיורא לנדאו: ההצעה מדברת על עוד שנה, זאת אומרת על 2014.

עו"ד גיורא לנדאו: מי יודע איזה אמצעים יהיו רלוונטיים.

עו"ד גיורא לנדאו: הכלי הנכון לדעתנו להתמודד עם הנושא הזה, זה באמת, עם הגוף המקצועי, עם המשרד, עם החוזרים של המשרד.

עו"ד גיורא לנדאו: יכול להיות שיהיו התקוטטויות אבל זה דיאלוג חי.

עו"ד גיורא לנדאו: חקיקה ראשית, בסיטואציה הזאת, היא בעייתית כי התחום כל-כך דינאמי, כל-כך לא מקובע עדיין, שבעצם עד שזה יבוא לידי ביטוי, שנה ממועד השלמת החוק, אנחנו לא יודעים איפה נהיה מבחינת הביצוע, מה יהיו ה- Devices שישמשו, וכו'.

עו"ד גיורא לנדאו: לכן, אני סבור שהדרך הנכונה להתקדם, בייחוד שזה לא שוק חופשי.

עו"ד גיורא לנדאו: שוק ספרי הלימוד הוא שוק מפוקח מכף רגל ועד ראש ובישיבה הבאה עוד נדון בפנים אחרות של הפיקוח הזה.

עו"ד גיורא לנדאו: זה שוק שמנוהל, הם עושים, הם אלו שקובעים.

עו"ד גיורא לנדאו: אז זו דעתנו.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: כן, מט"ח, בבקשה.

גיא לוי: אני מהמרכז לטכנולוגיה חינוכית, מט"ח.

גיא לוי: אני רק רוצה לחזור ארבע שנים אחורה.

גיא לוי: אנחנו במט"ח, כבר לפני ארבע שנים, התחלנו להעלות ספרים כספרים דיגיטאליים לרשת והיום למעשה כל ספרי הלימוד שלנו ושל מו"לים נוספים נמצאים נגישים ונגישים למעל 1,000 בתי-ספר, שעובדים כבר אתם, חלקם מי יותר מי פחות, וזה כבר מספר שנים.

גיא לוי: לכן אך טבעי הוא שאנחנו בהחלט מברכים על מהלך של דיגיטציה, על המעבר, הוא מעבר חשוב, הוא נכון, הוא ראוי.

גיא לוי: רק מאוד חשוב, ואני יושב כאן ואני מקשיב לתגובות השונות של נציגי ציבור, של הורים, של ההסתדרות ואחרים.

גיא לוי: אני חושב שחשוב לקחת בחשבון את הצרכים, גם של הקהילה, של קהלים שונים ובאמת להפוך את המהלך הזה למהלך שלא ייצור התנגדות אלא שיוביל את כל הגופים השותפים יחד, לטובת מערכת החינוך, לטובת תהליך התאמת מערכת החינוך למאה ה- 21, כי התנגדויות בסופו של דבר יכולים להוביל דברים סותרים.

גיא לוי: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: בבקשה, משרד התמ"ת.

ד"ר זהבה בכר: שלום.

ד"ר זהבה בכר: אני באה מתחום הטכנולוגיה כבר 35 ומעלה שנים, בטכנולוגיות בהוראה ומאוד הצחיק אותי כששמעתי פה שמישהו אמר תקופת ביניים שנתיים, שלוש, ארבע, חמש.

ד"ר זהבה בכר: מה זה?

ד"ר זהבה בכר: זה לא ניתן להתייחס לזה בכלל, כי אנחנו כל הזמן בשינויים, כל הזמן בשינויים גם טכנולוגיים.

אלכס מילר: תראי, יש פה, את צריכה להבין, אנחנו פה לא בפאנל.

אלכס מילר: את משרד התמ"ת.

אלכס מילר: האם משרד התמ"ת, בעקבות החוק הזה, הולך לשנות את כל ספרי הלימוד לדיגיטאליים והולך להכניס לכל בתי-הספר, באחריות משרד התמ"ת?

ד"ר זהבה בכר: התשובה היא כן.

אלכס מילר: בלי תקופת מעבר?

ד"ר זהבה בכר: אין, זה לא תקופת מעבר.

ד"ר זהבה בכר: יש מהלך כזה.

אלכס מילר: לפחות במשרד התמ"ת.

ד"ר זהבה בכר: אני רק רוצה להגיד לך, אנחנו מדברים על ספרי לימוד.

ד"ר זהבה בכר: פעם דיברו על לומדות.

ד"ר זהבה בכר: יש הבדל – רמה א', ב', ג', יש לומדה רמה א', ב', ג', זה הכל, אין, אין כפולות בדברים האלה.

אלכס מילר: אתם מתואמים עם משרד החינוך?

ד"ר זהבה בכר: אנחנו כן.

אלכס מילר: במה?

ד"ר זהבה בכר: במה?

ד"ר זהבה בכר: כל הספרים שלנו הם ב- PDF ברמה א'.

ד"ר זהבה בכר: כל הספרים.

ד"ר זהבה בכר: אז מה?

ד"ר זהבה בכר: אז אנשים מורידים את זה?

ד"ר זהבה בכר: העלות של הספרים היום, אני רוצה להגיד לכם שמאוד משמעותי, ההבדלים בין הרמות א', ב', ג'.

ד"ר זהבה בכר: ברמה א', כל הספרים שלנו וכל מו"ל יודע, שהיום ברגע שהוא הוציא ספר, אז יש לו את ה- PDF שלו, מה ההבדל?

ד"ר זהבה בכר: אז ברמה הזאת?

ד"ר זהבה בכר: אז אם תלמידים שלנו יורידו את זה מהאינטרנט, אנחנו מוכרים את הספרים שלנו בעלות הנייר.

ד"ר זהבה בכר: אז מה איכפת לי אם אני אמכור בעלות הנייר או התלמיד יוריד בעלות הנייר שלו.

ד"ר זהבה בכר: אין הבדל.

אלכס מילר: בסדר.

אלכס מילר: אז תמ"ת מבקש שסעיף 4, איזה?

אלכס מילר: לחוק חינוך זה, שאנחנו נפעיל גם עליכם, כן?

אלכס מילר: במנגנון אישור ספרים-?

ד"ר זהבה בכר: בהחלט, אין לנו מניעה.

אלכס מילר: אתם התחייבתם לזה.

ד"ר זהבה בכר: OK.

אלכס מילר: כן, בבקשה.

אלכס מילר: רבותיי יש לנו עוד חמש דקות.

עו"ד ערן עסיס: אני ממשרד המשפטים.

עו"ד ערן עסיס: הערה קטנה, אני רק אומר שיש לנו עוד כמה הערות והבהרות מול משרד החינוך, יבוא לידי ביטוי בהליך התיאום שאנחנו נבוא מוכנים אתו לישיבה הבאה.

אלכס מילר: קצר, אם אתה יכול, דדי צוקר, בבקשה.

דדי צוקר: אני אעשה את זה קצר.

דדי צוקר: אני רוצה שתיים-שלוש המלצות שמתבססות על תוכנית שמתקיימת כבר כיום, בבת-ים.

דדי צוקר: כל כיתות ז' בבת-ים, לומדות עם זה, עם ספרים דיגיטאליים.

דדי צוקר: ההערות ששמעתי דווקא מהבחורים הצעירים שהיו פה, ממועצת התלמידים, די התמיהו אותי.

אלכס מילר: איזה בית-ספר?

דדי צוקר: כל שכבת כיתה ז', למעט בית-ספר אחד, בבת-ים.

אלכס מילר: כל בת-ים?

דדי צוקר: כל בת-ים, כל בתי-הספר.

יהודית גידלי: חינוך ממלכתי דתי, עצמאי?

דדי צוקר: ממ"ד, ממלכתי, כיתות חזקות, כיתות חלשות.

אלכס מילר: תשמע, אני קיבלתי המון מכתבים על הסיפור הזה, פשוט לא היה לנו בסדרי עדיפויות לעשות על זה ישיבה, אני גם מציע שאנחנו, כי ההורים פשוט שם, זועמים על העניין, דרך אגב.

אלכס מילר: לפחות ממה שאני קיבלתי, כי פשוט, המעבר הזה היה כרוך בהוצאה מאוד גדולה.

דדי צוקר: אז בוא נדבר על הכסף, כי רכשנו ניסיון.

דדי צוקר: אנחנו חשבנו שזאת תהיה המכשלה הגדולה ביותר לכל הסיפור ולא כך היא.

יהודית גידלי: הכסף?

דדי צוקר: הכסף, כן.

דדי צוקר: חששנו מהעניין הזה ואתם יכולים לתאר לעצמכם שהעירייה, כגוף ציבורי שצריך להיבחר, חשש מזה עוד הרבה יותר מאיתנו.

דדי צוקר: זו היתה ההפתעה הכי גדולה שלנו, אני יכול למלא לכם עכשיו שעה בשגיאות שעשינו.

אלכס מילר: אני מציע, בואו לא ניכנס.

אלכס מילר: אני הבנתי.

דדי צוקר: חבר הכנסת מילר, אני אעזור לך במשהו.

אלכס מילר: בסדר, אנחנו נעשה על זה ישיבה נפרדת, על בת-ים.

אלכס מילר: אני מציע שתתייחס ספציפית לנושא החוק.

דדי צוקר: השאלה הכספית היא לא הבעיה.

דדי צוקר: הורים מוכנים לשלם 50, 60 שקל בשנה, אם הגוף, במקרה הזה העירייה, סבסדה את החלשים.

דדי צוקר: השאלה הכספית היא לא השאלה.

דדי צוקר: ובעשרה תשלומים, אתה עומד בעניין הזה.

אלכס מילר: זאת אומרת, אתה אומר שזה יהיה הרבה יותר זול.

דדי צוקר: הספר היה זול יותר, במשך שנתיים וחצי כיסית את המחיר של זה, הורים מבינים את זה ויודעים לעשות את החשבון.

דדי צוקר: השאלה הכספית, אמרתי, ברגע ש- 20% העירייה סבסדה בשיעורים משתנים, העניין הכספי עבר, כולל אצל הכי חלשים.

דדי צוקר: וצריך לזכור עיריית בת-ים, בחינוך הממלכתי דתי, שליש מהתלמידים הם תלמידים אתיופים, כולם עברו את העניין הזה, כולם.

דדי צוקר: הערה שנייה.

דדי צוקר: אני רוצה להציע לחברת הכנסת וילף דווקא לא להיכנס לפרטים.

דדי צוקר: אם את רוצה שמשרד החינוך בסוף כן יסכים להצעת החוק הזאת, וצריך להיות ממש איש בלתי מוסיקאלי בעליל, להבין שמשרד החינוך לא רוצה את החקיקה הזאת, אני מציע, אני חושב שהירידה לפרטים שאומרת בדיוק איזה תוכנת הגנה תהיה בכיתה ואיך לשמור, אסור לעשות את זה.

דדי צוקר: כן צריך לקבוע את העיקרון שהצדדים הפדגוגיים מטופלים על-ידי המשרד ותני לחוזרי המנכ"ל, ותני להם, הם יודעים לעשות את זה.

עינת וילף: אתה מתפרץ ממש לדלת פתוחה.

דדי צוקר: אני מנסה עכשיו ממש לעזור, ממש לא להתפרץ ולא כלום.

דדי צוקר: הדבר השלישי ואולי החשוב ביותר, אני לא חושב שיש דבר כזה, תקופת ביניים, כלומר, אני לא מבין את המילים האלה.

דדי צוקר: אני כן הייתי, אני לא הייתי עושה את המעשה הדרום קוריאני, אם כי הייתי ממליץ על זה מאוד, לשר.

דדי צוקר: אבל כן לקבוע, לנסות לקבוע, עינת, זה האתגר הכי גדול שלך.

דדי צוקר: תנסי לקבוע בחקיקה לוח-זמנים שבו מסתיים התהליך.

דדי צוקר: שבו מסתיים התהליך.

דדי צוקר: זה אתגר ענק.

דדי צוקר: למשרד החינוך זה יהיה קשה, אבל אם את תדברי, אני מניח שהאנשים המוכשרים האלה במשרד החינוך, שעושים את זה, זה הדבר שהכי יעזור להם, לקבוע שעד 2015 גומרים את הכל עד כיתה ו', או עד 2016 את כל כיתה ו', ז', וכו', לעשות את זה.

דדי צוקר: הערה אחרונה – תחריגו, על-סמך הניסיון שלנו, להחריג את חוברות הלימוד.

דדי צוקר: צריך להחריג אותן.

דדי צוקר: לא רק בגלל שזה טוב למו"לים, אלא אי-אפשר לשבור את ההתנגדות של ההורים וההורים הם פה מרכיב חשוב.

דדי צוקר: עד כיתה ג', אל תיגעו בינתיים בחוברות.

אלכס מילר: בסדר.

אלכס מילר: אני מציע שאנחנו, כשאנחנו נהיה בדיון על הסעיפים, תוכל להתייחס ספציפית לכל דבר בתוך הסעיפים שאנחנו נקבע.

אלכס מילר: בבקשה, חברת הכנסת וילף.

עינת וילף: תודה רבה על ההערות.

עינת וילף: אני רוצה לציין שקודם כל, כנראה שהיתה אי-הבנה.

עינת וילף: יש הסכמות עם משרד החינוך, מה שמשרד החינוך שלח לגמרי מקובל וגם דדי, אכן זה משרד החינוך ביקש שהדברים יישארו ברמה גבוהה ומקובל עלי לחלוטין.

דדי צוקר: המורה לא יוכל לתפקד כשחלק מהתלמידים עם ספר וחלק לא.

עינת וילף: אני מקשיבה, אני חושבת שאחרת המעבר לא יקרה, כי הדיונים או שכולם או שאף אחד, נוטים יותר מדי פעמים להסתיים באף אחד ולכן אני כן מדברת על תקופת המעבר הזאת של שנתיים-שלוש ולא עד שתהיה טכנולוגיה.

עינת וילף: זה שנתיים-שלוש עד שלכולם יהיה.

עינת וילף: והמורה בכיתה, מבחינתו, השיעור, מבחינת הספר הספר הוא אותו ספר וצריך לתת את הכלים להבהיר את זה, גם בבתי-הספר, ברוב בתי-הספר, עוד לא יהיו תשתיות אינטרנט, מדובר בעבודה ב- Off line, לא בעבודה ב- On line עם הספרים בלבד.

עינת וילף: ואני גם לחלוטין בעד לא לעיסוק בתקנים, אבל יש הסכמה עם משרד החינוך, כי זה חלק מההסכמות, שאכן, יוגדר בחקיקה ראשית שהתקנים והפורמטים יהיו כאלה שמאפשרים הנגשה לתלמידים בעלי מוגבלויות וזה כן יהיה בחקיקה ראשית.

עינת וילף: אז אלה הדברים.

עינת וילף: כמו שאמרתי, אני מצטערת על אי-ההבנה, כי יש הסכמות מלאות, חבל שזה לא בא לידי ביטוי.

אלכס מילר: גברתי, מה שאני מציע לעשות זה דבר כזה: אני מציע שתגבשו סופית עם משרד החינוך ועם משרד המשפטים את אותן הסוגיות עליהן הם התחייבו בטרומית, את הנוסח תעבירו ליועצת המשפטית של ועדת החינוך.

אלכס מילר: כי אני אגיד לכם דבר כזה – יכול להיות שאתם תגבשו ויהיו עוד סוגיות שהיועצת המשפטית מירב ישראלי תעלה ואם זה לא יגיע אלינו בזמן, אז אנחנו בסופו של דבר נתחיל עוד פעם.

אלכס מילר: אז בישיבה הבאה, רבותיי.

מירב ישראלי: אני מבינה שיש עוד עניינים לברר.

אלכס מילר: אתם תתנו לי תשובה.

אלכס מילר: ברגע שתתנו לי תשובה שאפשר להתקדם בהצבעות בסעיפים שונים בחוק, אנחנו נעשה את זה בצורה מסודרת כמו שגברתי, התחייבת לממשלה, וכך אנחנו, לדעתי, יכולים לגמור את זה בצורה הרבה יותר מהירה, בלי לעשות כאן כל מיני מאבקים פנימיים.

אלכס מילר: כי לפי מה שאני מבין, יש פה עוד סוגיות שצריך לעבור עליהן.

אלכס מילר: אז בישיבה הבאה אנחנו כבר נדון על הנוסח, כי הדיון הכללי, רבותיי, לעצם העניין, רק שתדעו לכם, הדיון הכללי אנחנו מסיימים היום.

אלכס מילר: בישיבה הבאה אנחנו מתחילים לדון על הסעיפים.

אלכס מילר: תודה.