הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 68, 2012-01-17 09:30

טלב אלסאנע: בוקר טוב רבותי, אני פותח את הישיבה.

טלב אלסאנע: הנושא שלנו להיום הוא חינוך והשפעת הסביבה כמענה ופתרון לנגעי הסמים והאלכוהול.

טלב אלסאנע: אני מקדם בברכה את האורחים היקרים, את בני הנוער – אהלן וסהלן.

טלב אלסאנע: אני מקדם בברכה את המוזמנים של הוועדה – המשרד לביטחון פנים והרשות הלאומית למלחמה בסמים.

טלב אלסאנע: יש איתנו נציגים ממחלקת הנוער במשטרת ישראל, ראש חולית מחקר סמים, אני מקווה שהם יצטרפו בשלב יותר מאוחר; מנכ"ל הרשות למלחמה בסמים מר יאיר גלר ואורח הוועדה שיהיה היום הוא המציג העיקרי של הנושא, ד"ר יוסי הראל-פיש, מדען ראשי ברשות למלחמה בסמים, נציגי משרד החינוך, מועצת התלמידים והנוער, מרכז השלטון המקומי וכן עמותת "אליס".

טלב אלסאנע: אנחנו היום מתמקדים בישיבה בעניין של חינוך והשפעת הסביבה כמענה ופתרון לנגע הסמים והאלכוהול, כאשר ההדגש הוא על עניין של הסברה ומניעה ומה שנאמר אצלנו בערבית – דיר א-מורקיה, חיירו מן כותר עילאז (בערבית) – זאת אומרת להשקיע אגורה אחת לפני בהסברה ובמניעה, יותר מאשר להשקיע מיליונים לאחר מכן ולנסות ולהתמודד עם ההשלכות של התופעה הקשה הזו.

טלב אלסאנע: הילדים הם אוצר האנושות והם דור ההמשך וחובתנו לחנכם בחכמה, לתת להם כלים מתאימים להתפתחותם כדי שיצליחו לבחור בדרך שתבטיח להם סיפוק, מילוי, אושר ושגשוג למען עתיד טוב יותר.

טלב אלסאנע: לפיכך, הוועדה בראשותי וגם לאחר מכן ובעתיד בראשותו של חברי חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה שמשתתף בדיון היום, רואה בחינוך את הדרך העיקרית לפתרון בעיית הסמים והאלכוהול, כמענה לצורך של הילדים והנוער לחפש ריגושים, כפי שהם בעצמם מעידים.

טלב אלסאנע: הנתונים מצביעים שהשימוש בסמים ובאלכוהול מתחיל מגיל מוקדם וכי הסביבה משפיעה באופן מכריע, ומעודדת את הדחף של הנוער לחקות את צורות החיים שמפרסמים בשלטי החוצות, באמצעי התקשורת.

טלב אלסאנע: הם ניזונים מסביבה שמעודדת פערים, תחרות וניצול הזולת, ולכך מקבלים מסרים הרסניים.

טלב אלסאנע: התוצאה הקשה היא שהילדים שקועים בייאוש ובאלכוהול ובסמים כי הם מרגישים אבודים.

טלב אלסאנע: הם נקלעים למצב של חוסר סיפוק מכל השפע האדיר שהחיים מציעים להם.

טלב אלסאנע: שפע שמערער אותם ומאלץ אותם לחפש ריגושים, כי שום דבר לא יכול למלא את הריקנות שהם חווים.

טלב אלסאנע: המסקנה היא שהפתרון הטבעי שבשורשו ובבסיסו בחינוך ועוד בחינוך ועוד בחינוך.

טלב אלסאנע: צריך לפתוח לאדם אופק חדש שיש בשביל מה לחיות וכדאי לחיות.

טלב אלסאנע: לבנות מהילד אישיות אנושית, לעזור לו להתמצא בחיים ולמצוא את מקומו בחברה, כדי שיהיה יצרני ויתרום לחברה במקום לנצל אותה לרעה.

טלב אלסאנע: כידוע, למרות כל המאמצים והאנרגיות המושקעות במאבק בנגע הסמים ובאלכוהול, אנחנו עדיין רחוקים מלראות את הסמים והאלכוהול מחוץ למעגל חיינו.

טלב אלסאנע: לאור זאת, עלינו לטפל בשורש הבעיה במקום בכיבוי שריפות שגורם נזקים אדירים, ולהתחשב בנוער שזקוק לחינוך נכון ולדוגמא אישית.

טלב אלסאנע: לא בהכרח דוגמא אישית כמו שראיתם בכנסת בימים האחרונים.

טלב אלסאנע: לדעתי אפשר לקבל הרבה דוגמאות אחרות טובות יותר.

טלב אלסאנע: כל תשומת הלב חייבת להיות בחינוך הילדים, ביצירת הסביבה שהילדים נמצאים בה יום יום, כי אדם מתחנך על ידי הסביבה, משפחה, בית ספר, אמצעי תקשורת, שמקנה לו את צורת היחס לעצמו ולחברה.

טלב אלסאנע: נוכח זאת נדרשות נגישות חברתית ומחויבות לצרכיו של דור העתיד, ללא הבדל בין דת, לאום והשקפה.

טלב אלסאנע: חשוב לתת להם הרגשת שייכות וידע איך להתמודד במציאות המורכבת ובעולם הגלובאלי, שיש בה תלות הדדית בינינו ובין המדינות.

טלב אלסאנע: מכאן המסקנה היא שכדי לנקות את החברה מהרעל של הסמים וההתמכרות, הפתרון הטבעי הוא החינוך.

טלב אלסאנע: אני ברשות

טלב אלסאנע: כם נותן את זכות הדיבור למר יוסי הראל-פיש, שהוא המדען הראשי של הרשות הלאומית למלחה בסמים ובאלכוהול, המשמש כראש תכנית המחקר הבינלאומית, על רווחתם ובריאותם של בני נוער וחברה בסגל הבכיר של בית הספר לחינוך באוניברסיטת בר אילן.

טלב אלסאנע: הוא כ-20 שנה מייצג את ישראל בארגון הבריאות העולמי, ומשמש כחוקר הראשי של המחקר הרב לאומי על התנהגויות סיכון של ילדים ונוער, הנערך בכ-50 מדינות.

טלב אלסאנע: ד"ר הראל-פיש משמש כיועץ בכיר בתחום ילדים ונוער לארגון הבריאות העולמי, WHO, ולממשלות ישראל, ארצות הברית, סין, טייוואן, נורווגיה, סקוטלנד, ועוד כמעט כל המדינות באומות המאוחדות – צרפת, פרוטוקול, קנדה וברזיל, אוסטרליה וגם בירדן וברשות הפלסטינית.

טלב אלסאנע: אז מבחינת התחום הזה מערכת היחסים עם הרשות היא מצב טוב.

טלב אלסאנע: בשלושת העשורים האחרונים הוא היה שותף ליזמה לפיתוח ולהשמה של מחקרים לאומיים ובין לאומיים, וכן לפיתוח והטעמה של מדיניות ואסטרטגיות התערבות, המבוססות על הידע המדעי שהצטבר בתחום הזה במספר רב של מדינות.

טלב אלסאנע: אני נותן את זכות הדיבור למר ד"ר יוסי הראל-פיש, בבקשה אדוני.

יוסי הראל-פיש: תודה רבה כבוד יושב הראש ואורחים נכבדים, גם פה מהמשכן וגם בני הנוער שנמצאים פה, זו חוויה ואני מ אד מברך על ההזדמנות הזו של התכנסות הוועדה הזו בנוכחות מספר כה רב של בני נוער.

יוסי הראל-פיש: זה דבר שלא מזדמן לנו כל יום לעשות, ואני חושב שבמהלך העשורים האחרונים של העבודה של עמיתיי ושלי בתחום הזה של חקר התנהגויות בריאות והתנהגויות סיכון של בני נוער וניסיון להבנות דרכים ואסטרטגיות טובות יותר כדי לשפר את החיים של ילדים בעולם, המפגשים שלנו עם בני הנוער עצמם הם כרגיל המפגשים החשובים ביותר, ושמהם אנחנו לומדים הכי הרבה, הרבה יותר מאשר מהמחקרים עצמם.

יוסי הראל-פיש: אז אני מברך על זה שאתם פה ובאמת תודה לכל אחד מכם שהגיע לכאן.

יוסי הראל-פיש: אם יש משהו שעמיתי ואני למדנו בשלושת העשורים, ב-30 שנה האחרונות שאנחנו מסתובבים במספר רב של מדינות, נפגשים עם בני נוער וחוקרים את החיים היום יומיים שלהם ועובדים עם אנשי המקצוע ועם ממשלות כדי לפתח אסטרטגיות יעילות יותר לשפר את החיים של ילדים, למדנו שילד הוא ילד הוא ילד, וזה לא משנה ולא קשור לא לתרבות ולא למקום הגיאוגרפי ולממשל הפוליטי, לצבע העור של הילדים או לדת של הוריו או של עמו.

יוסי הראל-פיש: אנחנו במחקרים תמיד מחפשים הבדלים, ואחד הדברים הראשונים שכל חוקר עושה כשהוא אוסף את הנתונים, זה להתחיל לחפש הבדלים בין ילדים כאלה וילדים כאלה, בנים, בנות, ילדים מרקע כזה, מרקע אחר, כאלה שהיו להם חוויות כאלה או אחרות, ילדים ממדינה מסוימת, מדינה אחרת, ואם יש הפתעה אחת שחוזרת פעם אחר פעם אחר פעם בכל המחקרים שלנו, לאורך כל עשרות השנים הללו שאנחנו עובדים בשטח זה הזהות, הדמיון שיש בין הילדים.

יוסי הראל-פיש: ילד בכל מקום בעולם, יש כמובן הבדלים פה ושם, אבל הדבר הבולט ביותר זה שאותם דברים שגורמים לילדים טוב, זה אותם דברים שגורמים לילדים טוב בכל העולם.

יוסי הראל-פיש: ובכל העולם זה אותם דברים שמציקים לילדים.

יוסי הראל-פיש: ולבני הנוער, בכל העולם גם באירופה, גם בארצות הברית ובמדינות אחרות בעולם, הילדים סובלים מתופעות דומות של אלימות בני נוער, של שימוש בסמים ואלכוהול, של התנהגויות אחרות ואם יש הבדלים בשיעור התופעות הללו בין מדינות, אנחנו החוקרים הדגולים יושבים ומתחילים לחפש כל מיני משתנים דמוגרפיים ומשתנים סוציולוגיים כדי לנסות להסביר את ההבדלים, ואנחנו לא מוצאים אף משתנה שמצליח להסביר את ההבדלים בשיעורים בין המדינות, למעט דבר אחד, וזה ההבדל שבה אותה מדינה והחברה הבוגרת, המבוגרת של אותה מדינה, מתייחסת לנוער שלה ומטמיעה אסטרטגיות של התערבות כדי לשנות את התהליך הזה.

יוסי הראל-פיש: ובאותן מדינות שפרסמנו לאחרונה, ממש לפני כמה חודשים מאמר שמתבסס על 10 שנים אחורה, של מידע לגבי דפוסי שתיית אלכוהול ב-47 מדינות באירופה וצפון אמריקה, ישנן מספר מדינות שהצליחו בצורה יפה מאד בשנים האחרונות לחולל שינוי בדפוסי השתייה הבעייתית של אלכוהול, וישנן מדינות אחרות שלא הצליחו לחולל שינוי, וההבדל היחיד בין שתי קבוצות המדינות הללו זה בכך שהמדינות שהצליחו הן אותן מדינות שהתחילו לעבוד בצורה נכונה, התחילו להטמיע אסטרטגיות של התערבות גם ברמה הארצית וגם ברמה של השלטון המקומי, עם מנהיגות נכונה ועם למידה מהצלחות ועם למידה מהאסטרטגיות שהיום אנחנו יודעים הרבה יותר טוב ממה שידענו בעבר, שהן עובדות.

יוסי הראל-פיש: וכאשר עובדים נכון, התוצאות לא מאחרות לבוא.

יוסי הראל-פיש: מה שהייתי לעשות בדקות שיש לי לשוחח אתכם, זה בעצם לפתוח אשנב לידע שהצטבר בספרות המדעית הבין לאומית שאוספת את המידע, גם ממחקרי הערכה שמעריכים את האסטרטגיות, את האפקטיביות של הפעולות שאנחנו עושים עם בני נוער בעולם, וגם מאותם מחקרים שמתסכלים ומנסים להבין מה הם הגורמים בזירות החברתיות השונות שהילדים חיים בהן, אם זה בבית, בקהילה, בבית הספר.

יוסי הראל-פיש: היום יש לנו גם את העולם הסייבריסטי של האינטרנט, מה הם אותם גורמים שמשפיעים על החיים היום יומיים של הילדים, ומחוללים אצלם או את ההתפתחות של תבניות התנהגויות יותר בריאות ומצמיחות, או שמחוללות אצלם את ההפך, ואת אותם תבניות של התנהגויות שהן התנהגויות הרסניות, ושבעצם פוגעות גם בבריאות ובבטיחות שלהם, וגם ביכולת שלהם להמשיך ולהתפתח בצורה תקינה.

יוסי הראל-פיש: הייתי מקדים ואומר שלראשונה בשני העשורים האחרונים כאן במדינת ישראל, אנחנו מצליחים לראות בשנה שנתיים האחרונות התחלה של שינוי כיוון.

יוסי הראל-פיש: הצלחנו לראות התחלה של הצלחות, מה שלא ראינו במשך השנים, ה-10-15 שנה שקדמו לזה, וההצלחות הללו הן נוטעות בנו הרבה אופטימיות, כי באמת אם אנחנו מסתכלים אחורה, ואני אדבר על זה קצת, אנחנו התחלנו לשנות את הדרך שאנחנו עושים דברים לפני כ-7-8 שנים, והיום שיתוף הפעולה וצורת העבודה המערכתית שאנחנו מטמיעים בשטח, והתכנים שאנחנו יוצקים לתוך הפעילויות, והשותפויות שאנחנו בונים בכדי לעשות את העבודה הזו, כולל השותפויות עם בני הנוער עצמם, הם מתחילים להוליך ולהוליד את אותם שינויים שאנחנו כל כך הרבה שנים חיכינו להתחיל לראות אותם.

יוסי הראל-פיש: ואני נמצא פה כיום עם נתונים ממש עדכניים, ישר מהתנור, שבאמת נותנים לנו את האופטימיות הזהירה הזו, כדי לראות שבאמת הצלחנו חלק מהנטיות הללו של ההחמרה שראינו בשנים האחרונות לבלום, ולהתחיל כבר לראות התחלה של שינוי כיוון לטובה.

יוסי הראל-פיש: וזה כמובן למידה שלנו כמערכת גם ברמה הארצית, השותפויות ---

טלב אלסאנע: מגמה שהיא לעומת שנים קודמות מתחילה לקבל צורה אחרת, מגמה של שינוי או שליטה, יציבות.

יוסי הראל-פיש: כן, כן, מתחילה לקבל צורה אחרת של שיפור.

יוסי הראל-פיש: קודם כל מתחילה בלימה של ההחמרה בעיקר בתחום של האלכוהול.

יוסי הראל-פיש: אפילו באלימות אנחנו מתחילים לראות בלימה של ההחמרה והתחלה של ירידה.

יוסי הראל-פיש: עדיין אסור להתהלל חוגר כמפתח, יש לנו עוד המון המון עבודה לעשות, בעיקר למידה הרבה יותר עמוקה של התכנים שאנחנו יוצקים לתוך הפעילויות, גם על זה אני אדבר, אבל בפירוש אנחנו נמצאים היום בנקודת זמן, ומאד חשוב לעשות את זה.

יוסי הראל-פיש: אנחנו כל כך חיים בחברה ובתקשורת שתמיד שמה בכותרות את הדברים השליליים, ואנחנו תמיד ניזונים מהכותרות השליליות.

יוסי הראל-פיש: מאד חשוב להסתכל גם על ההצלחות, כי מהצלחות אנחנו יכולים ללמוד כל כך הרבה וגם עליהן אני אדבר.

יוסי הראל-פיש: ההצלחות הללו הן בעצם מבוססות על למידה של 20-30 שנה של ניסוי ותהייה בעולם ובסופו של דבר הידע הזה שהצטבר, שאני אספר לכם עליו, אפשר לנו לפתור את התעלומה שהייתה לנו בסוף שנות ה-90, תחילת שנות ה-2000.

יוסי הראל-פיש: כאשר הסתכלנו אחורה 20 שנה של התחום של מדעי ההתנהגות שמנסה לחולל שינוי בדפוסי התנהגויות בעייתיים, בכלל של אוכלוסיות, אבל בעיקר של נוער וילדים, שלמעשה לא הצליחה.

יוסי הראל-פיש: אנחנו לא הצלחנו, במבחן התוצאה, כאשר הסתכלנו בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 על תמונת המצב של שיעורי התנהגויות הסיכון – סמים, אלכוהול, אלימות, אי הצלחה בבית ספר וכיוצא בזה מצוקות נפשיות, המגמות לאורך זמן לא השתפרו בצורה שבאמת הלמה את כמות האנרגיה והשקעת המשאבים והרצון הטוב שהכנסנו לשטח.

יוסי הראל-פיש: ובואו ניקח לדוגמא אותנו, את מדינת ישראל.

יוסי הראל-פיש: אז אם אני משווה, תמונת המצב של הסקר הראשון שעשינו בארץ בשנת 1994, לתמונת המצב 12-13 שנים לאחר מכן, בשנת 2006-2007, תמונת המצב הייתה כמעט זהה.

יוסי הראל-פיש: בשנת 1994, יש פה חלק מהילדים אני חושב שעוד לא נולדו אז.

יוסי הראל-פיש: ב-1994 גילינו שיעורי אלימות מאד גבוהים בקרב התלמידים בבתי הספר ואני מדבר כיתות ו', ז', ח', ט', י', גלאי 11-15, שכיכבו בין עשר המדינות באירופה עם שיעורי האלימות הכי גבוהים.

יוסי הראל-פיש: מצוקות נפשיות בשמיים, תפיסות בית ספריות וחוויות בית ספריות שליליות מאד.

יוסי הראל-פיש: אחוז קטן מאד של ילדים הגיע יום יום לבית ספר, קטן יחסית למדינות אחרות, הגיע יום יום לבית ספר למקום שהוא מרגיש שייך אליו,שהוא אוהב אותו, שהוא בא בחדוות היצירה ויודע שהולך להיות לו יום מקסים ונהדר.

יוסי הראל-פיש: ולעומת זאת, אחוז מאד גדול של ילדים שהגיע לבית ספר עם תחושה שהוא הולך לשדה קרב, למקום שהוא לא מרגיש שייך אליו, שלא רואים אותו ממטר, ועם תחושה של חוסר מסוגלות לעמוד בדברים שהוא יודע שמצפים ממנו.

יוסי הראל-פיש: וזאת תמונת מצב שעבורנו החוקרים הייתה מאד קשה, כי ידענו כבר אז, בשנות ה-90 המוקדמות, את הקשר הכל כך חזק שיש בין החוויה היום יומית בבית ספר של ילד, לבין דפוסי ההתנהגות שהוא מפתח בעקבות זה.

יוסי הראל-פיש: וידענו שילדים שיש להם חוויות שליליות בבית ספר, הם בסיכון מאד מאד גבוה להיות נגועים בכל אותן התנהגויות סיכון, שאנחנו מנסים לצמצם וידענו שאם אנחנו מצליחים לשפר את החוויה בבית הספר, אנחנו גוררים אחרי זה שיפור בהתנהגויות הללו.

יוסי הראל-פיש: ואנשי המקצוע שיושבים פה מסביב לשולחן יודעים כמוני שמ-1994 ועד שנת 2007 נעשה המון במדינת ישראל, ממש מהפיכה בזה ששמנו את הנוער על ראש סדר העדיפות, התחלנו לפתח תכניות ואסטרטגיות כמו האסטרטגיות המאד רחבות וגדולות כמו אס"א בזמנו ואח"ם, השמות הללו אומרים הרבה לאותם אנשי מקצוע שבעשור האחרון עובדים בשטח.

יוסי הראל-פיש: זה תכניות מערכתיות שעובדות דרך משרד החינוך בתוך החינוך הפורמאלי וגם בחינוך הבלתי פורמאלי.

יוסי הראל-פיש: רשויות כמו הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול ורשויות אחרות, ומשרדי ממשלה אחרים, התחילו להטמיע אסטרטגיות ותכניות מניעה והעצמה וטיפול בתוך השטח.

יוסי הראל-פיש: ובכל זאת, בסוף התהליך הזה שכעבור 10-12 שנה, כאשר הסתכלנו על תמונת המצב של הנוער הישראלי בשנת 2006-2007, תמונת המצב הייתה כמעט זהה למה שהייתה בשנת 1994.

יוסי הראל-פיש: פה ושם היו כמה הצלחות קטנות, ואני אדבר עליהן, אבל בסך הכל הכללי, באותם דברים שבאמת כאבו לנו ורצינו לראות שינוי, לא הצלחנו לחולל שינוי וזאת לא הייתה בעיה של מדינת ישראל.

יוסי הראל-פיש: זו הייתה בעיה שפגשנו אותה בחלק גדול מאד מהמדינות באירופה ובצפון אמריקה שעובדים ביחד מסביב לאותם מנגנונים של ארגון הבריאות העולמי, ומנסים לחולל את השינוי הזה.

יוסי הראל-פיש: ואז ישבנו בארגון הבריאות העולמי והתחלנו לבדוק את הספרות המדעית ואת הממצאים של מחקרים ואת הידע שהצטבר בספרות המדעית על מה שנעשה בעולם, גם מבחינת הידע המחקרי לגבי מה אנחנו יודעים על מה משפיע על התנהגויות הסיכון, וגם מה למדנו מאסטרטגיות של התערבות ותכניות של התערבות שהוטמעו – איפה היו הצלחות ואיפה לא היו הצלחות – וניסינו לעשות, לא ניסינו, עשינו מה שנקרא בשפה של העולם המדעי – מטה-אנליסיס, שזה ניתוח שבו אתה מנסה לאסוף את כל המידע ולעשות איזה שהוא סיכום שנותן לך אפשרות להבין בצורה טובה יותר מה קורה.

יוסי הראל-פיש: ולמעשה, מה שהבנו זה שני דברים.

יוסי הראל-פיש: דבר ראשון הבנו יש משפט באנגלית שאומר If you do what you did you get what you got אם תמשיך לעשות את מה שעשית עד היום – תקבל את אותן תוצאות שקיבלת עד היום.

יוסי הראל-פיש: ואנחנו הבנו שאם התוצאות שאנחנו מקבלים מהפעילויות שאנחנו עושים הן לא התוצאות שאנחנו מצפים להן, הדרך היחידה לקבל תוצאות טובות יותר זה לא לעשות את אותו דבר עוד פעם, אלא לבדוק מה אפשר לשנות כדי לעשות את האסטרטגיה או ההתערבות אחרת, כדי לקבל תוצאות טובות יותר.

יוסי הראל-פיש: ומה לעשות אחרת, לזה נגשנו לעשות את הסיכום המדעי הזה, ולמדנו שתי למידות מאד מאד מרכזיות והייתי מחלק אותן לשתי קבוצות של ידע שעליהם אני רוצה לדבר.

יוסי הראל-פיש: הקבוצה הראשונה אני קורא לה, אני שואל מתחום המחשבים את הטרמינולוגיה הזו, התחום של החומרה והתחום של התוכנה.

יוסי הראל-פיש: התחום של hardware והתחום של softwareולמה אני מתכוון, התחום הראשון זה למדנו כיצד צריך להבנות ולהטמיע אסטרטגיית התערבות בצורה נכונה כדי שאפשר יהיה לשמר את השותפויות ואת העבודה לאורך זמן, ובאמת לעשות את העבודה כמו שצריך.

יוסי הראל-פיש: לזה אני קורא ה-hardware – אותה דרך איך לעבוד נכון, איך לעבוד בצורה מערכתית, איך לעבוד בשיתופי פעולה, ואני עוד מעט אגיד כמה דברים מרכזיים שלמדנו באותן מדינות שכן הצליחו, ושראינו שהצליחו לחולל שינוי מאד משמעותי לטובה בנוף התבניות התנהגויות של הנוער באותה חברה, מה היה מאפיין את הדברים שהם הטמיעו לתוך מערכת העבודה שלהם, שמזה אנחנו הצלחנו ללמוד ולהטמיע אצלנו.

יוסי הראל-פיש: זה הנושא של החומרה.

יוסי הראל-פיש: הדבר השני, שהוא לא רק חשוב לא פחות, אלא היום, במקום שאנחנו נמצאים בו היום, שכבר למדנו איך להטמיע נכון וכבר למדנו לעבוד נכון, אנחנו נמצאים בנקודה שכרגע אנחנו צריכים לבחון מחדש את ה-software.

יוסי הראל-פיש: אנחנו צריכים לבחון מחדש איזה תכנים אנחנו יוצקים לתוך הפעילויות שאנחנו עושים במסגרת אותן פעילויות שיצאנו לדרך לעשות אותן, בכדי שהפעילות לא רק תתרחש ונוכל לעשות V שעשינו עוד תכנית ועשינו עוד פעילות כזו או אחרת, אלא שזה ילחץ על הלחצן הנכון שבאמת מחולל את השינוי בהתנהגות של הילדים.

יוסי הראל-פיש: וזו אולי אחת הלמידות המרכזיות ביותר שלמדנו בשנים האחרונות, וגם על זה אני אדבר, כי הלמידות האלה כבר בשנים האחרונות הוטעמו גם בתוך האסטרטגיות והתכניות במערכת החינוך – גם הפורמאלית, גם הלא פורמאלית, גם במשרדי ממשלה אחרים ובוודאי ובוודאי באסטרטגיות שאנחנו מובילים ברשות למלחמה בסמים ואלכוהול, אם זה בתחום הסמים ואם זה בתחום האלכוהול ואם זה בתחום של היעדים השונים של אוכלוסיות היעד השונות שאנחנו עובדים איתן.

יוסי הראל-פיש: אז אני רוצה להתחיל מהלימוד מהצלחות.

יוסי הראל-פיש: הבטחתי לכם שאני אראה לכם כמה דברים שכן הצלחנו בהם, והצלחנו בהם בגלל שעבדנו נכון, וצריך לעצור ולראות באותם דברים מה עשינו נכון, שגרם את ההצלחה הזו, ואת זה אנחנו לא תמיד עושים מספיק טוב.

יוסי הראל-פיש: לדוגמא, יש ירידה עקבית כבר יותר מעשור שנים בשיעור העישון של סיגריות בקרב בני הנוער בישראל.

יוסי הראל-פיש: הפתעה, יש גם ירידה בנרגילה.

יוסי הראל-פיש: עכשיו, זה לא קרה סתם.

יוסי הראל-פיש: זה קרה בגלל, אתם יודעים בדיוק, כל אחד פה שנמצא בחדר יודע כמה עבודה נעשתה, אם זה בהסברה, אם זה בחינוך, אם זה בתכניות התערבות, אם זה בחקיקה, אם זה באכיפה של חוקים שקשורים למכירה של סיגריות לקטינים, או לאיסור עישון במקומות ציבוריים וכיוצא בזה.

יוסי הראל-פיש: עבודה מערכתית שתקפה את הנושא הזה ממספר היבטים, ושבעצם בעזרת האוכלוסייה עצמה, גם של הבוגרים ואחר כך של הנוער עצמו, האוכלוסייה ששינתה בעצמה את התרבות החברתית שלה, שהפכה את הסיגריה ממה שהיא הייתה קודם, שהיא הייתה IN, שהייתה התנהגות שבני נוער קיבלו אותה כחלק מובן מאליו מדפוסי ההתנהגות שלה, להיות התנהגות שהיא OUT, התנהגות שהיא לא IN.

יוסי הראל-פיש: וברגע שזה קורה, אין את הלחץ הקבוצתי הזה כבר על ילדים לעשות את ההתנהגות הזו רק בגלל שהם חושבים שהחברים יחשבו שהם קול.

יוסי הראל-פיש: הלוואי עלינו, אמן סלה שנצליח לעשות את זה עם אלכוהול.

יוסי הראל-פיש: אז צריך ללמוד מה היה הנכון בנושא של סיגריות.

יוסי הראל-פיש: דוגמא נוספת.

יוסי הראל-פיש: אנחנו לפני יותר מ-10 שנים דיגלנו התנהגות שקשורה באלכוהול ובנסיעה ברכב, כהתנהגות שאנחנו רוצים לשנות אותה, וזה לא היה רק הנושא של נהירה אחרי ששותים אלכוהול.

יוסי הראל-פיש: זה היה ההתנהגות של לנסוע, להיכנס לרכב כנוסע, כאשר אתה יודע שהנהג שנוהג ברכב שתה אלכוהול או צרך סמים קודם.

יוסי הראל-פיש: ואתם מכירים את הקמפיין שנכנס לשטח לפני מספר שנים של "אם שותים לא נוהגים בשביל זה יש חברים" ואני חייב לומר לכם ואתם יודעים את זה גם בעצמכם, שאנחנו חווים את זה ביום יום שהתחולל משהו במדינת ישראל בנושא הזה, המסר הזה נקלט, התרבות של הנוער ושל הבוגרים הצעירים התחילה להשתנות.

יוסי הראל-פיש: כאשר יוצאים לבילוי כבר חושבים מראש ומתכננים מראש מי הולך לנהוג, ולפעמים מתכננים מראש שיהיה מונית וכיוצא בזה, והנתונים של שנת 2011 של הסקר הלאומי של מדינת ישראל של ארגון הבריאות העולמי, מראה ירידה מ-14% מהילדים בגילאי 11 עד 15 שאמרו שלפחות פעם אחת בחודש האחרון הם נסעו ברכב נהוג על ידי מישהו ששתה אלכוהול, זה ירד ל-8%.

יוסי הראל-פיש: כלומר, הצלחנו בצורה מאד משמעותית להוריד.

יוסי הראל-פיש: וזה לא דבר שרואים כל יום.

יוסי הראל-פיש: ירידה כזו משמעותית זה אומר שעשינו משהו נכון.

יוסי הראל-פיש: גם פה אנחנו צריכים ללמוד מה עשינו נכון.

יוסי הראל-פיש: כנ"ל לגבי השיפור בכמות הילדים שחובשים קסדה כשהם רוכבים על אופניים, כנ"ל לגבי התחלה של ירידה שאנחנו ראינו, זה ממש חדשות טריות מהתנור, אפילו עוד לא פרסמנו את הנתונים הללו, אבל בנושא של אלימות בתוך בתי הספר, כל הנושא של אלימות נוער בחלק לא מבוקר מהמדדים, אנחנו מתחילים לראות שינוי כיוון לטובה, שזה דבר מאד טוב, ולנושא של האלכוהול אני אתייחס עוד מעט.

טלב אלסאנע: ולגבי זה יש נתונים, לגבי העניין של האלימות?

יוסי הראל-פיש: יש נתונים לגבי הנושא של אלימות, אבל אנחנו עוד לא סיימנו לעשות את הניתוח עד הסוף, לכן זה יהיה עוד כמה ימים שנוכל לפרסם אותם, כמובן עם השותפים משרד החינוך ו והרשות, שהם הרשויות שהמחקר הזה שייך להם, נפרסם את זה בצורה מסודרת ואחראית, אבל כרגע אנחנו עדיין ממשיכים את הבדיקות הסטטיסטיות כדי להיות מדויקים עד הסוף.

יוסי הראל-פיש: אבל אני כן יכול כבר לומר שהנטייה היא נטייה של ירידה.

טלב אלסאנע: התחושה שכאילו זה מנותק ממה שמתרחש בחברה.

טלב אלסאנע: המגמה בתוך החברה שהאלימות עולה.

יוסי הראל-פיש: אני לא חושב שזה נכון.

יוסי הראל-פיש: כלומר, התפיסה בחברה היא מושפעת לא תמיד.

יוסי הראל-פיש: קודם כל אני מדבר על ירידה באלימות של בני נוער בגילאים מאד ספציפיים.

יוסי הראל-פיש: אני מדבר על גיל כיתה ו' עד י"א.

יוסי הראל-פיש: דבר נוסף, כמו שאתה יודע כבוד יושב הראש, שככל שאנחנו עושים עבודה יותר טובה בשטח של חשיפה של אירועים ושל טיפול באירועים, אז הנושא עולה יותר לשיח הציבורי ולתודעת הציבור, ואתה מקבל תחושה שיש יותר מהתופעה הזו בשטח.

יוסי הראל-פיש: זה לא תמיד מדויק.

יוסי הראל-פיש: אנחנו על הנושא של אלימות נוער עוקבים בצורה מדעית כבר יותר מ-15 שנה פה במדינת ישראל, ולא הייתה עלייה ב-15 שנים האחרונות, היה חמור גם לפני 15 שנה.

יוסי הראל-פיש: לא היה שיפור גדול אבל גם לא הייתה החמרה בגילאים האלה שאני מדבר עליהם.

יוסי הראל-פיש: ובשנים האחרונות כנראה אנחנו מתחילים לראות התחלה של ירידה וירידה ממש עקבית ויפה, וזה הולך עם דברים אחרים כשאני אתייחס לנושא של אלכוהול, עוד מעט כשאני אגיע לזה, כי גם שם יש לנו חדשות טובות.

יוסי הראל-פיש: אז בואו אני אגיד לכם ממש בקצרה מה הם אותם אפיונים של אסטרטגיות של מדינות או של רשויות מקומיות שהצליחו לחולל שינוי וזה אגב אותם אפיונים כמו בית ספר, בתוך מוסד.

יוסי הראל-פיש: זה גם ברמה ארצית, גם ברמה הלוקאלית-המקומית, וגם ברמה של קהילה או מוסדות.

יוסי הראל-פיש: אז אני אעבור עליהם מהר כי אין לנו זמן להיכנס אליהם, אבל כדי שתקבלו את המושג של איך צריכה להיראות אסטרטגיה כזאת.

יוסי הראל-פיש: קודם כל, אסטרטגיה צריכה להיות אסטרטגיה מערכתית, כוללנית וארוכת טווח.

יוסי הראל-פיש: אנחנו מדברים על תופעות שלקח להם הרבה זמן להתבשל, והם מושפעות ממטריצה של גורמים שמשפיעים עליהם ואין זבנג וגמרנו.

יוסי הראל-פיש: אין תכנית אחת שיכולה לפתור את הבעיה מיום שני בבוקר ובזה נגמר הסיפור.

יוסי הראל-פיש: זה תהליך שלוקח זמן ושהוא דורש עבודה מערכתית.

יוסי הראל-פיש: חייב להיות בתהליך הזה מנהיגות, מנהיגות שהיא מחויבת ומגויסת ומעורבת בהובלת תהליך השינוי לאורך זמן, ולהקצאת המשאבים הנדרשים למימושו.

יוסי הראל-פיש: המדיניות חייבת להיות מאד ברורה עם תחיקה שמלווה אותה, שמטרתם להבהיר את ההתייחסות לנורמות המקובלות בתחום ובתחום של צריכת אלכוהול, סמים ואלימות, ושהמסרים יהיו אחידים וברורים ופשוטים, ועם מסרים כאלה באמת אפשר להגיע רחוק.

יוסי הראל-פיש: כמובן ללוות את הכל עם מערך הסברה, עם מדיות שונות כדי שלאן שאתה פונה אתה שומע את אותם מסרים ואתה מקבל את המידע שאתה צריך לקבל, כאשר מערך ההסברה חייב להיות מכוון לאותם אוכלוסיות יעד כאשר אתה חונך לאותה אוכלוסייה לפי דרכה ולפי התרבות שלה.

יוסי הראל-פיש: יצירה של קואליציה של שותפים.

יוסי הראל-פיש: אין אף אחד שיכול לפתור את הבעיה לבד.

יוסי הראל-פיש: אין אף מקצוע שיכול לפתור את הבעיה לבד.

יוסי הראל-פיש: המורים לא יכולים לעשות את זה לבד, היועצים לא יכולים לבד, לא המנהל, לא ראש העיר לבד ולא גוף לבד.

יוסי הראל-פיש: גם לא רשות ממשלתית שעובדת לבד.

יוסי הראל-פיש: הדרך היחידה לחולל שינוי זה כאשר יוצרים את אותה קואליציה של שותפים ויש היום ספרות מדעית שלמה שהצטברה לגבי איך עושים את זה נכון, וגם את זה למדנו בשנים האחרונות – איך להתגבר על האגואים.

יוסי הראל-פיש: זה לא רק אגו של בני אדם, זה אגו של מקצוע, זה אגו של משרד זה או אחר, כל אחד בא עם הצרכים שלו.

יוסי הראל-פיש: אנחנו למדנו היום איך לעבוד בגובה העיניים, בשותפות אמיתית, כאשר לכל אחד מהשותפים יש בעלות ואחריות על החלק שהוא מופקד עליו, ועובדים למען מטרות משותפות.

יוסי הראל-פיש: ויש דרך איך לשמר את השותפות הזו לאורך זמן ולוודא שאפשר להמשיך ביחד, כי אם אתה לא מצליח לשמר את זה, הכל מתמסמס ואתה בעצם לא מגיע בסופו של דבר לאותו מבחן התוצאה שאנחנו מנסים להגיע אליו.

יוסי הראל-פיש: הטעמה של מגוון של תכניות התערבות.

יוסי הראל-פיש: אין אף תכנית מניעה או תכנית העצמה שיכולה לעשות את העבודה לבד.

יוסי הראל-פיש: ותכנית שעובדת לבד – יש את כל ההוכחות המדעיות בעולם שהיא לא עובדת.

יוסי הראל-פיש: כאשר אתה מכניס תכנית לתוך בית ספר, לתוך איזה מקום והיא מנותקת מהאסטרטגיה הכללית, היא לא עובדת.

טלב אלסאנע: סליחה רגע, חבר הכנסת זחאלקה מחליף אותי, יש לי איזה שהוא דיון בוועדה ואני אצטרף.

ג'מאל זחאלקה: בבקשה.

יוסי הראל-פיש: ולכן אנחנו בונים סל של פעילויות שמשלימות אחת את השנייה גם בפעילויות שהן פעילויות מניעה, פעילויות טיפול, פעילויות העצמה וכיוצא בזה, בתוך אותו מקום, עם רציונל מדעי ששואב מתוך לימוד של הצלחות.

יוסי הראל-פיש: קביעת יעדים מדידים להשגה – כדי לדעת בעצם מה ייחשב לנו להצלחה כבגר מראש, כדי שאני אדע לאן אני מנסה לכוון את עצמי.

יוסי הראל-פיש: וכמובן כל הנושא של הגמישות, שמאפשר לנו לעשות תפירת חליפה של הפעילויות ושל האסטרטגיה, לאותו מקום שאליו אנחנו נכנסים, ואני אספר לכם סוד מכל העולם, שאם אתה לוקח את אותה אסטרטגיה ומטמיע אותה במספר בתי ספר או במספר קהילות, אתה לא תמצא שתי קהילות או שני בתי ספר ששם זה נראה בדיוק אותו דבגר.

יוסי הראל-פיש: אתה חייב לעשות התאמה - חנוך לבית ספר על פי דרכו, או חנוך לאותה קהילה על פי דרכה.

יוסי הראל-פיש: וכמובן, הטמעה של מערכת מעקב וליווי מדעי שמאפשר לך לשים יד על הדופק ולהעריך את ההתקדמות שלך כדי להשיג את אותם יעדים שאתה מנסה להשיג לטובה.

יוסי הראל-פיש: כמובן שהפעילות הזאת צריכה להיות בכל הזירות, אם זה בזירה העירונית הכללית, במערכת החינוך הפורמאלית, הבלתי פורמאלית, מוקדי בילוי של הילדים, כל התחום של פנאי, תחומים של רווחה וטיפול, אכיפה, פיקוח, אנחנו צריכים להתייחס לכל אוכלוסיות היעד המרכזיות כדי לחולל את השינוי הזה ואוכלוסיות היעד זה לא רק הילדים והנוער.

יוסי הראל-פיש: זה גם הפתעה לפעמים לחלק מהאנשים ולחלק מאנשי המקצוע.

יוסי הראל-פיש: הילדים והנוער זה לא רק אוכלוסיית היעד היחידה.

יוסי הראל-פיש: אוכלוסיית היעד מתחילה עם המבוגרים ואוכלוסיות היעד המרכזיות ביותר שלנו זה אותם מבוגרים משמעותיים, שהם אלה שיכולים לחולל את השינוי בחוויות שיוצרות את אותם גורמי השפעה שמשפיעים על הילדים בדרך שבה התרבות שלהם מתפתחת ותבניות ההתנהגויות.

יוסי הראל-פיש: אז אנחנו מדברים על ילדים ובני נוער, על בוגרים צעירים בגילאי 18 עד 29 שהם בעצם הדמויות מודל, הדמויות לחיקוי של בני הנוער הצעירים יותר, והם גם סובלים מתופעות של סמים ואלכוהול בחיים התרבותיים שלהם והם אוכלוסיית יעד חשובה.

יוסי הראל-פיש: ההורים, אני אדבר עליהם בצורה יותר ממוקדת עוד כמה דקות, אוכלוסיית ההורים היא אוכלוסיית יעד מאד מאד מרכזית, גם ברשות אצלנו, ברשות למלחמה בסמים ואלכוהול דיגלנו אותם וגם ברשויות השותפות לנו.

יוסי הראל-פיש: אנשי מקצועי שעוסקים בתחום מובילים בקהילה ואוכלוסיות ייחודיות למיניהן, אם זה אוכלוסיות על רקע דתי, על רקע של עולים כאלה או אחרים, אוכלוסיות שיש להם צריכים מיוחדים וכן הלאה.

יוסי הראל-פיש: אחת התכניות, אחת האסטרטגיות המערכתיות שהוטעמו פה בארץ בצורה נכונה, וגם תוך כדי ריצה למדה איך להטמיע את זה נכון ונמצאת במקום שכבר בשנתיים הראשונות להטמעה שלה כבר הצליחה להראות שהיא עובדת, זו התכנית הלאומית של מדינת ישראל למאבק בתופעת השתייה המופרזת של אלכוהול.

יוסי הראל-פיש: ואני אספר לכם את הסיפור הזה.

יוסי הראל-פיש: בשנת 1994 כמות הילדים, כמות בני הנוער מגיל 11 עד גיל 15 שדיווחו על שתייה מופרזת של אלכוהול, שתייה מופרזת של אלכוהול – המדד שאנחנו משתמשים בו - שזה מדד שגורם לשכרות – זה מדד שאנחנו קוראים לו 'שתיית אביסה'.

יוסי הראל-פיש: זה שתייה של 5 מנות משקה, שזה יכול להיות פחיות בירה או כוסות יין או כוסיות של וודקה או טקילות או דברים כאלה.

יוסי הראל-פיש: 5 מנות משקה או יותר, תוך פרק זמן יחסית קצר, כלומר במסיבה אחת, באירוע אחד, תוך כמה שעות.

יוסי הראל-פיש: מה שהאלכוהול מחולל אצל האדם ששותה שתייה מופרזת כזו, זה שני דברים מרכזיים.

יוסי הראל-פיש: הוא פוגע דבר ראשון במערכת המוטורית שלנו דרך הפגיעה שלו העצבית, ולכן כל כך מסוכן לעשות דברים כמו נהיגה או ספורט אתגרי או דברים כאלה תחת השפעת האלכוהול; והדבר הנוסף שהוא פוגע בו, שזו פגיעה חמורה לא פחות אם לא אפילו יותר חמורה, זה פגיעה במערכת השיפוטית שלנו, ביכולת שלנו לקבל החלטות.

יוסי הראל-פיש: ברגע שאתה תחת ההשפעה של אלכוהול ושל שתייה מופרזת של אלכוהול, אתה כבר לא מקבל את ההחלטות לבד.

יוסי הראל-פיש: ההחלטות שאתה מקבל אותן הן לא באות מהמקום האחראי והאמיתי שלך, אלא הן החלטות שבאות מתוך המקום של ההשפעה של האלכוהול.

יוסי הראל-פיש: ולכן השתייה המופרזת הזו היא כל כך מסוכנת.

יוסי הראל-פיש: בשנת 1994 היו לנו 6% בלבד של בני נוער בגילאי כיתות ו' עד כיתה י', שדיווחו שבחודש האחרון לפחות פעם אחת, הם שתו שתייה מופרזת של אלכוהול ברמה הזו שאני דיברתי עליה, 6% בלבד.

יוסי הראל-פיש: האחוז הזה מ-1994, כל סקר, כל שנתיים הלך והחמיר.

יוסי הראל-פיש: אנחנו היינו בתחתית הטבלה באירופה וזה הלך והחמיר עד כדי כך שבשנת 2007 כבר היו לנו 14% מבני הנוער.

יוסי הראל-פיש: כלומר זה עלה מ-6% ל-14% מבני הנוער, שלפחות פעם אחת בחודש האחרון הם שתו שתייה בעייתית, שתייה של 5 מנות משקה או יותר, והאחוז הזה מ-2007 ל-2009, החמיר עוד יותר והגיע לרמה של 20%.

יוסי הראל-פיש: כלומר, ילד אחד מתוך כל 5 ילדים במדינת ישראל בגילאים האלה, באוכלוסייה הישראלית, לפחות פעם אחת בחודש הגיע למצב שהוא שתה 5 משקאות אלכוהוליים או יותר באירוע אחד, ושם את עצמו בדרגת הסיכון הגבוהה ביותר שאנחנו מגדירים אותה בארגון הבריאות הלאומי.

יוסי הראל-פיש: ההחמרה המטורפת הזו בתבניות הכנסת השתייה הבעייתית של אלכוהול לתרבות החברתית של בני הנוער, גרמה לממשלת ישראל, הממצאים האלה שאני מדבר עליהם, כולל ממצא נוסף שהראה שהילדים כבר בכיתה ו', בגיל 11, 14% מהם בשנת 2007, כבר דיווחו שלפחות פעם בשבוע הם שותים אלכוהול שלא למטרות קידוש והבדלה וטכסים דתיים, אלא למשהו חברתי.

יוסי הראל-פיש: וה-14% הללו שמו את ישראל במקום שני באירופה אחרי אוקראינה.

יוסי הראל-פיש: המדדים הללו, הממצאים הללו גרמו לממשלת ישראל ולעומד בראשה להכריז בשנת 2009 על התכנית הלאומית לצמצום התופעה של השתייה הבעייתית של אלכוהול.

יוסי הראל-פיש: והרשות למלחמה בסמים ואלכוהול נדרשה לקחת את שרביט הניצול, ובעצם לשתף פעולה עם כל משרדי הממשלה והרשויות הרלבנטיות, ולהתחיל לפתח את התכנית הזו בצורה נכונה.

יוסי הראל-פיש: ובעזרת השותפים ובעזרת אנשי המקצוע פה בארץ, התכנית שהתחילה להתרחש היא תכנית שעובדת לפי הקווים שדיברתי עליה קודם.

יוסי הראל-פיש: שהיא למדה מההתנסות הזאת של באמת לעבוד בצורה מערכתית ולשלב את המאמץ האינטנסיבי של העברת חוקים ותחיקה ועבודה פה בבניין הזה של כנסת ישראל, ביחד עם עבודה של שיתוף פעולה עם הטמעה של מגוון של פעילויות ותכניות התערבות גם בחינוך הפורמאלי, גם בחינוך הלא פורמאלי, דרך המתאמים שלנו בתוך הרשויות המקומיות, עבודה עם הרשות המקומית, עם שולחנות עגולים של קואליציה של שותפים בתוך הרשויות.

יוסי הראל-פיש: עם מערכי הסברה גם ברמה הארצית וגם ברמה המקומית.

יוסי הראל-פיש: והעבודה הזו הניבה פירות.

יוסי הראל-פיש: ואתמול, ב-16 בחודש, אתמול הייתה ישיבה של ועדת השרים לענייני אלימות וחלק מהיושבים פה מסביב לשולחן, כולל המנכ"ל של הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול שיושב מולי, מר יאיר גלר ו, האחראית על תחום הסמים והאלכוהול במשרד החינוך ועוד כמה אנשים פה, היו שם בוועדה הזו, ובוועדה הזו המטרה הייתה להראות מה עשינו בשנתיים האחרונות, מה היו ההצלחות של העבודה בשנתיים האחרונות ולבקש את התקציב בשביל להמשיך לעשות את עבודת הקודש הזו שנתיים נוספות.

יוסי הראל-פיש: ומה שיכולנו להראות אתמול בוועדה, זה את הממצאים של הסקר האחרון שנעשה בסוף 2011, שהראה שבמדד הזה של שתייה מסוכנת של אלכוהול הצלחנו לרדת מ-20% בשנת 2009, ערב ההשקה של התכנית, ל-12.5% בשנת 2011, שזו ירידה מאד משמעותית ולא הצלחנו להסביר את הירידה הזו בשום דבר אחר שהתרחש פה במדינה, ובטח לא בדברים מתודולוגיים.

יוסי הראל-פיש: מדובר פה על סקרים של 7,000 נבדקים שהם מדגמים מייצגים ארציים, כך ש ----

טלב אלסאנע: פרק הזמן הוא לא ארוך, הוא שנתיים.

יוסי הראל-פיש: שנתיים בלבד, כבר הצלחנו לבלום את ההחמרה ולא רק לבלום אלא לשנות את הכיוון של הסירה, וכבר להתחיל לראות ירידה, ואפילו הייתי אומר אנחנו לא מתהללים, אנחנו לא חוגגים, אבל אנחנו כן לוקחים את זה בתור רוח גבית מאד חזקה שעוזרת לנו להבין שאנחנו בכיוון הנכון.

יוסי הראל-פיש: בנוסף על השינוי של ההתנהגות הצלחנו לראות שינוי גם בתפיסות של בני הנוער לגבי המסוכנות של אלכוהול.

טלב אלסאנע: יש למשל מבחינת הסקר הזה חתכים באיזה קבוצות של בני נוער?

טלב אלסאנע: למשל אם אותה מגמה נמצאת גם כן בקרב בני נוער בסיכון למשל, או שהמגמות הן משתנות?

יוסי הראל-פיש: אלה סוג השאלות שאנחנו בשלב הזה של המחקר מתחילים להיכנס אליהן יותר.

יוסי הראל-פיש: מה שאני כן יכול לומר, שבחיתוכים הראשונים שעשינו, אם זה לפי מגזרי אוכלוסייה, לפי בנים-בנות, גילאים שונים, המגמה הזו נמצאת בכל מקום.

יוסי הראל-פיש: יש מקומות קצת יותר, מקומות קצת פחות, אבל המגמה היא מגמה אוניברסאלית בכל האוכלוסייה של הנוער הישראלי.

יוסי הראל-פיש: אם נמצא מקומות שנוכל ללמוד -

טלב אלסאנע: אבל יש הבדלים מבחינת חתכים?

יוסי הראל-פיש: ישנם הבדלים, אבל הייתי מחכה עוד קצת כדי לגמור את הניתוח המעמיק יותר, כדי לראות את ההבדלים בתוך, וזה דברים שמן הסתם בוועדה אנחנו עוד נציג אותם בהמשך הדרך ונוכל ללמוד מהם מה שנלמד מהם.

יוסי הראל-פיש: אבל רציתי להראות לכם דוגמא של אחת התכניות.

יוסי הראל-פיש: ישנן עוד אסטרטגיות בארץ שהתחילו לעבוד נכון, כולל אסטרטגיות שהן שכנות לנו, שעוסקות בתחומים אחרים, אבל רציתי שנראה את זה, אלא מה?

יוסי הראל-פיש: דיברנו עד עכשיו על Hardware, דיברנו על איך לעבוד נכון.

יוסי הראל-פיש: כדי שאנחנו נוכל להמשיך להצליח, כבר הטמענו פחות או יותר את המודסט אופרנדי, צורת העבודה.

יוסי הראל-פיש: אנחנו צריכים ללמוד איך לשפר את מה שאנחנו עושים בתוך התכניות.

יוסי הראל-פיש: ופה באה הלמידה השנייה שלמדנו מתוך המחקר שעשינו על הממצאים של המחקרים בעולם, שבדקו מה הם הגורמים שבאמת משפיעים על ההתנהגויות של הילדים.

יוסי הראל-פיש: כי הלכנו על הספרות המדעית של 20 שנה בעולם וניסינו למצוא האם נוכל למצוא מספר יחסית קטן של גורמי סיכון, גורמי השפעה שהילד נחשף אליהן בזירות החברתיות שהוא חי בהן – בבית, בבית הספר, בקהילה, בעולם החברתי שלו – שכאילו משהו שעושה לו משהו שלילי, איזה גורם סיכון כזה שמשפיע עליו לרעה ואחר כך הוא הולך ובעקבות זה מפתח את התנהגויות הסיכון.

יוסי הראל-פיש: כי המטרה הייתה שאם נצליח לבודד או לזהות שלושה-ארבעה גורמים מרכזיים שהם הגורמים שתמיד צפים ועולים למעלה ויש להם את ההשפעה הגורפת ביותר על החיים היום יומיים של הילדים, נוכל לפתח אסטרטגיה של התערבות כדי לשפר אותם ובצורה כזו להיות הכי יעילים בלגרור שינוי גם בנוף ההתנהגותי של אוכלוסיות הנוער.

יוסי הראל-פיש: ואני מקצר לכם פה סיפור שבאוניברסיטה אני פורש אותו על סמינר שנתי של דוקטורנטים שעובדים על זה במשך שנה שלמה, והסיפור הזה המופלא הוביל אותנו בסופו של דבר לזה שהצלחנו לצמצם את הכמות האדירה של גורמי ההשפעה, לארבעה גורמים בלבד, שבכל מחקר שהוכנסו לתוך המחקר, הם תמיד צפו למעלה בתור הגורמים שיש להם את הכוח ניבוי הגדול ביותר על ההתנהגויות סיכון ולחיים היום יומיים בכלל של הילדים.

יוסי הראל-פיש: והם היו אוניברסאליים לחלוטין, ילדים בפינלנד ובפורטוגל ובישראל וגם בעזה, גם שם אספנו נותנים וגם בסין – אותם דברים משפיעים עליהם.

יוסי הראל-פיש: זה לא תלוי איפה אתה נמצא בעולם וזה גם היה אוניברסאלי לחלוטין, כי זה אותם דברים שמשפיעים על האלימות ועל הסמים ועל האלכוהול ועל ההברזות מבתי הספר, ועל המצוקות הנפשיות ועל התפקוד.

יוסי הראל-פיש: והבנו שמצאנו את הנוסחא, מצאנו ארבעה אלמנטים שהם יכולים לחולל את השינוי.

יוסי הראל-פיש: אבל ההפתעה הכי גדולה הייתה שאנחנו חיפשנו גורמי סיכון.

יוסי הראל-פיש: מה זה גורם סיכון?

יוסי הראל-פיש: זה משהו שלילי שאתה נחשף אליו ושכאילו מקלקל אותך.

יוסי הראל-פיש: זה מה שעשינו 40 שנה.

יוסי הראל-פיש: לקחנו את האלימים ואת המסוממים ואת הלא מתפקדים וחיפשנו מה לא בסדר איתם, מה went wrong, מה התקלקל בדרך.

יוסי הראל-פיש: ומה שגילינו זה שכל ארבעת גורמי ההשפעה המרכזיים הללו שצפו לנו למעלה בפנים, לא היו גורמי סיכון.

יוסי הראל-פיש: אף אחד מהם לא היה גורם סיכון.

יוסי הראל-פיש: כל ארבעתם היו גורמים חיוביים, גורמי חוסן, גורמי הגנה, שההעדר שלהם גורם לילדים ללכת למקומות האלה.

יוסי הראל-פיש: וזה היה בשבילנו אנשי המקצוע שעובדים בזה 20 שנה, זה היה בתחילת שנות ה-2000, זה היה מכה מתחת לחגורה שהוציאה לנו את האוויר מהסרעפת.

יוסי הראל-פיש: למה?

יוסי הראל-פיש: כי הבנו שאנחנו מטפסים כל השנים על הקיר הלא נכון, ושבעצם הסמים והאלכוהול והאלימות זה לא התופעות, זה הסימפטומים של התופעה.

יוסי הראל-פיש: זה הסימפטומים שמתרחשים כאשר יש חסך של משהו שחייב להיות שם בחייו של ילד או בחייו של בן אדם בכלל, כדי שהוא יוכל לתפקד.

יוסי הראל-פיש: וילד שטוב לו הוא ילד שמתפקד, וילד שטוב לו הוא לא ילד שהולך ומחפש אלטרנטיבות מטורפות כאלה.

יוסי הראל-פיש: ומהלמידה הזו התפתח תחום שלם בספרות המדעית שמן הסתם כבר שמעתם עליו, מתחת לכותרת באנגלית שנקראת – well being.

יוסי הראל-פיש: well being שואב מתוך ההגדרה של מה זה בריאות של ארגון הבריאות העולמי, שבריאות זה לא רק העדר מחלה או נכות, אלא בריאות זה מצב כוללני של רווחה נפשית, גופנית, חברתית ורוחנית של האדם, וזה משהו הרבה יותר רחב.

יוסי הראל-פיש: אבל עם זה אני לא יכול לעשות כלום באסטרטגיה של התערבות, כי זה משהו יותר מדי תיאורטי בשבילי.

יוסי הראל-פיש: אלימות אני יודע מה זה, אלכוהול אני יודע מה זה.

יוסי הראל-פיש: 'נכשל' בתעודה זה משהו מוחשי.

יוסי הראל-פיש: איך אני משפר את המצב החיובי הזה של אותו Well being, של אותה רווחה נפשית וחברתית של ילד, כדי שהוא יעוצם וכאשר הוא יהיה למעלה – כל ההתנהגויות סיכון תצמצמנה.

יוסי הראל-פיש: והמשוואה שעזרה לנו לפתור את זה ולהפוך את זה למשהו מוחשי, זה אותם גורמי השפעה שגילינו במחקרים, שהם הגורמים שמחוללים את תחושת הרווחה הנפשית והחברתית הזאת.

יוסי הראל-פיש: אנחנו קוראים להם ארבעת מחוללי ה-well being.

יוסי הראל-פיש: הם מחוללים את המצב החיובי הזה שכל ילד חייב להיות בו כשהוא קם בבוקר, כדי שהוא יוכל לתפקד ולקבל החלטות נבונות בחיים של ולהנות מחייו ומהחיים החברתיים שלנו.

יוסי הראל-פיש: ואני אספר לכם מה הם ארבעת הגורמים הללו, כדי שנבין שאם האלימות והסמים הם הסימפטומים, על מה אנחנו כן צריכים להתמקד כדי לשפר.

יוסי הראל-פיש: ופה אולי טמונה התשובה לתעלומה שהייתה לנו - איך זה שעשינו כל כך הרבה דברים וכולל גם אסטרטגיות שנראות לנו על פני השטח נכונות – ובכל זאת במבחן התוצאה לא הצלחנו לחולל שינוי, כי זה היה כמו להיכנס לאוטו ולשים את המפתח בסוויץ', ולשבת מאחורי ההגה ולראות שהכביש פנוי, ולקחת את האצבע המורה וללחוץ על המצית של הסיגריות ולחכות שהמנוע יידלק, ואז המנוע לא נדלק, אז מה אנחנו עושים?

יוסי הראל-פיש: לוחצים עוד פעם והמנוע לא נדלק.

יוסי הראל-פיש: למה הוא לא נדלק?

יוסי הראל-פיש: כי זה לא הכפתור הנכון.

יוסי הראל-פיש: Has simple had that, זה לא הכפתור הנכון.

יוסי הראל-פיש: זה שני סנטימטר מהכפתור הנכון, וכנראה שבחלק גדול מהפעילויות בעבר, אנחנו עשינו הרבה עבודה נכונה עם הרבה רצון טוב, אבל לחצנו על הכפתורים הלא נכונים.

יוסי הראל-פיש: חשבנו שהם הכפתור הנכון.

יוסי הראל-פיש: היום אנחנו יודעים יותר טוב מה הכפתור הנכון.

יוסי הראל-פיש: ולכן האסטרטגיות שלנו היום מובילות לתהליכים טובים יותר.

יוסי הראל-פיש: אני רוצה לספר לכם, ובזה אני אסיים ונוכל לפתוח את הדיון ---

טלב אלסאנע: כן, אולי לפני זה שאלה.

טלב אלסאנע: זאת אומרת כשאתה ציינת את הגורמים שמחוללים את השינוי, את ארבעת הגורמים, יש בזה איזו שהיא אבחנה, נעשתה אבחנה ואנחנו הגענו לדרך ההתמודדות הנכונה.

טלב אלסאנע: אבל כדי ליישם את הדבר צריך שילוב מערכות כמו שאמרת בהתחלה.

יוסי הראל-פיש: בוודאי, בוודאי.

טלב אלסאנע: ושילוב המערכות זה גם גיוס תקציבים וגם משרדים ואנחנו יודעים שזה עוד פעם לא כל מה שאנחנו הבחנו יש לנו את התרופה.

טלב אלסאנע: יש כאלה, אנחנו נתקלנו בזה בהרבה הקשרים, שיש ידם משגת ולכן אפשר להריץ תכניות שאנחנו הגענו למסקנה שכדאי להריץ אותן ולקדם אותן, ויש למשל יישובים עם מצב סוציו אקונומי קשה, או יש Matching, שלא מאפשר לנו להריץ אותן תכניות.

טלב אלסאנע: האם אתה לא חושב שאיפה שיש בעיות עוני, אבטלה – יישארו אם האבחנה, ואיפה שיש את הכלים, יקבלו את התרופה.

יוסי הראל-פיש: הדברים שאתה אומר הם בוודאי נכונים.

יוסי הראל-פיש: אני הייתי אומר זה סולם מאסלו, כלומר במקומות שאתה צריך לעבוד על הדברים הבסיסיים ביותר של עוני ואבטלה, אתה חייב לעבוד על זה קודם לפני שאתה יכול ממש לחולל שינוי, אבל, אבל, אנחנו הצלחנו להוכיח בספרות המדעית שגם במקומות שעל פני השטח נראה שכאילו אתה לא יכול לעשות כלום, אם אתה כבר עושה משהו ומה שאתה עושה אתה ממוקד על ארבעת הגורמים הללו ומוודא שהם חלק מאד מרכזי מהעשייה, זה מחולל גם שם שינוי ואני יכול גם על זה לתת דוגמאות.

יוסי הראל-פיש: אבל ברשותך, אני רוצה לדבר מה הם ארבעת הגורמים ואז אולי הדברים יהיו קצת יותר ברורים.

יוסי הראל-פיש: ארבעת מחוללי ה-well being, אותם מחוללים שמחוללים את המצב של אותה רווחה נפשית ותפקודית של האדם ובעיקר של ילדים ונוער, המחולל הראשון, הגורם הראשון שיש לו את ההשפעה הגורפת ביותר על הילדים, זה הימצאותו של מבוגר משמעותי בחיי הילד, שזה ברוב רובם של המקרים זה אחד ההורים או ההורים, זה יכול להיות גם מורה או מחנך, או איש צוות הוראה בבית ספר, או מישהו אחר מהצוות של המבוגרים בבית הספר.

יוסי הראל-פיש: זה יכול להיות מדריך או חונך בקהילה.

יוסי הראל-פיש: לפעמים זה גם מדריך שהוא קרוב מאד לגיל, אבל הוא מנהיג נוער או קצת מעליו, אבל בתנאי אחד.

יוסי הראל-פיש: בתנאי שמערכת היחסים בין אותו מבוגר משמעותי לילד, או למתבגר או למתגברת, היא מערכת יחסים שהיא מערכת של מעורבות מכילה ותומכת ומכוונת ויוצרת גבולות ברורים, של הורים ומחנכים וכל אותם מבוגרים, שאיך שהילד חווה אותה הוא חווה את זה שהבן אדם שאותו מבוגר נמצא שם בשבילו 24 שעות ביממה ושהוא מכיל אותו ואוהב אותו בלי תנאי.

יוסי הראל-פיש: הוא יכול לכעוס על התנהגות מסוימת שהילד עושה, אבל באותו זמן הוא נמצא שם במאת אחוזים כדי לעזור לו למצוא פתרון ולהמשיך הלאה.

יוסי הראל-פיש: ילד צריך לחוות את אותו מבוגר משמעותי, אם זה המורה שלו או אם זה ההורה שלו או אם זה המדריך שלו, כמישהו שלא נמצא שם במצב של שליטה ולא במצב של שיפוטיות.

יוסי הראל-פיש: לא במצב של אתה רוצה לצאת עם החברים שלך - תהיה בעשר בבית.

יוסי הראל-פיש: למה?

יוסי הראל-פיש: כי אני אבא שלך, אני אמרתי, נקודה.

יוסי הראל-פיש: ולא במצב של שיפוטיות – אתה בסדר – לא בסדר – כן בסדר – לא בסדר – תהיה בסדר – אל תהיה בסדר.

יוסי הראל-פיש: ברגע שמערכת היחסים הזו נמצאת, אתה נהפך לעוד אלמנט בסביבה החברתית שהילד צריך להתמודד מולה, במקום להיות אותו גורם תומך.

יוסי הראל-פיש: והיום אנחנו יודעים איך מבוגר משמעותי, בין אם זה אנשים שמובילים את התכניות אצלנו, בין אם זה לעבוד עם קבוצת המורים והמחנכים, עם המדריכים בקהילה, עם אותם מדריכים בתנועות הנוער, עם אותה מנהיגות של נוער שבחלקה יושבת פה בחדר – איך באמת להיות מנהיג, איך באמת להיות שם מבוגר משמעותי, כדי לחולל את אותה תחושה של תמיכה ושל מוגנות שילד צריך כאשר הוא יודע שהמבוגר הזה נמצא שם.

יוסי הראל-פיש: גם על זה אפשר לתת קורס של שנה שלמה,אבל הנושא הזה הוא נושא ליבתי, והוא משפיע גם על כל שלושת המחוללים האחרים.

יוסי הראל-פיש: המחולל השני זו החוויה היומיומית בבית הספר, ודיברנו על זה קודם.

יוסי הראל-פיש: ילדים שיש להם חוויות שליליות של בית הספר ושהם נתקלים בדברים שכשהם קמים בבוקר וחושבים על בית הספר הם רואים ענן שחור כהה ומאיים, הילדים הללו הם בסיכון של פי 9 פי 10 יותר מילדים אחרים – להיות מעורבים בהתנהגויות הסיכון.

יוסי הראל-פיש: ולא לחינם בוועדת וילנאי, שהייתה הוועדה שבדקה את הנושא של צמצום תופעת האלימות בבתי הספר בתחילת שנות ה-2000, לא לחינם דיגלנו את הנושא של מה שנקרא לימים האקלים הבית ספרי, או האקלים המיטבי בבית ספר, כיעד מרכזי כדי לחולל שינוי בנוף הזה.

יוסי הראל-פיש: ועל זה אני לא צריך להרחיב את הדיבור, כי על זה אנחנו עובדים כבר הרבה שנים, אם זה באח"מ או בתכניות אחרות, ומשרד החינוך וגם אנחנו בתחום של אלכוהול וסמים, יודעים שזה אחד המנופים המאד מרכזיים.

טלב אלסאנע: הדברים מרתקים, אבל ללכת לכיוון סיכום ולתת גם לבני הנוער ולתת גם לאחרים, לנציגים שאיתנו גם להיות שותפים לדיון.

יוסי הראל-פיש: אני בדיוק מגיע לסיכום, עוד דקה.

יוסי הראל-פיש: המחולל השלישי זה תחושה של ערך עצמי.

יוסי הראל-פיש: למשל ילדים שמתנדבים בקהילה יש להם תחושה של ערך עצמי.

יוסי הראל-פיש: ילד שמקבל תפקיד חשוב בבית הספר, שיש לו נראות ומפרגנים לו.

יוסי הראל-פיש: ילד שמצליח ומפרגנים לו להצלחה.

יוסי הראל-פיש: מאד קל לחולל את התחושה הזו, אבל ילד שקם בבוקר ומרגיש תחושה של ערך עצמי, הוא יודע להתמודד עם כל דבר שיקרה על דרכו, בהשוואה לילד שאין לו את התחושה הזו והוא מתנהל בצורה מרוקנת מסוג כזה של תחושה, והילדים האלה הם בסיכון גבוה.

יוסי הראל-פיש: והמחולל הרביעי זה מחוברות חברתית.

יוסי הראל-פיש: אנחנו יצורים חברתיים, אנחנו רוצים להרגיש שאנחנו שייכים לקבוצה החברתית שלנו, שאנחנו פופולאריים שם, וילד צריך להרגיש שהוא לא דחוי והוא לא בודד, אלא שהוא מחובר לחברים שלו.

יוסי הראל-פיש: עכשיו, תארו לכם ילד שקם בבוקר וארבעת הדברים הללו מסודרים לו בחיים.

יוסי הראל-פיש: הוא בחיים לא יגיע לא לאלכוהול ולא לסמים ולא לכל אותם התנהגויות, כי הוא לא צריך את זה.

יוסי הראל-פיש: כי הוא נמצא במקום טוב ובמקום מתפקד.

יוסי הראל-פיש: לכן, למשל בתכניות כמו סיירות הורים, שזו אחת התכניות המדהימות ביותר שגם הרשות שלנו מעורבת בו ורשויות אחרות.

יוסי הראל-פיש: אנחנו מדברים עם ההורים ואנחנו גם שומעים מהחוויה שלהם שהם לא רק נמצאים שם בפיקוח ובאכיפה, אלא הם נמצאים שם כמבוגרים משמעותיים שבשעות הכי קטנות של הלילה פוגשים את הילדים במקומות הבילוי שלהם, והילדים צמאים לקשר הזה.

יוסי הראל-פיש: ואני רוצה לסיים עם המסר לכם, לבני הנוער שיושבים פה בחדר, לכם ולחברים שלכם שנמצאים בבית.

יוסי הראל-פיש: אתם אולי המנוף החשוב ביותר לחולל את השינוי.

יוסי הראל-פיש: אתם האוכלוסייה החשובה ביותר שיכולה לחולל את השינוי.

יוסי הראל-פיש: אנחנו חייבים לשתף אתכם בכל רמה של העבודה שלנו ובכל אחד מהשלבים של העשייה ושל האסטרטגיה של ההתערבות.

יוסי הראל-פיש: כי בני הנוער הם אלה שיודעים מה שטוב להם ומה שלא טוב להם ומה מציק להם והם יודעים מה הן האלטרנטיבות שיהיו בשבילם אטרקטיביות כדי לפתח את אותן האלטרנטיבות לאותן התנהגויות שאנחנו רוצים לעזור לכם לצמצם.

יוסי הראל-פיש: ולכן, גם אנחנו ברשות למלחמה בסמים אנחנו עובדים בצורה אינטנסיבית עם מועצות הנוער, עם המנהיגות של תנועות הנוער, עם סטודנטים באוניברסיטה וכן הלאה.

יוסי הראל-פיש: אבל מה שהמסר שלי לכם ושהייתי רוצה שאתם תיקחו את זה מפה, זה שאתם כמנהיגי נוער ואתם כאוכלוסיית הנוער, אתם חייבים לקום ולקחת בעלות ואחריות על דפוסי התרבות החברתית של הבילוי שלכם.

יוסי הראל-פיש: אתם חייבים ותזכרו את המשפט הבא – אתם חייבים, המשימה שלכם זה לקחת את המושכות לידיים ולפתח השפעה על הכיף, במקום לפתח ולחפש כיף תחת ההשפעה.

יוסי הראל-פיש: אתם חייבים לפתח השפעה לכיף במקום לפתח ולחפש כיף תחת ההשפעה ואתם תוכלו לחולל את השינוי הזה, ותזכרו גם אתם וגם כל המבוגרים מסביבכם, שזה אנחנו, שאין אדם עלי אדמות שיכול לגרום למישהו אחר להשתנות.

יוסי הראל-פיש: אין לנו את היכולת המאגית הזו.

יוסי הראל-פיש: הדרך היחידה שאנחנו יכולים לחולל שינוי זה על ידי זה שאנחנו נהיה השינוי שאנחנו מנסים לחולל אותו, וזה אומר שכל אחד מאיתנו, בין אם זה בתפקיד שלי כמורה או כהורה או כבן נוער, ובין אם זה סתם כבן אדם.

יוסי הראל-פיש: אנחנו חייבים להיות השינוי שאנחנו מנסים לחולל ולחולל את החוויות לאותם בני נוער, שהם יהיו חוויות מעצימות שיביאו אותם למקום טוב יותר.

יוסי הראל-פיש: ואני מאחל לכולנו שנמשיך בעבודת הקודש הזו שהתחלנו בה, ממקום של מנהיגות מחויבת לשינוי, ללמידה ולשותפות, ואני משוכנע שהדרך הזו היא נכונה ותוביל לתוצאות הרבה יותר טובות.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: אני רוצה להודות לך על ההרצאה המצוינת, הסיכום המעולה.

טלב אלסאנע: אני חושב שהכיוונים מראים אולי איזה שהוא אור חיובי.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת זחאלקה בבקשה, אתה רוצה להציג שאלות.

ג'מאל זחאלקה: כן, אני רציתי לשאול על סמים.

ג'מאל זחאלקה: אתה דיברת על אלימות ועל אלכוהול וכמעט לא התייחסת לנושא הסמים, וגם סוגי הסמים שלטעמי ולדעתי הרבה יותר חמור כמובן.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו, אני אישית, אני לא יודע מה דעתך, אני אישית חושב שצריך להתייחס במדרג לאלכוהול ולסמים קשים ולסמים קלים.

ג'מאל זחאלקה: לא שהקלים הם קלים, הקלים הם קשים, אבל כשאתה מתייחס לכל אותו דבר, אתה מקל ראש בבעיות הקשות.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם אני מתייחס לכל הסמים אותו דבר, אז הסמים הקשים באמת ואלה שגורמים את הנזק החמור, לא זוכים לאותו טיפול.

ג'מאל זחאלקה: הם זוכים כמו הסמים האחרים, ואז הנזק הוא גדול.

ג'מאל זחאלקה: כלומר צריכה להיות איזו שהיא אסטרטגיה שעושה את ההבדלה בין סוגי הסמים וסוגי האלכוהול, שדרך אגב לדעתי, ואני מומחה לא קטן בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: יש לי דוקטורט בסמים, הדוקטורט שלי אצל פרופסור רפאל משולם, אם אתה מכיר אותו, הוא ברשות אצלכם ואני עשיתי את הדוקטורט שלי על סמים על עכברים, לא על בני אדם, אבל אני חושב שחשוב מאד לעשות את ההבדלה בין סוגי הסמים השונים כי הם פועלים במנגנונים שונים ---

טלב אלסאנע: יש דברים שמתמכרים לסמים, כן.

ג'מאל זחאלקה: כן, המנגנונים הם די דומים.

ג'מאל זחאלקה: בני אדם, אתה תופתע לדעת כמה בני האדם דומים לעברים.

ג'מאל זחאלקה: כן, בבקשה.

יוסי הראל-פיש: אני אענה בקצרה.

יוסי הראל-פיש: קודם כל אתה צודק במאת האחוזים.

יוסי הראל-פיש: גם אנחנו ברשות למלחמה בסמים לא הזנחנו את העבודה על סמים בזמן שאנחנו עובדים על אלכוהול, להיפך.

יוסי הראל-פיש: אנחנו גם עכשיו התחלנו איזה קמפיין גדול מאד בנושא של הסמים שמוטמע בשטח, אבל כן הייתי רוצה שתי תובנות שכדאי לזכור.

יוסי הראל-פיש: קודם כל אנחנו כבר 30 שנה יודעים שיש מדרג של החמרה של התנהגויות שמתחיל מהבסיס של ההתנהגויות היותר קלות, והולכות ומחמירות להתנהגויות הקלות.

יוסי הראל-פיש: בן אדם לא קם ביום שני בבוקר וישר מזריק הרואין.

יוסי הראל-פיש: הוא מתחיל מלהתחיל לשתות אלכוהול ואחר כך הוא מתחיל לשתות אלכוהול יותר חמור, ואחר כך הוא עובר לסמים שהם קלים להשגה ומשם הוא הולך ומחמיר הלאה.

יוסי הראל-פיש: ומה שאנחנו יודעים ברפואה מונעת, שכשאתה מצליח לצמצם את התופעות של הבסיס של הפירמידה, אתה גורר אחרי צמצום גם בתופעות האחרות.

יוסי הראל-פיש: אז אני לא הייתי מקל ראש בנושא של האלכוהול.

יוסי הראל-פיש: גם השיעור של כמות הילדים שנחשפים לזה הוא ענק, ושיעור האנשים שנפגעים ממנו הוא הרבה יותר גדול מאשר מהסמים.

יוסי הראל-פיש: באותה נשימה אני רוצה לומר ש ---

ג'מאל זחאלקה: מה קורה עם הסמים אבל?

ג'מאל זחאלקה: אתה דיברת על ירידה, על עלייה, מה?

יוסי הראל-פיש: אז זהו, בתחום של הסמים, אם יש משהו שאפשר להכריז כהצלחה של הנערכת הממשלתית הישראלית והרשות למלחמה בסמים ואלכוהול, של ה-10-15 שנה האחרונות, זה שאנחנו נמצאים בתחתית הטבלה בצריכת סמים בקרב הנוער באירופה ובצפון אמריקה ונשארנו שם.

יוסי הראל-פיש: כלומר, יש די יציבות, לא היו שינויים.

יוסי הראל-פיש: אנחנו הצלחנו מה שאנחנו קוראים בשפה המדעית – containment, הצלחנו להשאיר את השיעורים של הסמים מאד נמוכים, למרות שבמדינות אחרות השיעורים האלה עלו ותחושת המסוכנות ירדה, ויש את השיח הזה המאד מקל והמאד ליברלי שאנחנו שומעים בשנה-שנתיים האחרונות על מריחואנה רפואית ועל המסמך של קופי אנאן וחבריו, שגורר אחריו איזה שיח שמקל ראש בסמים, והסכנה שבזה שבאמת הצריכה תעלה.

טלב אלסאנע: זה לא מקל ראש.

טלב אלסאנע: זה ניסיון למצוא דרכים ומחשבה מחדש, ואת זה תמיד כדאי לעשות.

יוסי הראל-פיש: כן, אבל אני אומר בשיח הציבורי הלא מקצועי, בציבור הרחב, זה נתפס כאילו הסם פחות מסוכן ממה שהם חשבו קודם, וזה מסוכן מאד.

ג'מאל זחאלקה: אבל מה שאתה מדבר עליו ---

טלב אלסאנע: ברשותך, חבר הכנסת זחאלקה, ברשותך, יש לנו גם אורחים נוספים שאנחנו ניתן להם זכות להתייחסות, ברשותכם.

טלב אלסאנע: משרד החינוך, מי מטעמכם מציג?

קרן רוט-איטח: אני חושבת שאין הרבה להוסיף על הדברים המאד מלומדים שהציג יוסי הראל, ואנחנו עובדים ברוח ובגישה של יוסי.

קרן רוט-איטח: אנחנו מאמינים בעבודה מאד שיטתית לאורך זמן, ולשאלתך, חבר הכנסת, אנחנו עושים עבודה על חיזוק הכוחות של מתבגרים ושל ילדים, על מנת שבסופו של דבר, כשנמצאים במצבי סיכון או במצבים חברתיים, יעשו את הבחירות הנכונות.

קרן רוט-איטח: עכשיו, אנחנו עוסקים בנושאים של סמים, מדברים על סמים, מדברים על חומרים נדיפים, מדברים על טבק, על נרגילות, מדברים על הסוגים השונים של החומרים, אבל יחד עם זאת העבודה היא על הקישורים, העבודה על הדימוי העצמי, על הזהות האישית.

קרן רוט-איטח: מה יש שם בגרעין של הילד, של הנער, של המתבגר, שיאפשר לו להגיע לרווחה נפשית בלי צורך בשימוש בחומרים.

קרן רוט-איטח: אנחנו לא עושים אבחנה בין חומרים, בין סמים קלים לסמים קשים.

קרן רוט-איטח: מבחינתנו חומר זה חומר, והשאלה היא מה המשמעות של שימוש בחומר.

קרן רוט-איטח: מה מניע בן נוער להשתמש בחומר, מדוע הוא צריך את זה כדי להנות, כדי להשתייך לקבוצה, ומה ימנע ממנו את הזדקקות לחומר על מנת להרגיש שהוא שווה, שהוא יכול ליצור קשר עם בן או בת הזוג, ועל זה אנחנו עובדים ועל זה אנחנו שמים דגש בעבודה מערכתית, שיטתית באמת עם שותפים שונים.

קרן רוט-איטח: אנחנו גם מאד מאמינים ---

טלב אלסאנע: אתם בוחנים את עצמכם מדי פעם?

קרן רוט-איטח: אנחנו בוחנים את עצמנו גם לאור הנתונים שהרשות מפרסמת.

קרן רוט-איטח: מבחינתנו הנתונים, זה משותף.

קרן רוט-איטח: הנתונים האלה נותנים לנו איזו שהיא תמונת מראה לגבי האם אנחנו בכיוון הנכון או לא בכיוון הנכון, ודבר נוסף אנחנו גם עובדים כרגע על מחקרי ההערכה.

קרן רוט-איטח: אנחנו מטמיעים תכניות עם מחקרי ההערכה.

קרן רוט-איטח: אנחנו יוצאים לדרך עכשיו עם תכנית בכיתות ה' שהיא הרחבה של כישורי חיים בנושא של אלכוהול, והתכנית מתחילה להיות מוטמעת יחד עם מחקר הערכה מלווה.

קרן רוט-איטח: זאת אומרת שאנחנו גם בקטע הזה עשינו איזו שהיא למידה ואיזו שהיא הבנה שמאד חשוב לא רק להתערב אלא גם לדעת אם אנחנו מתערבים נכון, ואם אנחנו מייצרים את השיח ויכולים לייצר השפעה נכונה, וזאת איזו שהיא למידה שאנחנו כן עושים אותה.

קרן רוט-איטח: ואני מאד אשמח במקום הזה אולי לשמוע את בני הנוער ולשמוע מה הם, איך הם חווים את החוויה בתוך בית הספר ואת העשייה שלנו מנקודת המבט שלהם.

קרן רוט-איטח: עזבו אותנו, יש עדיין מסביב לשולחן.

קרן רוט-איטח: אני רק אומר שהאוכלוסייה הנוספת שאנחנו מאד מתייחסים אליה זו אוכלוסיית ההורים.

קרן רוט-איטח: בעינינו ההורים הם מאד משמעותיים ומאד קריטיים בדוגמא האישית, במסרים, ביכולת שלהם בכלל לשוחח על הדברים האלה עם הילדים שלהם, ולכן גם בעשייה אנחנו מכוונים להורים ולמבוגרים, למחנכים, ביכולת ובתחושת המסוגלות שלהם לעסוק בנושאים האלה במפגשים שלהם עם בני נוער.

טלב אלסאנע: ואנחנו אולי ניתן לד"ר אילן שמש ואחר כך גם לבני הנוער, ואני מעביר את הניהול לחברי חבר הכנסת זחאלקה, גם כולל הסיכום, תודה רבה.

אילן שמש: אני רק אשלים קצת את הדברים של קרן.

אילן שמש: אני אתייחס לנוער מנותק, קידום נוער.

אילן שמש: אנחנו לפני שנתיים חוללנו שינוי מאד משמעותי במערכת שלנו, כי קבענו חמישה נושאי ליבה.

אילן שמש: את נושאי הליבה לא קבענו לפי נושאי הסיכום, קבענו לפי דווקא מה הם הדברים שההצלחה בהם תגרום לנערים שלנו שינוי.

אילן שמש: ובהחלט בחרנו את הנושאים שחלקם הוזכרו פה ומאד אהבתי לשמוע את זה.

אילן שמש: ואני חייב להגיד שלפעול עם חוזקות, לפעול עם חוסן, לפעול בכיוון שאתה מחויב שהנער יצליח זו יכולה להיות הצלחה השכלתית, וזה יכולה להיות הצלחה בתחום של מעורבות חברתית וזה יכול להיות, אבל הרבה יותר קל כי זה מדיד.

אילן שמש: אתה יודע שהנער הצליח.

אילן שמש: הקושי שלנו, כשאנחנו נמצאים כבר בתוך התהליך הזה, הקושי שלנו שאני רואה אותו הוא בשני כיוונים.

אילן שמש: אחד, אנחנו לא רוצים לנטוש את החלק של המניעה הקלאסית.

אילן שמש: זאת אומרת נורא חשוב לנו העולם הטיפולי, איך אתה משלב אותו עם תכניות שהן משימתיות להצלחה.

אילן שמש: כלומר החיבור בין החינוך-טיפול – הוא לא ברור לנו תמיד.

אילן שמש: אנחנו פתאום מרגישים שאנחנו מזניחים אפילו את הידע שרכשנו שנים, על הסיבות, על הגורמים, על ההשפעות, ובאיזה שהוא מקום אנחנו שוברים את הראש איך לשלב תכניות של מניעה יחד עם תכניות של חוסן.

אילן שמש: הדבר השני, אתה פתחת את דבריך וממש התמוגגתי.

אילן שמש: הנושא הזה של מבוגר משמעותי.

אילן שמש: אני חייב לומר לך, מבוגר משמעותי בחינוך הבלתי פורמאלי זה הצלחה.

אילן שמש: כי המשמעותי, כמו שאמרת, זה לא הפיקוחי, זה לא המובנה שיטתי, אלא זה מי שבאיזה שהוא מקום נותן תחושה לנער שהוא משמעותי לו.

אילן שמש: ולתת תחושה לנער שאתה משמעותי לו – זה לא דרך שיפוטיות, זה לא דרך כוחנית, אלא זה דרך של אמפטיה.

אילן שמש: עכשיו, זה מסוג הדברים שאנחנו צריכים לחנך את העובדים שלנו.

אילן שמש: זה לא פשוט.

אילן שמש: זה מחייב את העובד לתת מעצמו דברים לא פשוטים בכלל, וגם זה מסוג הדברים שאנחנו מנסים יותר ויותר להשקיע בהכשרה של העובדים שלנו, ואנחנו בוודאי משתדלים ורואים את המשמעות של החיבור בין המערכות.

אילן שמש: ואני חייב להגיד תודה, באמת.

אילן שמש: הרשות למלחמה בסמים עושה את זה שנים ושנים לא קלות בעניין הזה של לחבר את המערכות, אבל אנחנו מושפעים ואנחנו נהנים משרותי רווחה, ואנחנו נהנים משרותי מניעה ואנחנו נהנים מהמתאמים של הרשות למלחמה בסמים ביישובים ואנחנו נהנים גם כן לפעמים מההצלחות הבית ספריות.

אילן שמש: זה החיבורים המרתקים שאתה פתאום מתחיל לראות אותם כשאתה מתחיל לעבוד בשותפויות, ותודה, מאד נהניתי.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: מר דב ברנשטיין, קצין מבחן בדימוס.

דב ברנשטיין: כן, אני דווקא הייתי מעדיף לשמוע קודם את בני הנוער.

דב ברנשטיין: אני נקלעתי להנה במקרה, כי אני באתי לדיון הבא, בוועדה לזכויות הילד, אבל שמעתי את ההרצאה שלך.

דב ברנשטיין: מאד מצא חן בעיני הארבעה מחוללים שציינת, משום שבדו"חות הפסיכו-סוציאליים שמוגשים כתסקיר לבית משפט לנוער על ידי קציני מבחן, עובדים סוציאליים במדינת ישראל למדו את המחוללים האלה והם יכולים לדקלם אותם בלילה על בוריים.

דב ברנשטיין: כלומר, התגלית הזאת היא מאד חשובה, אני לא יודע להגיד מרעישה לא הייתי אומר.

דב ברנשטיין: חשוב היה לציין את ארבע הנקודות, את ארבעת המרכיבים האלה, אבל אנחנו, אני מדבר על אנחנו – אני כבר בדימוס שלוש שנים – אבל קציני המבחן לנוער במדינת ישראל בעצם עובדים על ארבעת הפרמטרים האלה, כבסיס לעבודה עם קטינים ועם עבריינים צעירים.

ג'מאל זחאלקה: טוב, תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: גלעד ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, בבקשה.

גלעד נתן: אני רק רוצה להעיר כמה הערות.

גלעד נתן: תכנית מניעה זה הכל טוב וזה נכון.

גלעד נתן: יש בעיות לא מעטות בשטח שנוגעות בעיקר לאוכלוסיות שלא מגיעים אליהן לא דרך המערכות הפורמאליות שלחינוך, לא דרך המערכות הלא פורמאליות של חינוך.

גלעד נתן: יש בעיה קשה מאד של נוער מנותק.

גלעד נתן: יש בעיה קשה מאד של נוער קצה.

גלעד נתן: אנחנו מדברים עכשיו בזמן שבחסות הנוער יש שביתה, מה שאומר שאנשים בכלל לא מגיעים למסגרות בגלל שהעובדים שם טוענים, לפי הנתונים שאני קיבלתי כנראה בצדק, שהתגמול שמקבלים הוא לא מספיק ולא מתאים בעבור העבודה.

גלעד נתן: לפני שבוע הגיעה אל הוועדה הזאת פנייה מאל-סם, שהיא ...

גלעד נתן: משרד הרווחה בעצם לטיפול סמים בבני נוער, שאמרו לנו אנחנו תיכף סוגרים את הבאסטה ופושטים את הרגל.

גלעד נתן: יש בעיות שאי אפשר להתעלם מהן עכשיו.

גלעד נתן: כל הפרמטרים האלה הם נכונים, אבל מבוגר משמעותי, 400,000 קטינים בסיכון.

גלעד נתן: כאילו מבוגר משמעותי זה לא משהו שמייצרים.

גלעד נתן: יש פה מחסור מאד גדול באיך מממנים את הדברים האלה.

גלעד נתן: איך יהיה מבוגר משמעותי כשהורים כל הזמן צריכים לעבוד, כשהורים לא עובדים והם סובלים מבעיות של עוני בעצם בתוך תרבות של עוני?

גלעד נתן: אנחנו צריכים להגיע לדברים האלה.

גלעד נתן: אותו דבר עם חוויות בית ספר.

גלעד נתן: התכניות שאנחנו דנים עליהן פה פעם בכמה חודשים בסקירות שאני נותן שמראות באיזה בתי ספר יש ובאיזה בתי ספר אין ואת הקורלציה המדהימה בין רשויות חלשות ובתי ספר שאין, ורשויות לחזקות לבתי ספר שיש ותכניות מחוץ לבתי הספר.

גלעד נתן: כלומר נכון, כל התכניות האלה מצוינות, הן מעולות, קדימה להפעיל אותן, אבל בלי הכסף ובלי ההתייחסות זה לא יקרה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו ---

יוסי הראל-פיש: ברשותך עוד שתי הערות.

ג'מאל זחאלקה: אולי נשמע את הילדים, אחר כך אתה תעיר.

ג'מאל זחאלקה: בבקשה, אני רוצה לשמוע מהילדים, כבר בני נוער, לא ילדים כבר.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לשמוע על מה אתם הרגשתם מהתכניות למלחמה בסמים, איך זה הגיע אליכם בצורה כזו או אחרת עם התכניות הישירות או לא; ומה מתרחש בבית הספר ובסביבתו ובאותם מקומות שבהם, מה ידוע לכם על התופעה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: תציג את עצמך.

איתי כהן: קוראים לי , אני סגנה של יושבת ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית.

איתי כהן: קודם כל אני ממש ממש נהניתי לשמוע אותך ואני מאד מאד מברך על שינוי התפיסתי הזה שיש, אם זה לערב נוער, ואם היינו באים לפה לפני 5 שנים אני לא חושב שהיינו שומעים את אותם משפטים.

איתי כהן: גם אנחנו כמוצעת תלמידים ארצית מעורבים ביחד עם פרויקט מסוים שאנחנו עושים עם הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול.

איתי כהן: אני באמת חושב שמיותרים הדברים הרגילים.

איתי כהן: אני רק רוצה להתייחס לשני דברים שאני מרגיש אצלי ברשות, אני גר במיתר.

איתי כהן: אני חושב שאנחנו לפעמים מתעסקים יותר מדי בנוער קצה.

איתי כהן: זה דרוש כמובן ומאד מאד צריך, אבל אני חושב שכשאנחנו מטפלים בבעיה אנחנו צריכים גם להתייחס לכל בני הנוער ולפעמים הרבה פעמים התכניות מגיעות רק לנוער הקצה, לנוער של קידום נוער שזה בסדר גמור, אני חושב שזה נחוץ ואפילו מבורך, אבל לצערי לא כל בני הנוער חווים את זה ואז אנחנו לא נותנים תרופה למכה.

איתי כהן: וכשאנחנו מדברים על תרבות פנאי של בני הנוער, לצערי זה לא מספיק מפותח ויש להשביח את העניין הזה.

איתי כהן: וזהו, אני חושב שאלה היו שני דברים שמאד מאד חשוב לשים עליהם ככה דגש, ואני מניח שזה יפתור הרבה בעיות.

ג'מאל זחאלקה: בסדר, תודה הרבה, מנכ"ל הרשות.

יאיר גלר: כמה הערות.

יאיר גלר: קודם כל אני מאד מודה לד"ר יוסי הראל.

יאיר גלר: אני חושב שהייתה הרצאה מדהימה ומאד מלמדת ומהירה והיא נגעה בהרבה מאד מהסוגיות שאנחנו עוסקים בהן ביום יום.

יאיר גלר: כמה דברים להוסיף.

יאיר גלר: אני רוצה לחזק את כל הנושא הזה שאיתי התחלת כבר לדבר עליו.

יאיר גלר: אנחנו בשנה האחרונה עברנו למוד של דיאלוג עם בני הנוער, ובני נוער שידברו עם בני נוער.

יאיר גלר: אנחנו לא באים ממקום של הטפה, אנחנו לא באים ממקום של – אנחנו היודעים יותר טוב מכם ואנחנו נגיד לכם איך לעשות ומה לעשות.

יאיר גלר: מסתבר שכאשר הם מדברים ביניהם – יש תוצרים יוצאים מן הכלל של תוצאות בסופו של יום.

יאיר גלר: אנחנו עשינו את זה גם בסמים וגם באלכוהול, ונתנו דרך כלי הפרסום והגענו לאינטרנט ולרשתות החברתיות, ועל כן כמעט ולא שומעים אותנו במקומות אחרים, משום שהבנו שאם אנחנו רוצים להשפיע, וזו המטרה שלנו, עיקר ההשקעה היום זה בפייסבוק ובגוגל ובטיימליין, והתחלתי להיכנס לכל המשפטים האלה שאנחנו בגילנו בכלל לא הבנו על מה אנחנו מדברים.

יאיר גלר: הסתכלנו תמיד על המבוגרים והמבוגר המשמעותי הוא קריטי והוא חיוני, אין בכלל ויכוח על זה, תיכף אני ארחיב.

יאיר גלר: אבל קודם כל תן להם לדבר אחד עם השני.

יאיר גלר: פתחנו קמפיין, אדוני יושב הראש, לפני שלושה שבועות באינטרנט, שידברו ביניהם לבין עצמם.

יאיר גלר: היו שם מאות אלפי פניות של אחד לשני, של הנזקים שעשית לי אתמול בערב ועשית לי בדייט, ודיברת אלי לא יפה במסיבה ופנית אלי לא יפה בבית הספר וגרמת לי לאלימות פיזית כזאת או לאלימות מילולית אחרת.

יאיר גלר: ומסתבר שהם יודעים ביניהם לדבר וזה פנטסטי.

יאיר גלר: מן הצד השני אסור לנו לשכוח דבר אחר, ההורים במדינת ישראל תופסים את עצמם, אני לא רוצה להגיד לחלוטין לא נכון, כי זה לא כולם ואסור לעשות הכללות, אבל אנחנו רחוקים להיות כספומט ונהג, כמו שבהרבה מאד ערבי הורים אני שומע – אני רק כספומט ומסיע, אני מסיע את הילדים, אני מחזיר אותם.

יאיר גלר: וכאשר אתה שואל את הילדים ומשרד החינוך עשה את המחקר הזה יחד איתנו, והסתבר שכאשר ילד נקלע למצוקה, לאו דווקא למצוקה קריטית, אבל נקלע לאיזו שהיא מצוקה של רצון לייעוץ, רצון להדרכה, רצון לחבירה, הוא פונה קודם כל לחברים שלו.

יאיר גלר: לאחד כזה שהוא סומך עליו, שהוא יודע שאולי הוא התנסה או שהוא יכול לסייע לו.

יאיר גלר: הגורם השני זה ההורים.

יאיר גלר: מסתבר שהם מחפשים את התשומת לב ההורית והילדים לא פונים, ההורים חושבים שהילדים לא פונים אליהם כי הם פאסה.

יאיר גלר: הם לא פאסה, הם רחוקים מלהיות פאסה, וכשאנחנו מסבירים את זה להורים אנחנו מקבלים את הפידבקים היותר מאוחרים, אחרי כמה חודשים, שאומרים לנו צדקתם, התחלנו לדבר עם הילדים 5 דקות ביום, 10 דקות ביום והשינוי קורה.

יאיר גלר: הדבר השלישי, אנחנו מאד מתחשבים ואני, הוא יצא כבר קצין המבחן שהיה פה, הנושא הזה של אכיפה מתחשבת.

יאיר גלר: האכיפה לצורך העניין היא קודם כל בלתי מתפשרת ומשטרת ישראל עושה עבודה יוצאת מן הכלל, אבל היא עושה את העבודה ---

ג'מאל זחאלקה: תיכף נשמע את המשטרה.

יאיר גלר: היא עושה את העבודה בחכמה.

יאיר גלר: היום, כשאתה תופס ילד עם בקבוק בגן הציבורי, המחשבה הראשונה הייתה, לכשהתחלנו את כל נושא הרחבת החקיקה בתחום האלכוהול, לקחת לו את הפרטים ולהביא אותו לתחנת משטרה ולהזהיר אותו, כמו שעושים בסמים.

יאיר גלר: אבל הבנו שאם נתחיל ללכת במסלול הזה אנחנו נאבד אותם.

יאיר גלר: הגישה היום היא לקחת את הבקבוק, לשפוך את תוכנו.

יאיר גלר: רק אתמול כמו שצוין פה ישבנו בממשלה, למעלה מ-30,000 אירועי שפיכת אלכוהול בשנת 2011.

יאיר גלר: אני שואל אותך עכשיו אדוני יושב הראש, כמה מקרים אתה שמעת שהגיעו לעיתונות על עוינות או על איזו שהיא תקלה אלימה בין המשטרה לבין בני הנוער?

יאיר גלר: לא שמעת על מקרה אחד.

יאיר גלר: על מקרה אחד.

יאיר גלר: זה אומר, זה לא שהעיתונאים מתעלמים.

יאיר גלר: העיתונאים הרי מחפשים את העניין הזה.

יאיר גלר: למעלה מ-30,000 תופעות חדשות שלא היו עד 2011 במדינת ישראל, שהיום במסגרת החוק, בסמכות החוק, השוטר יש לו את היכולת לקחת את הבקבוק, לשפוך את תוכנו ולהגיד לילד – אתה לא נוגע בזה יותר, אם אתה כבר יכול ללכת הביתה מהגן או מהפארק, או מחוף הים – עדיף.

יאיר גלר: אבל כל הגישה היא גישה מאד מאד מתחשבת.

יאיר גלר: גישה ששומרת על זכויותיו, גישה שלא רוצה להפליל את הילד אלא לדבר איתו, להסביר לו את הנזקים וליצור מצב של – תחזור בבקשה למסלול, אל תתעסק יותר עם האלכוהול, האלכוהול גורם לך נזק, לא רק בריאותי, כי ילד בן 14 אתה לא יכול להסביר לו על הנזק לכבד ואתה הרי מבין בזה, אלא אתה מדבר איתו ברמות של נזק בבית הספר או נזק בסביבה החברתית שלו, את זה הם מבינים.

יאיר גלר: הדבר השלישי שאני רוצה להגיד ואת זה כבר ציין ד"ר יוסי הראל, הנושא הזה של שיתוף פעולה.

יאיר גלר: אני חושב שמה שגרם לשינוי בשנים האחרונות זה נושא של שיתוף פעולה.

יאיר גלר: אין יותר, ואתה זוכר היטב את השנים של – השוטר יטפל, הרופא יטפל, הסבתא תטפל.

יאיר גלר: אין יותר את המשחק הזה.

יאיר גלר: כולם נמצאים על מגרש המשחקים וכולם משחקים.

יאיר גלר: לכל אחד יש תפקיד – למורה וליועץ ולמדריך ולמלווה ולסבתא ולחבר ולאבא.

יאיר גלר: כולם משחקים את המשחק וברגע שכולם משחקים את המשחק והילד מבין שאין לו כאן יכולת, אני לא רוצה להגיד הימלטות מהעניין, אני חושב שההתייחסות שלו היא שונה לחלוטין כי הוא אומר לא יכול להיות שכולם טועים.

יאיר גלר: ובעניין הזה, כשחברו באמת מועצת תנועות הנוער ומועצת התלמידים הארצית ותנועות הנוער ומורות חיילות ושנת שירות וכל אותם אלה שחברו לעניין, אני חושב שנעשתה פה באמת אותה מגמה או אותו שינוי.

יאיר גלר: אני רק רוצה במילה אחרונה על אותה הערה שנתת.

יאיר גלר: מבחינתנו סם זה סם זה סם.

יאיר גלר: אין ויכוח בעניין הזה.

יאיר גלר: אני מסכים איתך ואני יודע היטב ואני מכיר את פרופסור משולם ואני מכיר גם אותך כמובן.

יאיר גלר: אין ספק שההתמכרות להרואין שונה לחלוטין מהתמכרות למריחואנה.

יאיר גלר: אין ספק שבמריחואנה אין נזקים פיזיים, לפחות על פי הספרות הרפואית הידועה לנו.

יאיר גלר: יש נזקים נפשיים שלצערנו אנחנו מכירים אותם ואתה מכיר אולם היטב, אבל מבחינתנו ומקובלים עלינו לחלוטין התפיסות שקרן ייצגה פה בשם משרד החינוך.

יאיר גלר: אנחנו בונים את אישיותו של האדם הצעיר ועל מנת לבנות את אישיותו, אנחנו רוצים שהוא יבנה אותה באמצעים הטבעיים, הנכונים ולא בהשפעות כאלה ואחרות שד"ר יוסי הראל דיבר עליהן.

ג'מאל זחאלקה: אדוני, אנחנו חייבים לסיים, אז ברשותך.

יאיר גלר: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נשמע את המשטרה ואת אחד הילדים.

ג'מאל זחאלקה: בבקשה, המשטרה, מה יש לכם להגיד בנדון.

ג'מאל זחאלקה: ודרך אגב, אני מברך מאד את המשטרה.

ג'מאל זחאלקה: הרי המשטרה עורכת גם דו"ח שנתי של הנתונים שלה על נתוני הפשיעה.

ג'מאל זחאלקה: מהנקודה שלכם, מה הנתונים של השנה האחרונה או שאין עדיין?

שמואל לרמן: בידי אין כרגע.

שמואל לרמן: אם תעלה בקשה כזאת אני בטוח ש---

ג'מאל זחאלקה: בסדר, אני אגיש שאילתא כזאת.

ג'מאל זחאלקה: כן, בבקשה.

שמואל לרמן: אוקי.

שמואל לרמן: במשטרה כמו שדיברו פה, לצד האכיפה שמתבצעת גם לעניין חוק האלכוהול החדש שנותן את הסמכות לשפיכת אלכוהול וגם בנושאים של מבצעים או נגד פיצוציות או מקומות שמוכרים אלכוהול לקטינים, לצד זה יש גם את הנושא של מניעה.

שמואל לרמן: יש בעצם בכל תחנת משטרה או בכל, יש במחלקות הנוער, יש בן אדם שחלק מהתפקיד שלו זה עובד מניעה.

שמואל לרמן: הוא מסתובב בבתי הספר באזור התחנה שלו ומעביר שם הרצאות.

שמואל לרמן: בדרך כלל בהתאם לגודל התחנה נבחרים מספר בתי ספר בשנה שבהם הוא מתמקד, אז בשנה הבאה הוא יתמקד בבתי ספר אחרים באותו אזור.

שמואל לרמן: חלק מהנושאים של ההרצאות הם גם אלימות וסמים ואלכוהול, הדברים שדיברו פה, ויש עוד דברים אחרים שלא קשורים – אינטרנט ובכלל על משטרה ומה המשמעויות של הדברים.

שמואל לרמן: אבל לעניין הזה יש הרצאות מאד מעודכנות בנושא הסמים והאלכוהול, שעוברות בכל, בעצם השאיפה לעבור שכל נער כזה, אנחנו מדברים בעיקר על גילאי חטיבה ותיכון, שכל נער כזה, במהלך הלימודים שלו – יעבור הרצאה כזאת על ידי שוטר מהתחום הזה.

שמואל לרמן: יש גם טיפול של מה שנקרא פעם היה אק"מ, עכשיו שינוי את זה, אגף המשטרה, משנים שם.

שמואל לרמן: אבל השוטרים הקהילתיים יותר עוסקים בבתי ספר יסודיים, שהם בעצם מתחילים אבל זה פחות מתמקד בנושא של סמים ואלכוהול, אלא בכלל בכל העניין הזה של משטרה וקהילה.

שמואל לרמן: המשטרה גם, כמו שאמר מר יאיר גלר, לוקחת חלק בתכניות של איתור קטינים שמשתמשים באלכוהול לרעה, גם באלכוהול וסמים ומעבירים את הדיווחים לגורמי הטיפול.

שמואל לרמן: זהו.

ג'מאל זחאלקה: טוב, תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נשמע בדקה אחת אחד מבני הנוער ונסיים את הישיבה.

ג'מאל זחאלקה: כן, בבקשה, את.

תלמידה: אני לא יודעת מה להגיד.

ג'מאל זחאלקה: אז מישהו מבני הנוער רוצה להגיד משפט אחד?

ג'מאל זחאלקה: בבקשה.

תלמיד: אלף כל הכבוד לקמפיין של הרשות, באמת פרויקט של נוער עבור נוער זה רעיון שהוא כביכול חדשני, אבל הוא הכי פשוט וזה מה שקורה בשטח בינינו, בין בני הנוער, ואני מאד שמח שאתם מקדמים נושא כזה חשוב.

תלמיד: אני רוצה בקצרה רק לדבר על העניין של סוכני החיברות שיש לנו.

תלמיד: אם דיברנו פה על ההורים המשמעותיים, על בני הנוער, זה בעיקר המובילים, אם זה הקואליציה שלמזלנו אין לנו אופציה פה, כי כולנו באמת רוצים לטפל בנושא החשוב הזה, אז אני יכול לתת לכם את הדוגמא שלי.

תלמיד: אני בא מהעיר חיפה, אני גם נציג של מועצת התלמידים והנוער העירונית.

תלמיד: אני דובר מועצת התלמידים והנוער הארצית, ושם יש לנו את השיתוף עם הרשות העירונית שלנו.

תלמיד: שם אתה רואה את שיתוף הפעולה ואת הדרכים ואת הפתרונות המאד מאד יצירתיים שבעיר חיפה אני יכול לתת לכם את 'קיץ 10 ו-10' שזה בעצם מתן פתרונות ותעסוקה לבני הנוער, כדי שהם לא יתדרדרו לאלכוהול.

תלמיד: אני רק רוצה לחדד את הנקודה הבאה.

תלמיד: היום ההורים איבדו את עצמם.

תלמיד: זה מה שהם באים ומספרים לנו.

תלמיד: אם אני רואה מנהל של בית ספר מהמובילים של חיפה ביחד עם מישהו מוועד ההורים הבית ספרי שלו באים ומבקשים שאנחנו נאכוף על הנוער שלא יוכלו לצאת מהבית בשעה עשר, וזה משהו שקרה, שביקשו לשים עוצר על בני הנוער, אז אני מציע לנו כחברה, בואו נסתכל איך אנחנו מטפלים בבעיה הזאת, בואו נראה איך אנחנו יוצרים את הדיאלוג בין ההורים ובין הילדים שלהם, לא התלמידים.

תלמיד: הורה לילד.

תלמיד: כי זה אחד הכלים הכי משמעותיים שיש לנו כחברה.

תלמיד: אני מסתכל על ההורים שלי כמודל לחיקוי והערצה ואני בטוח שככה זה אצלכם ואצל כל אדם ואדם.

תלמיד: אני כן מציע שנחזק את הנקודה הזאת, כי חבל לי באופן אישי שההורים יאבדו את האחיזה שלהם בשטח ובעצם בילד שלהם.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: אני מסכם את הישיבה.

ג'מאל זחאלקה: קודם כל הוועדה רשמה בפניה את סקירתו של ד"ר יוסי הראל-פיש על המגמות, על שינוי מגמה לטובה בעניין אלימות ובשימוש באלכוהול.

ג'מאל זחאלקה: הוועדה מבקשת שיוצגו בפניה נתונים על עניין הסמים ומה המצב, גם מהמשטרה וגם, ואני חושב שאנחנו נעשה ישיבה מיוחדת לעניין הסמים והסוגים השונים של הסמים וחשוב שיהיו בידינו נתונים.

ג'מאל זחאלקה: לא מספיק הרגשה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר ההרגשה שלי שהסמים הקשים הם יותר נפוצים היום מאשר בעבר, כלומר האם יש מעבר לסמים קשים יותר.

ג'מאל זחאלקה: אז אם נשארים באותו מספר אבל יש יותר סמים קשים – אז המצב מחמיר.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, גם על זה צריך לשים את הדעת.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו כוועדה מחזקים את עבודתה של הרשות למלחמה בסמים וקוראים להגברת התקציב שלה, להגדלת התקציב בשנה הבאה, אנחנו נפעל למען זה כי כל הרפיה בנושא העבודה שהרשות עושה ומשרד החינוך עושה, תביא להתפרצות מחודשת של המצב.

ג'מאל זחאלקה: כלומר זה לא מצב שאנחנו עשינו את העבודה ויכולים ללכת הביתה.

ג'מאל זחאלקה: זה מאמץ מתמיד וצריך תמיד להתמודד עם בעיות חדשות שקמות.

ג'מאל זחאלקה: ולכן המאמץ הקיים צריך להימשך, צריך להגביר אותו, צריך ללמוד וצריך לראות גם את המגמות החדשות בשימוש בסמים, השיטות החדשות, גורמי הסיכון החדשים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו קוראים גם למשרד החינוך ולרשות למלחמה בסמים לשתף יותר ולמועצת התלמידים כמובן.

ג'מאל זחאלקה: הגורם שאני רואה שהשיתוף שלו הוא חסר במידת מה הוא הגורם של ההורים ושל וועדי ההורים ברמה הבית ספרית.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהכנסת ההורים לעניין תגרום לשינוי עוד יותר, ולהדק את המצב, להדק את הפיקוח על מה שקורה בתחום הסמים.

ג'מאל זחאלקה: מעורבות ההורים היא אולי הצעד הבא החשוב ביותר, המשמעותי שאנחנו מקווים שיהיה בשנים הבאות.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שגם הרשות וגם משרד החינוך יעבירו לנו תכניות כיצד לשלב את ההורים במאבק בסמים ובאלכוהול ובאלימות בבתי הספר ואצל בני הנוער.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.