ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 521, 2011-12-26 11:30

אלכס מילר: אנחנו ממשיכים בסדר היום.

אלכס מילר: התאריך 26 לדצמבר בכסלו תשע"ב, הנושא – הפיקוח על מבחני בקרות נוח האירועים בכפר קאסם.

אלכס מילר: רבותיי, אני אומר לכם, אני בימים האחרונים, ככה, בימים האחרונים, אני מסכם את שנת פעילותי כיושב-ראש הוועדה, אנחנו כל חצי שנה נמצאים כאן על טוהר המידות.

אלכס מילר: וזה דבר שהוא דבר לא מקובל.

אלכס מילר: אנחנו מדברים על הנושאים, אנחנו נותנים את ההמלצות שלנו ובסופו של דבר, אנחנו נתקעים שוב עם אותן הבעיות.

אלכס מילר: והטענה שלי היא טענה כמובן לכל אלו שעומדים בראש המערכת, גם במערכת המוניציפאלית וגם במערכת החינוך.

אלכס מילר: כי מישהו חייב לקחת על עצמו את האחריות המלאה.

אלכס מילר: לא עולה על הדעת שיש לנו פה מצב של העתקה סיטונאית בבתי-הספר.

אלכס מילר: לא יעלה על הדעת שהעניין הזה פרוץ.

אלכס מילר: לא יעלה על הדעת שלא נוקטים יד קשה שאין מנגנון הרתעה מול כל אלו שרק חושבים לנצל בעצם את מעמדם כדי לאפשר לתלמידים את המצב של העתקות וזה כל מקרה לגופו.

אלכס מילר: היה לנו מקרה של דליפת המבחנים האלו, היה לנו מקרה בכך שלא היה פיקוח מספיק הדוק בתוך הכיתות.

אלכס מילר: רבותיי, אנחנו מדברים על מצב שכל המדינה שלנו נהנית מהמשאב שהוא המשאב הכי עיקרי, וזה המשאב האנושי.

אלכס מילר: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו מצב שנכנסים למנגנונים של אקדמיה, אנשים שלא ראויים להיות שם, כי הם קיבלו ציון, הם קיבלו ציון לא כדרך הישרה וכל אלו שלמדו והשקיעו והתאמצו, לא יכולים להיכנס כי מקומם נתפש על-ידי אלו ששיקרו ועשו את זה בדרך הלא חוקית.

אלכס מילר: וכך, אנחנו נקיים כאן דיון.

אלכס מילר: אני גם רוצה לשמוע התייחסות למקרה הספציפי שהיה בכפר קאסם.

אלכס מילר: אני גם מבין שזה לא המקרה הראשון שקרה.

אלכס מילר: אני גם רוצה לשמוע מה קורה בנושאים האחרים, אם זה קשור למבחני מיצ"ב שאני גם שמעתי שגם שם היתה איזה שהיא בעיה.

אלכס מילר: רבותיי, אתם חייבים והאצבע מכוונת למשרד החינוך.

אלכס מילר: אתם חייבים להתחיל לעשות את העבודה הנדרשת בכל הנושא הזה.

אלכס מילר: יש לכם מנהלת מחוז ואני עכשיו, אני גם רוצה לשמוע איך הגענו למצב של פסילה של 300 בגרויות.

אלכס מילר: רק בבית-ספר אחד.

אלכס מילר: במקום שכבר אני שמעתי שזה לא פעם ראשונה.

נאדר סרסור סרסור: זה לא שמועות, זה עובדות, אדוני.

אלכס מילר: לא צריך לעזור לי, תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: זה בעניין הזה.

אלכס מילר: טוב, אנחנו נתחיל קודם כל עם הדיווח של משרד החינוך על המקרה.

אלכס מילר: אני אתן גם, יש לנו נציגים של מי?

אלכס מילר: של ההורים?

אלכס מילר: של בית-הספר?

אלכס מילר: מי נמצא כאן?

אלכס מילר: גם ראש העיר?

אלכס מילר: בבקשה.

אלכס מילר: לאט לאט, זה ביחס לנושא הפרטני ובאופן כללי אני גם מבקש שבמקביל תתייחסו לכל הסיפור הזה, משרד החינוך ושלטון מקומי, בכל מה שקורה בעניין של ההעתקות.

אלכס מילר: בבקשה, גברתי.

מיכל כהן: אני סמנכ"לית המינהל הפדגוגי.

מיכל כהן: אני רוצה ברשותך, אדוני, להתייחס קודם כל למהלכים הכוללים שמשרד החינוך עושה בנושא פיקוח על טוהר הבחינות ולצידי יושב ד"ר משה דקלו שיתייחס למקרה הספציפי.

מיכל כהן: אני רוצה לומר שבמנותק כרגע מהמקרה הספציפי הזה שנדון בו, אני רוצה לדווח על מה עושה משרד החינוך בשנתיים וחצי האחרונות בנושא טוהר הבחינות.

אלכס מילר: על זה דיווחתם לנו לפני חצי שנה, על מה שהיה לנו.

מיכל כהן: כן.

אלכס מילר: איפה זה היה?

אלכס מילר: בסכנין.

מיכל כהן: אני רוצה לומר, אדוני אמר שהגיע הזמן שמשרד החינוך יעשה ושמנהלת המחוז, אז לעניין הזה אני רוצה להתייחס.

אלכס מילר: היה שינוי ממה שקרה.

מיכל כהן: מייד.

מיכל כהן: אנחנו הגברנו את כל נושא הבקרה על מבחני הבגרות, סימנו מקומות שבהם ראינו שיש רצף של התרחשויות לאורך השנים, ושם הכנסנו בקרים לאורך כל זמן המבחן.

מיכל כהן: זאת אומרת, אתה יודע, לפעמים שולחים בקרים בתחילת המועד או בסוף המועד, במקרים הבודדים שאנחנו מסמנים כמקרים שיש בהם קושי של טוהר הבחינות, אנחנו משאירים את הבקר לאורך כל ההתנהלות של המבחן.

מיכל כהן: יתרה מזאת, פרסמנו תוכניות, שהרי אנחנו.

מיכל כהן: .

אלכס מילר: מה הסמכות של הבקר, במידה והוא מזהה שיש בעיה?

מיכל כהן: הבקר צריך לרשום דיווח על מה שקרה במועד הבחינה.

מיכל כהן: אחר-כך, אחרי שהוא מוסר..

מוחמד ברכה: רק לרשום דיווח או גם לציין איזה טופס וגם לדווח לבית-הספר וגם לדווח לרשות המקומית?

מיכל כהן: הבקר מדווח למשרד החינוך.

מיכל כהן: הבקר מדווח למשרד החינוך על מה התרחש בזמן הבחינה.

מיכל כהן: הוא לא רשאי לא לשפוט, לא לדווח לאחרים, הוא צריך לדווח למשרד החינוך.

מוחמד ברכה: אם התקלה היא קונקרטית לתלמיד אחד, איך הוא?

מיכל כהן: תנו לי רק להשלים ואם יהיה חסר, את כל השאלות אנחנו נעלה.

מיכל כהן: יתרה מזאת, לאחר שהבקר מדווח למשרד החינוך, מי שבודק מחברת מחברת, תלמיד תלמיד, בכלל לא קשור ברמה הקולקטיבית, זה משרד החינוך.

מיכל כהן: על משרד החינוך להוכיח או לא להוכיח, במקרה שיש לה ספק קל שבקלים, אנחנו לא פוסלים מחברת.

מיכל כהן: לא פוסלים מחברת, אין לנו עניין קולקטיבי.

מיכל כהן: עלינו חובת ההוכחה אם לאשש את החשד, זאת אומרת להראות שזה לא רק חשד אלא שיש ראיה ורק במקרה הזה אנחנו פוסלים.

מיכל כהן: בוועדה שיושבת במשרד החינוך יש נציגים רבים שלא היו במועד הבחינה, שלא מוטים משום היבט, שזו ועדה מקצועית לכל דבר ועניין, של האגף החינוך על יסודי, של אגף הבחינות, של המזכירות הפדגוגית.

מיכל כהן: לכן, אין פה עניין קולקטיבי.

מיכל כהן: אין פה.

מיכל כהן: לצערי יש פה תמונה קולקטיבית כרגע בסיפור של המסה של הבחינות, אבל משרד החינוך לא בוחן.

מיכל כהן: אני רוצה אבל לומר משהו, לכאורה משרד החינוך יושב פה מנגד.

מיכל כהן: אנחנו לא מנגד.

מיכל כהן: כל ילד שמצליח במערכת החינוך, זו הצלחה שלנו.

מיכל כהן: כל ילד שעובר את הבחינות בגרות, זו הצלחה שלנו.

מיכל כהן: אבל אנחנו, במקום לבוא ולומר – ההישג בכל מחיר, ההישגים צריכים להיות בדרך המלך, בדרך ההוגנות והיושר ואנחנו רוצים שילדים ישיגו, כל ילד שלא משיג, אנחנו חשים שאנחנו לא עשינו את מירב העבודה.

מיכל כהן: אבל אין שום סיכוי בעולם שאנחנו נשיג תעודת בגרות והיא לא בדרך הישר.

מיכל כהן: עכשיו, יתרה מזאת, גם לאחר שהיתה ועדה וילד ערער, אנחנו בודקים מחדש, אנחנו לא נצמדים למה שהוועדה אמרה.

מיכל כהן: אם ילד חושב שנעשה לו עוול שלא, שזה לא מוצדק, שהוא חושב שיש עוד סיבה לדון בתיקו, אנחנו דנים ילד-ילד, מחדש.

מיכל כהן: עכשיו למקרה הספציפי, אני אבקש שד"ר דקלו, מנהל אגף הבחינות, ידבר.

מוחמד ברכה: אם הוא מערער, הטופס עומד לרשותו?

מיכל כהן: העל עומד לרשותו.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, אם הוא מבקש את הטופס, זה יעמוד לרשותו?

מיכל כהן: כן.

ד"ר משה דקלו: המקרה הזה צף בגלל אמירה שמדובר על חשודי פיקוח שלנו, אבל אני רוצה קצת לתת תמונה אחרת לגמרי.

ד"ר משה דקלו: אלה שלא צפו, אלה שלא צפו, יש 123 מקרים, 123 מחברות שבכלל סומנו כחשודים באי-קיום טוהר הבחינות, רק מתוך המחברת.

ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, דברים כמו שהעתיקו את אותה שגיאה ממחברת למחברת.

ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, התמונה היא לא רק המקרה שדיברנו עליו, אלא מחברת הגיעה סטרילית, ללא סימון, איש לא יודע על אירוע חיצוני שהיה, הגיעו ויש לנו עוד 123 מחברות, כאלה שהועתקו שגיאות של תלמידים מתלמיד לתלמיד.

אלכס מילר: באותו בית-ספר?

ד"ר משה דקלו: באותו בית-ספר, אני מדבר רק על הבית-ספר.

אלכס מילר: נוסף ל- 300?

ד"ר משה דקלו: נוסף ל- 238 האלה שסומנו כחשודי פיקוח, ואנחנו קוראים לזה, יש עוד תשעה חשודי השגחה, שהמשגיח כתב.

ד"ר משה דקלו: כל המקרים שמתרחשים בשלב הראשוני, נקראים בשפה שלנו חשודים.

ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, עד אשר החשד הזה לא הולך למחיקה כתוצאה מזה שאנחנו מפקפקים ואין לנו עובדות, אז החשד נשאר.

ד"ר משה דקלו: לעולם, לעולם, אנחנו פותחים את המערכת שלנו לערעורים.

ד"ר משה דקלו: תלמידים יכולים לערער, יכולים לחזור ולערער ויכולים להגיע לוועדת ערעורים עליונה.

ד"ר משה דקלו: אנחנו פוחדים הכי הרבה פוחדים, מהעובדה שפגענו בילד.

ד"ר משה דקלו: זה לא מענייננו לפגוע בילד.

ד"ר משה דקלו: אבל זה כן מענייננו שאם ילד ילך ללמוד רפואה והוא העתיק במבחן בביולוגיה, זה מענייננו שזה לא יקרה.

נאדר סרסור סרסור: זה הגיע לידיעת בית-הספר?

אלכס מילר: סליחה, אדוני.

אלכס מילר: אתה פעם ראשונה אצלנו כאן?

נאדר סרסור סרסור: אני לא פעם ראשונה אבל אני ראש העיר.

אלכס מילר: אתה ראש העיר ואתה תקבל זכות דיבור מתי שאתה תקבל זכות דיבור.

נאדר סרסור סרסור: אבל שאלה, שאלה.

אלכס מילר: לא, זה לא עובד ככה.

אלכס מילר: נא להירגע.

אלכס מילר: בבקשה.

ד"ר משה דקלו: בחינות הבגרות הן בחינות שמגיעות Top down, זה כאילו מערכת חיצונית שמגיעה אל תוך בית-הספר, מבצעת את הבחינה ומושכת את עצמה אחורנית, ואז היא מדווחת למשרד החינוך.

ד"ר משה דקלו: מטה משרד החינוך ואגף הבחינות הוא המערכת המרכזית שמבצעת את בחינות הבגרות.

ד"ר משה דקלו: אנחנו שוקלים ואנחנו עומדים מול שני גורמים.

ד"ר משה דקלו: אחד – מול הילדים עצמם, שניים – מול המערכת המחנכת, קרי – הנהלת בית-הספר ומנהל בית-הספר.

ד"ר משה דקלו: יש פה אחריות מאוד גדולה להנהלת בית-הספר.

ד"ר משה דקלו: הנהלת בית-הספר, עם צוות המורים, צריכים להיות כאלה שמובילים את התהליך החינוכי ובחינת הבגרות היא חלק מהתהליך החינוכי הכולל שלנו.

ד"ר משה דקלו: זה לא מדובר בשנה, אלא מדובר ב- 12 שנות לימוד והכל מתרכז בתוך הבחינה הזו.

ד"ר משה דקלו: אנחנו מאוד מבינים את המתח, אנחנו מאוד מבינים את הלחץ של הילדים, אנחנו מאוד משתדלים לתת אווירה טובה.

ד"ר משה דקלו: אבל אם וככל שמגיע לתוך בית-הספר תהליך בלתי תקין, אנחנו לא נאפשר אותו.

ד"ר משה דקלו: לבית-הספר הזה, במקרה הספציפי הזה, יצא מכתב התראה כבר ב- 24 בינואר על-ידי הגב' מיכל כהן שפה לימיני, שאנחנו מודיעים להם שיש להם 304 מחברות פסולות ואנחנו נשקול את התהליכים שלנו בשנה הבאה.

אלכס מילר: רגע, לפני המבחן יצא המכתב?

ד"ר משה דקלו: אני מקריא פה מכתב, מהשנה הקודמת.

ד"ר משה דקלו: של שנה קודמת.

ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, לצערי, מה שקרה כאן, זה שלמרות ההתראה, למרות שהודענו לבית-הספר – חברים, 304 מחברות פסולות, אנחנו ננקוט אמצעים.

אורי אורבך: 304 מחברות פסולות?

ד"ר משה דקלו: פסולות, כן.

אורי אורבך: מה, מישהו עמד והקריא את התשובות?

ד"ר משה דקלו: אז יש כל מיני וריאנטים ולנו אסור, אדוני חבר הכנסת, לנו אסור להתבסס על שמועות.

ד"ר משה דקלו: אנחנו חייבים להתבסס.

אורי אורבך: לא, אבל מצאתם 300 מחברות.

ד"ר משה דקלו: לא, בשנה שעברה.

אורי אורבך: לא משנה מתי.

אלכס מילר: רגע, זה שנה שעברה, יש 300 והשנה גם 300?

ד"ר משה דקלו: והשנה יותר מ- 300.

ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, התופעה בבית-הספר הזה חוזרת על עצמה.

ד"ר משה דקלו: מנהל בית-הספר מחזיק מכתב התראה מה- 24 לינואר 2011.

ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, אנחנו, שנה אחרי מכתב ההתראה כמעט, ועכשיו אנחנו שומעים שבית-הספר לא מרוצה ממשהו ואנחנו נבדוק את זה לגופו של עניין.

אלכס מילר: אתם עשיתם איזה שימוע למנהל?

ד"ר משה דקלו: נכון.

אלכס מילר: איפה?

ד"ר משה דקלו: מיכל, את רוצה שאני אקריא את המכתב שלך?

ד"ר משה דקלו: אז יש פה את המכתב, אני מוכן להביא אותו כעדות לוועדה, על המכתב, הוא יצא, סליחה, ב- 6 בינואר 2011, בחתימתה של הסמנכ"לית.

ד"ר משה דקלו: לכב' אמין עיסא, לאור העובדה כי במועד בחינות קיץ ובמועד ב', תש"ע, 2010, לא נשמר טוהר הבחינות בבית ספרכם (מספר מחברות חשודות – 304), ובעקבות השימוע שנערך עמכם בתאריך 24.11.2010, החלטתי כדלקמן: א.

ד"ר משה דקלו: לאפשר לבית-הספר להשלים המהלך החינוכי הערכי, כפי שהתחייבתם במהלך השימוע.

ד"ר משה דקלו: ב.

ד"ר משה דקלו: במידה ולא תשתפר משמעותית התנהלות בית-הספר בכל הקשור לשמירה על טוהר הבחינות, אמליץ בפני המנכ"ל על הסרת ההכרה בציון השנתי של בית-הספר, למועדים קיץ תש"ע וחורף תשע"ב, 2012.

ד"ר משה דקלו: אני מאחלת לך, אמין, ולבית ספרך, הצלחה.

ד"ר משה דקלו: זה המכתב שיצא ב- 6 לינואר 2011.

ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, אנחנו עומדים פה בסיטואציה שהנה נקטנו צעדים, הנה עשינו שימוע, והנה התופעה חוזרת על עצמה.

ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, ובכל-זאת, אנחנו לא ממהרים לפסוק, לא לגבי ילד ולא לגבי בית-ספר, עד אשר אנחנו לא נמצה את התהליך הבירור שלנו עם עצמנו ועם בית-הספר.

אלכס מילר: מי היו המפקחים שהיו בכיתות בזמן שזה קרה?

ד"ר משה דקלו: אנחנו, התהליך שלנו הוא כדלקמן: יש לנו משגיחים שאנחנו שוכרים אותם לצורך העניין הזה.

ד"ר משה דקלו: משגיחים שאנחנו שוכרים אותם.

דובר: כחברה, לא באופן אינדיווידואלי, כל אחד בנפרד.

אורי אורבך: מורים, מורים למקצועות.

ד"ר משה דקלו: גם מורים, אנשים בעלי תעודת בגרות, כמובן שאין להם אינטרס, ואנחנו מתדרכים אותם לפני כן, נותנים להם ערכה, מסבירים להם מהם הכללים.

ד"ר משה דקלו: נותנים להם ערכה, נותנים להם את הכללים.

אלכס מילר: היה איזה שהוא היערכות מיוחדת למבחני הבגרות בבית-הספר, או שעבדתם לפי מה שנהוג?

ד"ר משה דקלו: אנחנו מגבירים את הפיקוח, אנחנו מתדרכים אותם, אנחנו עכשיו התחלנו כבר את התדרוכים של החורף הקרוב, שמתחיל ב- 9 בינואר.

ד"ר משה דקלו: אנחנו בכל מקרה של בית-ספר שהוא, סליחה שאני אומר, התופעה חוזרת על עצמה הוא מועד..

אלכס מילר: אתה לא הבנת את שאלתי.

אלכס מילר: אני שואל אותך א', אתה עונה לי ב'.

אלכס מילר: מנהלת מחוז מקבלת, יש לה התרעה על בית-ספר מסוים, או על כמה בתי-ספר שיש שם, בעבר היו חשדות.

אלכס מילר: היא צריכה עכשיו לעשות את הבגרויות בבתי-הספר.

אלכס מילר: היא יודעת שיש לה כמה נקודות איפה שיכול להיות שיש בעיות.

אלכס מילר: מהרגע שהיא יודעת עד מה נעשה, האם היו איזה שהם שינויים?

אלכס מילר: האם המנגנון נשאר אותו מנגנון כמו לשאר בתי-הספר או שספציפית לבתי-ספר, היה איזה שהוא שינוי?

ד"ר משה דקלו: אנחנו עושים תהליכים של עבודה אתם.

ד"ר משה דקלו: ספציפית לגבי בית-הספר הזה, המפקח הכולל והממונה על החינוך.

ד"ר משה דקלו: .

אלכס מילר: אני רוצה להבין מה המדיניות של משרד החינוך, של מנהלת המחוז, כלפי בתי-ספר, שהיו בעבר מקרים של העתקות.

ד"ר משה דקלו: אני ישבתי, אני ביום שני לפני שבועיים, ישבתי עם כל מנהלי מחוז מרכז, בטייבה, ושוחחנו עם מנהלי בתי-הספר של המחוז, על הסוגיה הזאת.

אלכס מילר: אחרי ההעתקה?

ד"ר משה דקלו: בוודאי.

אלכס מילר: אני שאלתי אותך מה קרה בין לבין.

ד"ר משה דקלו: יושבים גם.

מיכל כהן: אנחנו עושים תהליך, שוב, אנחנו אומרים שטוהר הבחינות זה לא רק כמו שאתה אומר, ואתה צודק, לשלוח בקרים, כל שנה ולומר יש חשדות.

מיכל כהן: אנחנו עושים תהליך ערכי.

מיכל כהן: פרסמנו מה, איך צריך לעשות.

מיכל כהן: בית-הספר התחייב.

מיכל כהן: אנחנו עושים שימוע, אנחנו צובעים את בית-הספר במקום שאנחנו, בהתייחסות שלנו, עושים תוכנית חינוכית ערכית.

מיכל כהן: אני רוצה להזכיר פה, כרגע זה צף תקשורתית, במקומות מועדים יש לנו התייחסות ספציפית.

מיכל כהן: מה לעשות שבתהליך חינוכי, זה לא רק ללחוץ על הכפתור ולשלוח את הבקרים.

מיכל כהן: לצערי, לצערי, התמונה עדיין לא שונה משנה לשנה וצריך פה לקבל החלטות, בדיוק כמו שכתבתי במכתב בינואר, צריך לקבל החלטות, מנכ"ל משרד החינוך בשנה קודמת אסף את כל בתי-הספר שבהם היתה בעיה, כולל בית-הספר הזה, אסף ו/או יודיע למנהלים שהוא ישלול מהם את ההכרה במבחני, הכרה בציוני המגן.

מיכל כהן: בית-הספר הזה הוא אחד מבתי-הספר ולכן אנחנו עושים תהליך ממוקד בבתי-הספר הללו.

מוחמד ברכה: מה זאת אומרת תהלך ממוקד?

מיכל כהן: תהליך חינוכי, ליווי המנהל, ליווי המנהלים.

מוחמד ברכה: אם היה חשד בשנה שעברה.

אלכס מילר: למה לא הגברת פיקוח?

מיכל כהן: הגברנו, הגברנו.

אלכס מילר: אני פשוט רוצה לתאר לעצמי את המצב.

אלכס מילר: אני יושב בכיתה עכשיו, תחשבו, רבותיי, אתם יושבים בכיתה, אתם צריכים עכשיו לעשות, הרי אנחנו לא, זה תלמידים בכיתה י"א?

אלכס מילר: י"ב?

אלכס מילר: איזה כיתה, י"ב?

אלכס מילר: י"א, י"ב, הם לא מנותקים מהמציאות, הם יודעים שעומד לפניהם מפקח ואם הוא עושה משהו, בקר, בקר, ואם הוא עושה משהו, נפסל לו המבחן.

אלכס מילר: איך הגיעו למצב שיש שם?

אלכס מילר: אז או ששיתפו אתם פעולה, או שמישהו היה חסר אנשים.

אלכס מילר: אני שואל אתכם, אתם הייתם צריכים לקבל מצב של מי האנשים שנכנסים לשם.

אלכס מילר: האם היה איזה שהוא השפעה על האנשים האלו?

אלכס מילר: מאיפה הם באו?

אלכס מילר: איך הם נבחרו?

אלכס מילר: יש לכם מצב של שנה אחרי שנה.

אורי אורבך: גם לא כל אחד מוכן להגיע למקומות האלה.

אלכס מילר: לא חסר.

אורי אורבך: אל תגיד לי אין בעיות.

אורי אורבך: אני יודע, אני לא אומר לך בהשערה.

אורי אורבך: אני יודע, סליחה, מה אנחנו פה הולכים סחור סחור?

אורי אורבך: יש תופעה, יש בעיית העתקות בכל המדינה.

אורי אורבך: יש מאפיינים מיוחדים בבתי-ספר ערביים שבהם יש העתקות.

אורי אורבך: בבתי-ספר ערביים שבהם יש העתקות.

אורי אורבך: לא בכל בתי-הספר הערביים.

אורי אורבך: מאפיינים מיוחדים.

אורי אורבך: אחד המאפיינים הוא, אחד המאפיינים, שמפקחים.

אורי אורבך: .

אלכס מילר: בקרים.

אורי אורבך: בקרים, מפחדים לבוא לחלק מהמקומות בגלל איומים שהיו בעבר.

דובר: משגיחים.

אורי אורבך: משגיחים.

אורי אורבך: משגיחים, הבוחנים והמעריכים הבכירים, כל זה הם יושבים בחדר ממוזג, אין להם מה לפחד.

מסעוד גנאים: אורי, אורי, אלה חברות, מי שמשגיחים, אלה חברות.

מסעוד גנאים: מי שלא רוצה, יש מישהו במקומו שיבוא.

מסעוד גנאים: אני לא חושב שזאת הבעיה.

מוחמד ברכה: להצביע כאילו על עבירת טרור, אתה פשוט הולך רחוק, אורי.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורבך אמר שהוא שמע שמועה.

אורי אורבך: לא שמועה.

אורי אורבך: סליחה, לא שמעתי שמועה.

אורי אורבך: אני יודע.

אלכס מילר: שיש איומים על המשגיחים.

אורי אורבך: אני מוכן לשאול על זה עוד שאלה ונשמע את התשובה.

אורי אורבך: האם היו מקרים שבהם משגיחים או יש מקרים, יש תופעה, לא אחד פעם, שחוששים לבוא לבתי-ספר ערביים, בגלל או אלימות או אווירת אלימות או אווירת איום שהיתה שם בעבר?

ד"ר משה דקלו: ראה, גם אנחנו חיים על השמועות האלה, אבל אנחנו, עד שלא נבסס אותם, אנחנו לא יכולים לומר שום דבר בעניין הזה.

אלכס מילר: קיבלת מידע, איזה שהוא מידע שמשגיח כזה או אחר לא מוכן ללכת?

דובר: המשגיחים לא באים מבני-ברק, הם באים מכפרים אחרים.

דובר: מה הסיפור?

ד"ר משה דקלו: אנחנו, בכדי שלא יהיה חס וחלילה איזה שהוא ניגוד של תחושות, אז אנחנו דואגים שהמשגיחים שלנו, נניח, בטירה יבואו מטייבה, שלא יהיו מאותו כפר.

ד"ר משה דקלו: שלא יהיו מאותו כפר.

מסעוד גנאים: מאותה סיבה, המורים הם אינם המשגיחים.

ד"ר משה דקלו: שלא יהיו.

ד"ר משה דקלו: כך בגליל.

ד"ר משה דקלו: אנחנו גם דואגים להסעות של משגיחים מכפר לכפר, בכדי שיהיה כמה שפחות היכרויות.

ד"ר משה דקלו: כי ההיכרויות האלה פוגעות בטוהר הבחינות, עוד הפעם.

ד"ר משה דקלו: ואנחנו רוצים כמה שיותר לנקות את זה.

אורי אורבך: אבל היו מקרים שמישהו שבכל-זאת בא, לא יהודי, שנגיד אתה אומר, יש לו דעות קדומות.

מסעוד גנאים: אורי, היה מקרה.

אורי אורבך: אני אומר לך שלא מדובר במקרה.

מסעוד גנאים: לא זו הבעיה.

אורי אורבך: זו כן הבעיה.

מסעוד גנאים: לא, אני לא חושב.

אורי אורבך: כי אני לא מדבר על מקרה.

מסעוד גנאים: אולי אם תיתן לי.

מסעוד גנאים: אני הייתי מורה לשעבר, רכז חינוך חברתי, שגם העברתי את כל תוכנית טוהר הבחינות בראשית 2000, היתה איזה תוכנית והעברנו אותה.

מסעוד גנאים: אני לא חושב שזו הבעיה.

מסעוד גנאים: אני מתייחס לבעיה מבחינה ערכית.

מסעוד גנאים: לכן אנחנו פה וזה מה שרציתי להגיד.

מסעוד גנאים: לא להגן על אף אחד שהוא העתיק, לא.

מסעוד גנאים: טוהר הבחינות הוא דבר חשוב מאוד לנו, לנגד עינינו היום זה עתידם וטובתם של התלמידים ולא להכליל ולא להעניש ענישה קולקטיבית.

מסעוד גנאים: אם משרד החינוך באמת תפש מישהו שהוא באמת העתיק, בסדר, שיעניש אותו.

מסעוד גנאים: אבל להעניש קולקטיבית וכולם ועל סמך שיקולים..

מיכל כהן: אין פה ענישה קולקטיבית.

מיכל כהן: אפשר לבדוק את משרד החינוך.

מיכל כהן: מחברת-מחברת.

מסעוד גנאים: גברתי, אני מייעץ לך לשמוע את ועד ההורים ואת העירייה, מה יש לה להגיד, הגרסה שלה, לשמוע אותה.

מסעוד גנאים: טוב אמרת, משה, שאתם לא ממהרים לחרוץ את גורלם, אלא אתם רוצים לשמוע אותם ולשקול וזה מה שאני מבקש בסוף.

מסעוד גנאים: כי בסוף, זה עתידם של התלמידים.

מסעוד גנאים: אסור, אני שמעתי וגם קראתי, על תלמידה שבכלל לא היתה בבחינה והכשילו אותה.

מסעוד גנאים: אני אומר שתשמעו אותם טוב טוב.

מסעוד גנאים: אורי העניין של טוהר הבחינות זה ערך לא רק יקר לך, זה יקר לנו, זו החברה שלנו, אנחנו גם רוצים, אנחנו רוצים גם שילדינו שאת הציונים שלהם ייקחו לא בהעתקה ולא בהדלפה, זה דבר חשוב לנו.

מסעוד גנאים: חשוב לנו להילחם בכל התופעה הזו שהיא מזיקה לנו, בהתחלה.

מסעוד גנאים: רק אנחנו רוצים צדק ולא לחרוץ גורלם ועתידם של תלמידים לחבל בו וענישה קולקטיבית.

אלכס מילר: טוב, בסדר.

אלכס מילר: כן, ראש עיריית כפר קאסם, בבקשה.

נאדר סרסור סרסור: צהריים טובים, רבותיי.

נאדר סרסור סרסור: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, אנשי משרד החינוך, קהל נכבד.

נאדר סרסור סרסור: קודם כל, אני מודה לכם על שהזמנתם אותנו ואת חבריי להופיע בפניכם, לפרוש את הגרסה שלנו בעניין של מה שנקרא העתקה מסיבית, שלטעמי, אני אומר, זה עונש קולקטיבי.

נאדר סרסור סרסור: חבל לי, כי ההזמנה הזו נוצרה עקב בעיה קשה מאוד.

נאדר סרסור סרסור: אני כראש עיר, של כפר קאסם, בוגר האוניברסיטה העברית, מוסמך בכימיה, בוגר תואר ראשון במשפטים, לפני שנבחרתי, לימדתי 26 שנים, הייתי אחד המורים המובילים בתחום הכימיה.

נאדר סרסור סרסור: בחנתי תלמידים, תיקנתי לתלמידים, שמרתי על טוהר הבחינות בכל מאודי.

נאדר סרסור סרסור: מהיום הראשון שאני נכנסתי לעירייה, זה המוטו שלנו בעירייה הנוכחית הזאת, החדשה, מזה שלוש שנים.

נאדר סרסור סרסור: והנה, אנחנו מודעים לתופעה לצערי הרב, של פסילה של 300 מחברות, של פסילה של משגיח.

נאדר סרסור סרסור: אני מפנה את רבותיי לחוזר המנכ"ל בסעיף 4.3, נאמר שם במפורש – אם משגיח רוצה לפסול מחברת או חוברת או דברים כאלו, במהלך הבחינה, הוא חייב לעשות את זה וחייב לרשום את זה בדו"ח שאדוני המנהל ייראה אותו ויקבל עותק ממנו.

נאדר סרסור סרסור: לצערנו הרב, אנחנו לא קיבלנו לא עותקים, קיבלנו מחברות וטפסים שהם ריקים לגמרי, חתמה, חתמו עליהם המשגיחים והמשגיחה הראשית ואין דובים ואין יער בבית-ספר תיכון כפר קאסם.

נאדר סרסור סרסור: מה קרה שם?

נאדר סרסור סרסור: אנחנו נודע לנו אחרי תקופה של חודש וחצי, נשלח לאדוני המנהל מכתב, אני סימנתי אותו ב- א', הודעה על חשד במערכת השגחה, בקרה ופיקוח, על הפרת טוהר הבחינות, מועד קיץ 2011.

נאדר סרסור סרסור: אני מפנה את אדוני לפסקה 2 במכתב של דודו הלוי.

נאדר סרסור סרסור: החשד נקבע על-פי דו"ח ממערכת ההשגחה או הבקרה.

נאדר סרסור סרסור: מצ"ב טופס חשד באי-קיום טוהר הבחינות.

נאדר סרסור סרסור: קודם כל, הטופס החדש הזה, לא הגיע לבית-הספר.

נאדר סרסור סרסור: מכאן נשללה זכות השימוע של התלמידים.

נאדר סרסור סרסור: אם אין טופס חשד, התלמיד שרוצה לעשות ערר או ערעור או ללכת לערכאות אחרות, נפסל ממנו, כי אין לו את הטופס שמראה על החשד שהיה.

נאדר סרסור סרסור: אם זו היתה העתקה או אם זה היה חשד שהוא דיבר עם החבר שלו, במהלך הבחינה.

נאדר סרסור סרסור: אם דיבר על מהלך הבחינה, אני מפנה אתכם לסעיף 4.3 בחוזר המנכ"ל, שם המשגיחים שלכם במשרד החינוך, אדוני, צריכים ללכת לפי חוזר המנכ"ל.

נאדר סרסור סרסור: אם אני הולך לפי חוזר מנכ"ל בעיריית כפר קאסם, מנכ"ל משרד הבריאות, מנכ"ל משרד החינוך, המשגיחים חייבים גם ללכת לפי ההוראות של חוזר המנכ"ל.

נאדר סרסור סרסור: אנחנו נמנע ממנו זכות השימוע, לתלמידים שלנו, אני מפנה אתכם גם יש איזה פסק-דין של אביחי מירושלים, בשנת 2006, בגלל שנמנעה ממנו זכות השימוע, בית-המשפט הפך את החלטת משרד החינוך.

אורי אורבך: ממי המכתב הזה?

נאדר סרסור סרסור: המכתב הזה מדודו הלוי.

אורי אורבך: מה תפקידו?

נאדר סרסור סרסור: מנהל אגף הבחינות.

אורי אורבך: זה לא המשגיח שישב בכפר-?

נאדר סרסור סרסור: המשגיח, אדוני, לא רשם כלום בחוברת.

נאדר סרסור סרסור: אני אתן לך דוגמה של חוברות.

אורי אורבך: אבל המחברות מגיעות, יש משגיח, יש בוחן, נכון?

אורי אורבך: בודק.

מוחמד ברכה: לא, הפסילה לא באה מהבוחן.

מוחמד ברכה: הפסילה לא באה מהבוחן.

מוחמד ברכה: הפסילה באה מהמשגיח, שלא רשם שום דבר.

מוחמד ברכה: רשם שהכל תקין.

נאדר סרסור סרסור: אדוני, בוא נפרק את החבילה של ה- 300, בוא נפרק את החבילה של ה- 300 לשני סוגים של חשד.

אלכס מילר: תפסיקו פה עם החומרים שרצים כאן.

נאדר סרסור סרסור: אני רוצה, ברשותך אדוני היושב ראש.

נאדר סרסור סרסור: אנחנו בכפר קאסם, חלק הארי שלנו, חלק הארי של התושבים הם אנשים במעמד הביניים, אקדמאים, שמשקיעים בילדים שלהם הון תועפות, מבחינת זמן, מבחינת כסף, מבחינת לימודים, בכדי שישלחו אותם לאוניברסיטה ויהיו אקדמאים ודור העתיד.

נאדר סרסור סרסור: אם אנחנו נסתכל על המחברות, יש 300 מחברות, חלק מהן נפסלו על-ידי משגיח וחלק נפסלו על-ידי בוחן מקצועי.

נאדר סרסור סרסור: 58 מחברות נפסלו על-ידי בוחן, אנחנו הגשנו ערעור, התקבל, זכינו ב- 17 ערעורים, והשאר אנחנו נמשיך להילחם עליהם ולדרוש את הפסילה, לבטל את הפסילה.

נאדר סרסור סרסור: השאר, כמעט 250, אף אחד לא נגע בהם.

נאדר סרסור סרסור: בא הדו"ח של המשגיח, שבתוך הזה, רשם מה שרשם.

נאדר סרסור סרסור: ללא ידיעת המנהל, ללא ידיעת אף אחד.

נאדר סרסור סרסור: רשם את זה אולי אחרי יומיים, אחרי שבוע, אני לא יודע.

נאדר סרסור סרסור: ו- 250, אני מבקש מאדוני היושב-ראש, ממשרד החינוך, מכולנו, לבדוק אותם אחד-אחד, פרטני, אחד-אחד.

מיכל כהן: אנחנו עושים.

נאדר סרסור סרסור: אתם עושים, אבל אתם לא שלחתם לנו מה הסיבה שאתם פסלתם את זה.

נאדר סרסור סרסור: איך אני, בתור אבא, לא בתור ראש עיר.

נאדר סרסור סרסור: גם יש לי ילדה, ברוך השם, שאין לה את הפסול הזה.

נאדר סרסור סרסור: יש לי ילדה שם, אני רוצה לערער על הפסול שלכם.

נאדר סרסור סרסור: במה אני אערער?

נאדר סרסור סרסור: אערער באוויר?

נאדר סרסור סרסור: אני צריך גושפנקה, אני צריך משהו.

נאדר סרסור סרסור: את המשהו הזה, אתם מנעתם מאיתנו, אז זכות השימוע נמענה ממני.

נאדר סרסור סרסור: לכן, רבותיי, 242 בחינות נפסלו על-ידי משגיחים, שלא כתבו אף הערה בדו"חות שלהם.

נאדר סרסור סרסור: הנה הדו"חות שלהם, אני ברשותך, אדוני היושב-ראש, רק אתן את זה של הפיסיקה, ותראו את זה מול עיניכם.

נאדר סרסור סרסור: הנה, יש כאן, צריך לכתוב למשגיח משהו, בשתי השורות האחרונות, אין אפילו זכר שהיה שם בבחינה משהו – מחדל או מעשה או משהו אחר.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: ועד הורים, בבקשה.

נאדר סרסור סרסור: סליחה, לא סיימתי.

נאדר סרסור סרסור: יש לי עוד כמה דברים.

אורי אורבך: רוצים לרמות את עצמם.

נאדר סרסור סרסור: אני רוצה לסבר את אוזניו של אדוני היושב ראש והנוכחים.

נאדר סרסור סרסור: במקרה, מהבחינות האלו, אני רוצה שמשרד החינוך ישמע אותנו.

נאדר סרסור סרסור: יש לי שתי בנות, שתי בנות שניגשו לאנגלית, לארבע יחידות.

נאדר סרסור סרסור: ארבע יחידות לא נכלל בהם מה שנקרא בוחן E.

נאדר סרסור סרסור: בוחן E הזה, הבנות האלה לא נרשמו אליו, לא קיבלו ציון מגן ולא היו בבית-הספר.

נאדר סרסור סרסור: שתי הבנות האלו, נפסלו ולא נכלל בבחינה.

נאדר סרסור סרסור: לא נכלל כלום.

נאדר סרסור סרסור: נפסלו על-ידי המשגיח שהיה בתוך הזה.

נאדר סרסור סרסור: אדוני, ידידיה בן שמחון, כותב למנהל בית-הספר, מקרה אחר, בו המורה ורכז מקצועות האנגלית בבית הספר, מר עאמל וואליד, מנסה לכאורה להטעות את אגף הבחינות, כאשר יש שתי נבחנות שנתפשו ברשותן חיבור באנגלית והמשגיחה חיברה דו"ח חמור נגד התלמידות וכל זה.

נאדר סרסור סרסור: רבותיי, ב- E, אני רוצה להודיע חגיגית, אין חיבור.

נאדר סרסור סרסור: זה Unseen, זה ברדיו.

נאדר סרסור סרסור: אין חיבור, אין, אין בחינת חיבור, אין כלום.

נאדר סרסור סרסור: אין, הנה, אני יכול להגיש לך.

אורי אורבך: בארבע יחידות יש Unseen.

נאדר סרסור סרסור: E?

נאדר סרסור סרסור: הנה.

נאדר סרסור סרסור: אני מדבר על E, אדוני, אני מדבר על E.

נאדר סרסור סרסור: אורי, הם טענו שנתפשו ב- E, ויש להם חיבור.

נאדר סרסור סרסור: ב- E אין חיבור, אין כלום, הנה.

מוחמד ברכה: לא נדרש חיבור.

נאדר סרסור סרסור: לא נדרש, אין לעשות בכלל חיבור.

נאדר סרסור סרסור: זה חמש, זה יחידה חמישית שאין בה חיבור.

נאדר סרסור סרסור: אז אם נדרש שם, תפשו להם חיבור, אז זאת אומרת שהפסילה היתה פסילה מתוך הבית של באקה אל גרבייה, ולא בתוך.

נאדר סרסור סרסור: אדוני, אני יכול לתת לך.

ד"ר משה דקלו: למה אמרת באקה אל גרבייה?

נאדר סרסור סרסור: במקרה, ככה.

נאדר סרסור סרסור: יצא לי.

ד"ר משה דקלו: לא לא, תסביר.

נאדר סרסור סרסור: יצא לי.

נאדר סרסור סרסור: יצא לי.

אורי אורבך: יש פה דברים פנימיים מדי, אנחנו לא עד כדי כך.

נאדר סרסור סרסור: אז אדוני, מקרה שני, ואני, כאן אני אסיים, המקרה של הפיסיקה.

אלכס מילר: רגע, שנייה.

אלכס מילר: תבינו, אני עכשיו מתחיל פה להיכנס לדברים שהם.

נאדר סרסור סרסור: רק עוד דבר אחד, אדוני.

אלכס מילר: צעיר הייתי, עדיין לא זקנתי, אבל אתה רוצה להגיד לי, אתה רוצה להגיד לי שמשגיח שבא מכפר אחר נוקם בתלמידים שאצלך, בגלל איזה שהוא משהו בין הכפרים?

אלכס מילר: יכול להיות שדבר כזה קורה?

אלכס מילר: משרד החינוך, יש מצב כזה?

אורי אורבך: לא מאמין.

אורי אורבך: צריך להביא אנשים מהכפר עצמו.

אורי אורבך: אז לא ינקמו.

אלכס מילר: לא, אבל אתם מבינים?

נאדר סרסור סרסור: אורי, אתה לצערי הרב, אתה יושב ומשמיע דברים.

אורי אורבך: אל תנקר את עינינו.

נאדר סרסור סרסור: אני לא מנקר.

אלכס מילר: איך אתה אמור לדעת מאיזה כפר יגיע?

נאדר סרסור סרסור: אני מכיר אותו, אני לא מכיר את המשגיח?

נאדר סרסור סרסור: אני כראש עיר, לא נוכחתי בבית-הספר הזה בכלל.

אלכס מילר: OK, הלאה.

נאדר סרסור סרסור: מקרה אחרון, אדוני, המקרה של הבחורים בפיסיקה.

נאדר סרסור סרסור: כל הבחורים שנפסלו על-ידי המשגיח, אני הגדרתי אותם ברדיו – הטובים לטיס.

נאדר סרסור סרסור: הפיסיקאים, האלקטרוניקה, הכימיה, הפיסיקה, וכל הילדים שהכי טובים, בעיוורון הם יכולים לפתור את הבעיה, או הבחינה.

נאדר סרסור סרסור: מה קרה שם?

נאדר סרסור סרסור: שום דבר.

נאדר סרסור סרסור: אחד שמקבל במגן 100, בכל הבחינות הוא קיבל 100, מה הוא צריך להעתיק?

נאדר סרסור סרסור: כלום.

נאדר סרסור סרסור: אז אני אומר, אני אומר, אם הילד העתיק, אין לי שום בעיה, אם יש נקודתי, שאם העתיקו, אם יש נקודתי שהם העתיקו, אני יד ביד עם משרד החינוך, לפסול להם.

נאדר סרסור סרסור: אבל לפסול 300 מחברות, כתוצאה משנה שעברה, מקומם בתוך המחשבה שלכם שבית-הספר הזה הוא בית-ספר שמעתיק, לצערי הרב, אני לא בעסק הזה.

נאדר סרסור סרסור: יש 6,000 מחברות.

ד"ר משה דקלו: ב- 2007, היו 350 מחברות.

נאדר סרסור סרסור: אני לא הייתי שם.

נאדר סרסור סרסור: לא הייתי ראש עיר, הייתי באנגליה.

נאדר סרסור סרסור: לא ידעתי.

נאדר סרסור סרסור: אני רוצה להוסיף מילה אחת, אדוני היושב-ראש.

נאדר סרסור סרסור: בכפר קאסם נבחנו 6,000 מחברות.

נאדר סרסור סרסור: 300 זה חלק קטן ביותר.

נאדר סרסור סרסור: אני, מקומם אותי העניין שהילדים שנפסלו הם הילדים הכי טובים שיש לי.

נאדר סרסור סרסור: הילדים שאני הגדרתי אותם טובים לטיס.

נאדר סרסור סרסור: אני רוצה שמשרד החינוך ינבור, ימצה, ילך עד הסוף, ירד עד שורש העניין ואנחנו אתו ואנחנו רוצים לדעת למה המשגיח פסל 250 מחברות ללא ידיעת המנהל ולא לכתוב אפילו טופס אחד, לא לפי חוזר המנכ"ל, לא לפי חוק הצדק הטבעי, לא לפי שום דבר.

נאדר סרסור סרסור: זה מה שיש לי לומר, אדוני היושב-ראש.

אלכס מילר: חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: קודם ההורים, אחר-כך אני.

אלכס מילר: אני רוצה להתקדם.

בדיר מופיד: אני עו"ד בדיר, נציג ועד ההורים.

בדיר מופיד: יש לי בן שקיבל חשד.

בדיר מופיד: כעת אני החזרתי אותו מאנגליה, שהוא התחיל באוקספורד בחינת שפה, כניסה לאוניברסיטה, שזה אחד התנאים.

בדיר מופיד: התנאי השני זה תעודת בגרות.

בדיר מופיד: תעודת בגרות, אין לו, כי יש לי פה חשד באחד השאלונים.

בדיר מופיד: שאלון שהוא הלך לשפר אותו.

בדיר מופיד: אדוני היושב ראש, אני חושב שאדוני הבין את הבעיה, הבעיה היא בביקורת, לא בבית הספר ולא בתלמידים.

בדיר מופיד: אני בטוח ואני מוכן להתערב שמשרד החינוך והיושבים והאחראים על אגף הבחינות, לא יודעים את מי שולחים לבקר ולהשגיח בבית הספר.

בדיר מופיד: אני ראיתי משגיחות שהכרתי אותן אישית ואין להן את תעודת הבגרות שזה תנאי סף להיות משגיחה ובקר בבית-הספר.

בדיר מופיד: לא רק, אני מוכן גם להתערב שאף בקר, כולל האחראית, אני לא אנקוב בשמה, שלא חלילה נוציא מה שנקרא דיבתם רעה של האנשים, אני מוכן להתערב שלא מכירים את הוראות חוזר המנכ"ל.

בדיר מופיד: ואנחנו יושבים בבית המחוקקים, יוצאים מכאן חוקים של משרד החינוך, כרשות, משרד החינוך כמשרד ממשלתי חייב, חייב, אני לא אומר רשאי, חייב ליישם את החוקים, כולל בבית-הספר, שזה מוסד ששייך למדינת ישראל.

בדיר מופיד: חוזר המנכ"ל שיצא מתחת ידו של מנכ"ל משרד החינוך, מגיע ומגיעים גם עדכונים ותיקונים לאותו חוזר, לבתי-הספר.

בדיר מופיד: בית-הספר אפילו שולח לתלמידים, מחלק את העדכונים האלה.

בדיר מופיד: זאת אומרת, הילדים, התלמידים, הילדים שלנו, מכירים את הוראות טוהר הבחינות, מכירים שחייבים לשמור עליהם.

בדיר מופיד: מה קרה שם בבית-הספר, בכפר קאסם?

בדיר מופיד: מה שקרה בשנים הקודמות זה בעיית משרד החינוך, הוא לא למד את הלקחים ופה הוא ייתן את התשובה גם לוועדת החינוך וגם למדינת ישראל, לשר החינוך עצמו.

בדיר מופיד: הם לא עשו את העבודה שלהם.

בדיר מופיד: למה צריכה לחזור תופעה כזו, של, נקרא לזה פגיעה בטוהר הבחינות.

בדיר מופיד: אותם בקרים, אדוני, כפי שטען חברי, יושב ראש העיר, יש פה הדבר הכי פשוט, דו"ח על מהלך הבחינה, סעיף 3ד', כתוב – נבחנים שיתנהגו בניגוד להוראות ובסוגריים כתוב – ציין שם וצרף דו"ח חשד השגחה צהוב, הדו"ח הזה לבן, לא צהוב.

בדיר מופיד: אני מוכן שמשרד החינוך עם הנציגים שיושבים כאן, שיראו לנו איפה צורף דו"ח צהוב.

בדיר מופיד: הדו"ח משגיח.

בדיר מופיד: לא רק, איפה נרשם?

בדיר מופיד: יש פה אחד הדו"חות, שזה במקרה של הבן שלי, אני לא רשאי, יש פגיעה בפרטיות, לא יכול להסתכל על כל הדו"חות, ריק, לבן.

בדיר מופיד: אז תרשום, תרשום שהוא, אם אתה מכיר את העבירות המשמעת שנמצאות בסעיף 3, הקודם, תרשום איזה עבירת משמעת עבר הילד הזה.

בדיר מופיד: אם מצאת חומר העתקה, תצרף אותו.

בדיר מופיד: כך החוזר החדש מ- 99 והתיקון שלו מ- 2006 אומר.

בדיר מופיד: אם מצאת חומר העתקה, תצרף אותו.

בדיר מופיד: פה באים ואומרים שהיו העתקות, זה לפחות בתקשורת, המוניות.

בדיר מופיד: אנחנו עד רגע זה, כולל מנהל בית-הספר, כולל העירייה, אגף החינוך בעירייה, אין לנו העתקים של דו"חות חשב.

בדיר מופיד: אנחנו התחלנו להגיש עררים וערעורים על סמך טענה שהיה ואנחנו מגששים באפלה וטוענים שלא היתה העתקה, את כל זה טענו – לא היתה העתקה, הפגיעה היתה המונית, קולקטיבית, גורפת, לא צודקת, לא מידתית.

בדיר מופיד: כי מה נטען?

בדיר מופיד: זה כך הרי, אנחנו גם משפטנים יושבים שם, ואנחנו יודעים שפגעו בתלמידים.

בדיר מופיד: התלמידים הם הילדים שלנו, וזה העתיד שלהם.

בדיר מופיד: עכשיו, כל ילד שהשעו אותו לשלוש שנים, אז הוא לא ילך לבחינות.

בדיר מופיד: אני שואל את הבנות – מה תעשו עכשיו?

בדיר מופיד: יגידו עכשיו אנחנו נתחתן, כי זה המגזר הערבי.

בדיר מופיד: יבוא, יתחתנו הבנות והבחורים ילכו לשוק העבודה ואנחנו נוציא פועלים וזה מה שמדינת ישראל רוצה במגזר שלנו, להוציא פועלים, להוציא אנשים בשוק העבודה ולא להוציא אנשים משכילים.

אלכס מילר: אין שום קשר, סליחה.

בדיר מופיד: אדוני, יש קשר.

בדיר מופיד: אני אגיד לאדוני למה.

אלכס מילר: מי שעובר על החוק, אדוני, גם עם כל הרצון של המדינה שהוא יקבל השכלה ויקבל את מה שהוא צריך לקבל, זה שני דברים שונים.

אלכס מילר: אם אתה מעלה טענות שהן טענות כלפי משגיחים, כלפי כל מי שהיה אחראי, זה טענות לגיטימיות שאתה גם כהורה יכול להעלות אותן.

אלכס מילר: המערכת חייבת לבדוק אותן.

אלכס מילר: אבל אין שום קשר בין לחבר דברים.

אלכס מילר: כי אם בסופו של דבר כן מתברר שתלמיד כזה או אחר, עבר על החוק, קיבל ציון שלא כחוק, והבן שלך התאמץ ולמד והכל, וכן קיבל ציון שהוא לא ציון מי יודע מה גבוה, אז אותו זה שהעתיק, אותו זה שהעתיק, יתפוש את המקום של הבן שלך.

אלכס מילר: אז איפה ההיגיון?

אלכס מילר: אז מה המדינה רוצה, מי שתפש – תפש, ומי שעבר – עבר, מי שגנב – גנב?

אלכס מילר: אז אני אומר, לא צריך לחבר.

אלכס מילר: אני אומר דבר כזה – שקודם כל, קודם כל, הטענות הן טענות לגיטימיות שבאות מכל אחד ואחד.

אלכס מילר: הבדיקה צריכה להיות בדיקה לפי המנגנון שקיים.

אלכס מילר: אם יימצא דבר והיו פה חשדות, הביאו לכאן חשד לכל שהיה בעצם איזה שהוא אינטרס של משגיח כזה או אחר שבא מכפר כה וככה להכשיל בכוונה את המבחנים, אני לא יודע בשביל מה, בשביל מה, להוריד בכפר קאסם את רמת הזכאים לבגרות למול באקה אל גרבייה?

אלכס מילר: זה לא, או שמישהו בא ומכשיל תלמיד כזה או אחר, בגלל, בצורה לא מקצועית?

אלכס מילר: כל הטענות האלו, אפשר לבדוק אותן.

אלכס מילר: כל הטענות האלו, אפשר לבדוק אותן.

אלכס מילר: אם משרד החינוך, בשביל לפסול מבחן, דורש שיתקיימו כללים א', ב', ג', ד', הוא לא יכול לפסול אל המבחן אם לא התקיימו התנאים.

אלכס מילר: אם נפסל המבחן בגלל משהו שמישהו כתב, בלי לנמק את זה, אז משרד החינוך חייב לבדוק את זה.

אלכס מילר: אנחנו לא חיים במדינה שהיא פרוצה עד כדי כך, שכל אחד פה, איש בודד, שיכול לעשות מה שהוא רוצה.

אלכס מילר: יש כאן מערכת.

אלכס מילר: המערכת היא תחת פיקוח.

אלכס מילר: כמובן, יש לי בעיה ואני גם אגע בזה בסיכום.

אלכס מילר: יש לי בעיה מאוד רצינית ועכשיו אני אומר למשרד החינוך – לא יעלה על הדעת, גם של ראש העיר וגם שמנהל בית-ספר, מכירים אישית את המשגיחים.

אלכס מילר: מה זה הדבר הזה?

אורי אורבך: אנחנו בישראל.

אלכס מילר: מה זה הדבר הזה?

אלכס מילר: אתם, אסור שאתם תכניסו אנשים לתוך שטח של בית-הספר, שמישהו מכיר אותם בכלל.

אורי אורבך: תגיד תודה שזה לא הוא בעצמו.

אלכס מילר: שיש פרטים אישיים.

אלכס מילר: הם צריכים להיכנס כאנשים שאסור בכלל, בכל דרך, כזו או אחרת, להגיע לאנשים האלו.

אלכס מילר: תבינו שההשפעה שיכולה להיות עליכם, אין לכם שליטה, לטוב ולרע, לטוב ולרע.

אלכס מילר: הוא גם יכול לבוא ולהגיד לאותו בן-אדם – דיר בלקום, אם אתה בכלל עושה משהו קטן, שחס וחלילה לא יעשו לו משהו, הוא גם יכול לעשות את זה הפוך.

אלכס מילר: אסור, איך הגענו למצב הזה?

אלכס מילר: איך הגענו למצב הזה?

אלכס מילר: סיימת, אדוני?

בדיר מופיד: לא,לא סיימתי.

בדיר מופיד: אני לא, חלילה, לא בא לנאום ולא בא, אני מדבר על, שוב, אני לא, אדוני חייב להקשיב לנו, כי פה, זה הדם של בנינו.

אלכס מילר: אני מקשיב.

בדיר מופיד: לא, כי גם קטעת אותי וזה בסדר.

בדיר מופיד: אבל אדוני אולי החטיא את המטרה.

בדיר מופיד: אדוני אולי החטיא את המטרה.

בדיר מופיד: אדוני קודם אמר הבן שלי, הבן שלי, אולי מישהו אחר יתפוש את המקום שלו, בגלל שהוא העתיק.

בדיר מופיד: אבל אני אומר לך גם הפוך.

בדיר מופיד: הבן שלי לא יצא "מוענש" במירכאות ולא במירכאות, בגלל שמישהו אחר העתיק.

בדיר מופיד: אז תן לאחר, מי שהעתיק, תן לו את העונש שלו.

בדיר מופיד: אני לא נגד זה, להפך.

בדיר מופיד: אנחנו בעד טוהר הבחינות.

אלכס מילר: על זה כבר סיכמנו שאנחנו לא מקבלים שום דרך של ענישה קולקטיבית וגם משרד החינוך, גם אמר, שיתייחס, שלא היתה שום ענישה קולקטיבית, אבל כמובן שהדברים שעולים כאן, כמובן שמשרד החינוך יטפל.

בדיר מופיד: אדוני, אני התחלתי את הטענות שלי הפוך, הייתי אמור להתחיל – התלמידים שלנו, שהם רובם ככולם, הם תלמידי מגמות טובות.

בדיר מופיד: דרך אגב, מ- 300 השאלונים האלה, אין אפילו ממגמות שהן, נקרא להן, הומניסטיות.

בדיר מופיד: רובם הם תלמידים במגמות מדעיות, אלקטרוניקה, פיסיקה, ביולוגיה וכימיה.

אורי אורבך: בדרך-כלל מעתיקים במקצועות הקשים.

בדיר מופיד: לא.

בדיר מופיד: אבל פה, הבחינות שנפסלו הן בבחינות האלה.

בדיר מופיד: אנחנו מדברים ספציפית על הבחינות האלה ולמזלנו גם אין לנו גם חשד בבחינות אחרות.

בדיר מופיד: מה רציתי להגיד, שהתלמידים שלנו מקצועיים, הם באים דרך מנגנון סינון וסלקציה מאוד קשה, הם עוברים על-סמך 50% מהקריטריון שזה על-סמך הבחינות ועל-סמך הממוצע של הבחינות בשלוש שנים של חטיבת ביניים, ו- 50% מהכניסה או מציון הכניסה למקומות האלה,

אורי אורבך: העתיקו או לא העתיקו?

בדיר מופיד: אדוני, 50% על-סמך בחינת כניסה שעושים בארבעה מקצועות ומסננים.

בדיר מופיד: התלמידים האלה נלחמים שלוש שנים בחטיבת הביניים ומכינים את עצמם לבחינות הכניסה לתיכון, על-מנת להתקבל למגמות קשות.

בדיר מופיד: זאת אומרת שהם צופים מראש, שהם באים למגמה קשה, באים למגמה שיש בה השקעה, חמש יחידות מתמטיקה, חמש פיסיקה, חמש אלקטרוניקה, כאילו 15 מדעיות ועוד חמש אנגלית, כי רובם לוקחים את החמש באנגלית, ארבע יחידות עברית, שתיים ספרות ואזרחות.

בדיר מופיד: אני אומר, פה עושים הרבה בחינות ועושים הרבה שאלונים, הם באים להשקיע, הם מראש באים ומצפים.

בדיר מופיד: הם לא באים להעתיק, זה מה שאני אומר.

אלכס מילר: זה לא השאלה כאן, באיזה מצב רוח ועם איזה רצון בא תלמיד כזה או אחר.

אלכס מילר: תראה, אני עוד לא, אני, אתה יודע, אני עברתי הרבה, גם במערכת הסטודנטיאלית, לפני שנכנסתי לכנסת, והייתי יושב-ראש אגודה וישבתי בוועדות ערעורים של סטודנטים רבים מאוד על טענות של העתקה וטענות של הדחה מלימודים.

אלכס מילר: אני הייתי שנתיים יושב-ראש אגודה, שנתיים הייתי גם סגן בארגון הסטודנטים הארצי, ארבע שנים הייתי בוועדות הערעורים, לא ראיתי סטודנט אחד, סטודנט אחד, שבא והודיע שהוא כן העתיק, לא היה אחד.

אלכס מילר: לא היה אחד.

אלכס מילר: כולם אמרו – תשמע, אני נמצא בתואר ראשון, אני לומד הנדסת אלקטרוניקה, אני רוצה להצליח, נראה לך שאחרי שנתיים של לימודים אני אבוא ואני אעתיק?

אלכס מילר: תראה, אני יודע שזה דבר לא פשוט לקבל, שוב, הטענה היא בסופו של דבר, האם נוצר מצב בזמן המבחן, כי אני מכיר את התלמידים.

אלכס מילר: אי-אפשר גם לצפות ליותר מדי מילדים בני 15, כאשר יכול להיות שנאמר להם – תעשו מה שאתם רוצים.

אלכס מילר: ואז התחיל הבלגאן, ואז פה אי-אפשר לפקח.

אלכס מילר: אז אני אומר שגם, רבותיי, אנחנו תמיד מצפים מהילדים שלנו לאחריות אישית.

אלכס מילר: תמיד מצפים מהילדים שלנו אחריות אישית.

אלכס מילר: אבל ברגע שיש אווירה כללית, ברגע שיש אווירה כללית, שהיא בעצם מכניסה את אותו תלמיד, שהוא נמצא בכיתה ואין לו כבר יותר מדי שיקול דעת, שכולם עושים ומשתוללים וכל אחד עושה משהו אחר וכבר אף אחד לא יכול למנוע ממנו, כשמישהו צועק מצד אחד את התשובה נרשום אותה, אז אני אומר שאם לא תהיה אחריות אישית.

אלכס מילר: .

אורי אורבך: לפעמים זה בשקר, לפעמים המשגיח בעצמו נותן.

אלכס מילר: אם לא תהיה אחריות אישית של אותם אנשים שנמצאים בפועל בכיתות, שלא יגיד להשתולל.

אורי אורבך: כב' היושב ראש, היה מקרה, שהמשגיח, מישהו מהמערכת עצמה נתן את התשובה, לרוע המזל, לרוע המזל.

מוחמד ברכה: אורי, תירשם לרשות דיבור.

מוחמד ברכה: אתה לא יכול כל פעם ככה.

מוחמד ברכה: מה זה?

אלכס מילר: חבר הכנסת ברכה.

בדיר מופיד: אדוני היושב ראש, אני יכול להמשיך נקודה אחרונה?

בדיר מופיד: רק נקודה אחת.

בדיר מופיד: עובדתית.

בדיר מופיד: עובדתית, לא היתה פגיעה כזו גורפת, בטוהר הבחינות, זה נמצא בכל בית-ספר, זה לא סטרילי, באמת, עושים את המאמצים, תמיד התלמידים, כמו עבריינים, תמיד מקדימים את המערכת ותמיד הם מוצאים שיטות וממציאים שיטות.

בדיר מופיד: אבל לא היתה העתקה המונית.

בדיר מופיד: כי אחרת, אותם פקחים ובקרים, יש סעיף באותו חוזר מנכ"ל, חייבים להתריע בתוך כדי הבחינה, למשרד, לאגף הבחינות, משרד החינוך ולא התריעו.

בדיר מופיד: אז אנחנו מבקשים, יש כאן זכויות של תלמידים, מוגנות, גם על-פי חוקי המדינה.

אלכס מילר: אדוני, אתה עורך-דין ואתה עורך-דין מכובד.

אלכס מילר: אני, אתה לא בבית-המשפט.

אלכס מילר: אתה לא בבית-המשפט אני לא שופט.

אלכס מילר: תקשיב, אתם מעבירים לי, כל שנייה מגיע פה איזה מסמך, תבינו, אתם לא פה, אני לא הולך להוציא פסק-דין שיכריע לכאן או לכאן.

אלכס מילר: אם יש לכם טענות, יש לכם מנגנון של משרד החינוך, אתם יכולים ללכת לפי המנגנון הזה.

אלכס מילר: אם המנגנון הזה לא מוצא חן בעיניכם, יש בית-המשפט, ששם אתם יכולים להעלות את כל הסוגיות האלה.

אלכס מילר: אנחנו צריכים כאן קודם כל להעלות את הסוגיות שהן סוגיות ציבוריות וגם להתריע בעתיד, לא רק קשור לכפר קאסם בכלל, בכל מה שקורה, אם אנחנו מזהים מצב שיש פה פריצה שצריך לסתם אותה, אז אנחנו נייעץ למשרד החינוך ולכל הגורמים הרלוונטיים, איך סותמים.

אלכס מילר: אבל לבוא כאן, אתה יודע, להיכנס למצב הרוח האישי וזה של תלמיד, באיזה, איך הוא הגיע, אם הוא בא להעתיק או לא.

אלכס מילר: זה לא כאן.

אלכס מילר: בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אני פשוט רוצה לברך את האורחים ולהקדים ולומר – אין מקום להקל את הראש בתופעה של פגיעה בטוהר הבחינות, בשום מקום, בשום בית-ספר, בשום פינה במערכת החינוך.

מוחמד ברכה: ואני בזה מצטרף לדעתו של היושב-ראש ושל ראש העיר, אבל הקדימו אותי ואמרו את הדברים.

מוחמד ברכה: אני לעומת זאת, מרגיש שמתקיים כאן רפרטואר שמעלה תהיות קשות אצלי.

מוחמד ברכה: בשנה שעברה, ההתמקדות היתה בסכנין ואחר-כך התברר מה שהתברר.

דובר: בטירה, בעמל.

מוחמד ברכה: והתברר מה שהתברר והיה דיון כאן.

מוחמד ברכה: אחר-כך עברו לטירה, בבית-ספר עמל, היום מתלבשים על כפר קאסם.

מוחמד ברכה: אני מריח ריח רע מעצם ההתמקדות הזו.

מוחמד ברכה: במקום לצאת בהודעות לעיתונות על פסילות, לבדוק את הטענות של בית-הספר, של התלמידים, של המוסדות הנוגעים בדבר ואחר-כך לצאת, להבאיש את ריחו של יישוב שלם ושל בית-ספר שלם ולפגוע בשמם הטוב של תלמידים ושל הורים ושל יישוב בשלמותו.

מוחמד ברכה: זה דבר שהוא בלתי נסבל לחלוטין.

מוחמד ברכה: זה דבר אחד.

מוחמד ברכה: הדבר השני, אני שוב, חייב לומר מה שאמרתי.

מוחמד ברכה: אם יש חשד, אני הראשון, כנבחר ציבור, שרוצה שימוצה חומרת הדין במלואה.

מוחמד ברכה: כי אני לא רוצה דור, לא של גנבים ולא של רמאים ואני גם לא רוצה שבנינו יגיעו לאן שיגיעו בעתיד, בדרך של, לא בדרך הישר ולא בדרך הידע.

מוחמד ברכה: יש לו ציון כי הוא יודע, לא בגלל שהוא העתיק.

מוחמד ברכה: ולכן, הדבר הזה, אני רוצה שזה יהיה ברור.

אלכס מילר: ברור.

מוחמד ברכה: לעומת זאת, לעומת זאת, נאמרו כאן טענות קשות, אדוני היושב ראש.

מוחמד ברכה: מספיק, מספיקה העובדה שהוזכרה כאן, שתלמידים, או שתי תלמידות, שתי תלמידות, לא 300 עכשיו, נפסלו על כך שהיה בידיהן חיבור במבחן שלא נדרש בו חיבור, יש ריח מאוד מסריח מעצם העובדה הזו.

מוחמד ברכה: זה דבר שהוא בלתי נסבל לחלוטין.

מוחמד ברכה: לכן אני אומר, אני מבקש ממשרד החינוך, שיבדוק שלוש טענות שאני מעלה אותן כאן בעניין הזה.

מוחמד ברכה: הדבר הראשון, יש פה ענישה קולקטיבית וסיטונאית.

מוחמד ברכה: עובדה שבטפסים של אותם פקחים, לא הוצבע על שום דבר שהוא בלתי תקין והדבר נעשה לאחר הבחינה, אם זה בדקה או אם זה ביום ואם זה בשבוע.

מוחמד ברכה: אבל זה נעשה לאחר מכן, לא בזמן אמת ויש פה ענישה קולקטיבית.

מוחמד ברכה: הדבר הראשון, משרד החינוך שטוען שהוא שלח מכתב ב- 6 בינואר לבית-הספר, על מה שהיה בשנה שעברה, התרשל במילוי תפקידו על-מנת להבטיח את טוהר הבחינות, הבחינה, בשנה שלאחריה.

מוחמד ברכה: זה דבר שגם בלתי נסבל.

מוחמד ברכה: איך אם הכתובת היתה על הקיר ואתם באים כאן ומנופפים במכתב שנשלח ב- 6 בינואר 2011, מה עשיתם?

מוחמד ברכה: היושב-ראש שאל את השאלה הזו שלוש-ארבע פעמים, לא נתתם תשובה.

מוחמד ברכה: מה עשיתם באמת כדי להבטיח ששום חשד לא יתגנב לתוך הבחינות האלה.

מוחמד ברכה: ולכן, אני חושב שזה הדבר שיש לבדוק.

מוחמד ברכה: הדבר השלישי הוא – אם יתברר שהתקלה לא נפלה במהלך הבחינה התקין, או מהלך הבחינה היה תקין, והתקלה היתה במקום אחר במשרד החינוך, אני רוצה לשמוע, אתם, יש לכם כלים להעניש תלמידים שנאשמים או שחשודים בהעתקה.

מוחמד ברכה: יש כלים.

מוחמד ברכה: לבוא ולהגיד לו – שלוש שנים כך וכך, וכו' וכו'.

מוחמד ברכה: מה יעשה משרד החינוך, אם האשמה, אם יתברר שהאשמה נמצאת בעצם התנהלותו של משרד החינוך, ומי מטעמו.

מוחמד ברכה: מה הכלים ואיך אתם מענישים, זה דבר אחד, ואיך אתם, הדבר השני – איך אתם מנקים את שמו הטוב של ישוב ומנקים את שמם הטוב של תלמידים שלכל הדעות, לפחות אנשים שיודעים, אם התלמידים טובים, רובם, לא כולם, אני לא יכול לחתום בעשר אצבעות שכולם לא העתיקו, אבל לפחות אם יש אחד או עשרה או 200 שפשוט נפגע שמם הטוב ונפגע עתידם, איך אתם הולכים לתקן את זה.

מוחמד ברכה: אלה שלושת הדברים שמשרד החינוך צריך לתת עליהם תשובה.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב ראש, אני כבר כמה שנים בכנסת וכל פעם אני, כל שר חינוך אני פונה אליו, התחלפו שלושה שרים, בבקשה, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: בדחילו ורחימו, שלהילחם בעניין של העתקות בבתי-הספר.

ג'מאל זחאלקה: זה אינטרס שלנו, אנחנו מעוניינים בזה.

ג'מאל זחאלקה: להילחם בזה בבגרויות ובבחינות מיצ"ב.

ג'מאל זחאלקה: מה זה מועיל לי, שבחינת מיצ"ב משקרות ולא מצלמות את המציאות כמות שהיא.

ג'מאל זחאלקה: וביקשתי ודרשתי ואני עדיין דורש שבראש ובראשונה, הנושא הזה, הענישה, תהיה, תכוון כלפי אלה שנותנים לתלמידים להעתיק או מוסרים לתלמידים חומר.

ג'מאל זחאלקה: לא ללכת לעניין הקל, לתלמיד, אלא לאותו מפקח, לאותו מנהל, לאותו זה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע מי, אבל אותם, ואני אמרתי להם, אם היום יהיה בחדשות, ששלושה מפקחים שנתנו לתלמידים להעתיק הוענשו ונכנסו לבית סוהר, אף אחד לא ייתן להעתיק.

ג'מאל זחאלקה: לכן, הכדור כולו, אם היו העתקות, לא בבית-הספר בכפר קאסם, בכל בית-ספר, האשמה בראש ובראשונה היא על משרד החינוך.

ג'מאל זחאלקה: אני מאשים את משרד החינוך בהתרשלות.

ג'מאל זחאלקה: אני השומר, ישן בזמן השמירה.

אורי אורבך: אבל השומר לא אשם בגניבה, הגנבים אשמים בגניבה.

אלכס מילר: מה עם מנהל בית-הספר?

ג'מאל זחאלקה: אני מאשים את, תדע לך, אני קנאי יותר ממך על עניין ההעתקות.

אורי אורבך: אני לא רואה שאתם קנאים כל-כך.

ג'מאל זחאלקה: לא, אני הרבה יותר ממך.

ג'מאל זחאלקה: הרבה יותר.

ג'מאל זחאלקה: אני אתן לך 20 ידיעה לעיתונות שאני הופעתי וכתבתי והוצאתי הודעות לעיתונות נגד העתקות.

ג'מאל זחאלקה: ולהילחם בהעתקות.

אורי אורבך: אבל אם יהיה לך, באלפים כל שנה.

ג'מאל זחאלקה: חכה שנייה.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר, אני אמרתי להם – אתם יודעים איך נעשות העתקות.

ג'מאל זחאלקה: אתם, למה אני יודע ואתם לא יודעים?

ג'מאל זחאלקה: למה אני הלכתי לאותם מפקחים ואחראים, ושאלתי אותם איך נעשות העתקות?

ג'מאל זחאלקה: איזה זמן, איזה פרצות ישנן?

ג'מאל זחאלקה: אתם מכירים את הפרצות, איך אתם משאירים את הפרצות האלה?

ג'מאל זחאלקה: איך יכול להיות שבחינה נשארת שעות רבות ללא פיקוח?

ג'מאל זחאלקה: ובדרך זאת, יש דרכים, הפרצות ידועות.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה עכשיו לפרט יותר מדי.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לך, היושב-ראש, היות והנושא הזה נדון עם אדרנלין גבוה מאוד, והאדרנלין מאוד גבוה ובצדק, אני רוצה, דורש, שתהיה ישיבה מיוחדת של ועדת החינוך לעניין העתקות במנותק ממה שקרה כאן, איך למנוע העתקות ואני רוצה שמשרד החינוך יתיר, אני, יש לי דרישה, לא יבוא לי המנהל הבכיר.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה שאנשים בשטח, שיבואו ותהיה להם חסינות ושיחשפו מה שידוע להם על העניין הזה, כי הם מפחדים לדבר.

ג'מאל זחאלקה: מי שאני דיברתי אתו, אמר לי – אל תזכיר את השם שלי.

ג'מאל זחאלקה: ומה אתה מפחד?

ג'מאל זחאלקה: אם אתה נלחם בשחיתות, ממה אתם מפחדים?

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לו – מה אתה מפחד?

ג'מאל זחאלקה: הוא אומר – אם כך, אני, יטילו עלי עונש, יגידו שאני, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: יש כאן אחד מחפה על השני.

ג'מאל זחאלקה: בעניין הזה, אני קורא ליושב-ראש הוועדה ולמשרד החינוך לאמץ את העיקרון הבא.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יכול, לא בחנתי את ה- 300 בחינות, לא ראיתי, אבל לא נראה לי, אני בטוח, שבתוך ה- 200 או 300, אני לא יודע מה המספר, יש מספר גבוה של אנשים שהם חפים מפשע והעיקרון של הצדק, מבחינתי, יותר טוב ש- 20 אנשים, שהם העתיקו, לא ייענשו, מאשר שיועתק, שיוענש אחד שלא העתיק.

ג'מאל זחאלקה: אסור.

ג'מאל זחאלקה: לכן העניין הקולקטיבי הוא פה מפתח.

ג'מאל זחאלקה: זה עיקרון משפטי הרי, אתה לא יכול.

ג'מאל זחאלקה: אם יש 21 שהעתיקו, 21 נאשמים ואתה יודע שיש 20 רק שהעתיקו, ואתה לא יודע איזה 20 אלה, אסור לך להעניש בכלל, אסור לפגוע, לפגוע בחף מפשע זה הרבה יותר חמור, מאשר לתת למישהו שעשה עבירה ולא נענש, הרבה יותר חמור.

ג'מאל זחאלקה: יש כאן חפים מפשע.

ג'מאל זחאלקה: אני בדקתי את הנושא, דיברתי עם כמה אנשים, גם עם כמה תלמידים, ואני הגעתי למסקנה במצפון שקט, שיש אנשים חפים מפשע שנפגעו כאן ובגלל החפים מפשע, בגלל אותם צדיקים, אסור, צריך לבטל את ההחלטה.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא למשרד החינוך לבטל את ההחלטה לגמרי, ולבחון כל גופו, מחברת מחברת בנפרד, מי שמגיעים למסקנה החלטית שהוא אכן, צריך להטיל עליו עונש.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא נחפה, נהפוך הוא.

ג'מאל זחאלקה: אבל אני חוזר, זה לא יפתור את הבעיה, מחר תתעורר הבעיה כי יש כאן הרבה דעות קדומות.

ג'מאל זחאלקה: אני ראיתי כאן, אם היה ידוע למשרד החינוך שיש בעיית העתקות בבית-ספר מסוים, שחוזרת על עצמה, איפה אתם?

ג'מאל זחאלקה: מה עשיתם?

ג'מאל זחאלקה: למה לא הגברתם פיקוח?

ג'מאל זחאלקה: את משרד החינוך צריך להעניש, לא את התלמידים.

ג'מאל זחאלקה: אתם אחראים על העניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: אתם, השארת פרצה לגנב, זה, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: שותפות לעבירה.

אלכס מילר: טוב.

ג'מאל זחאלקה: אם תלמיד יעתיק, אתם שותפים לעבירה.

ג'מאל זחאלקה: לכן אני קורא, כבוד היושב ראש, לשני דברים – האחד, לבטל את ההענשה הקולקטיבית.

אלכס מילר: על-סמך בדיקה שלך-?

ג'מאל זחאלקה: לא בדיקה שלי.

ג'מאל זחאלקה: לא לא לא, לא בדיקה שלי.

אלכס מילר: אתה אמרת לי.

ג'מאל זחאלקה: לא לא, אני לא בדקתי אף מחברת, אני לא בדקתי, אני נגד לתת הנחות.

אלכס מילר: אז איך אנחנו יכולים לבקש לבטל, אם לא בדקנו?

ג'מאל זחאלקה: זו ענישה קולקטיבית.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא שמעת את הסיפא.

ג'מאל זחאלקה: אני אמרתי, לבטל את הענישה של ה- 300, ולבדוק מחברת-מחברת.

ג'מאל זחאלקה: אחד-אחד.

אלכס מילר: זה מה שהם עושים.

ג'מאל זחאלקה: לא עשו את זה.

ג'מאל זחאלקה: באופן קולקטיבי.

אלכס מילר: בסדר, בסדר, טוב.

ג'מאל זחאלקה: ואם נשברו הכלים בעניין הזה, צריך ללכת בדחילו ורחימו, לא להרוס חיים של ילד או של ילדה.

אלכס מילר: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורבך עכשיו.

אלכס מילר: רק תקצר.

אורי אורבך: אני לא יודע מה היה בכפר קאסם ולכן מה שאני אומר לא קשור למקרה הזה, אינני בקי בפרטים, למעט ידיעה בעיתונות שאני לא מחשיב אותה לצורך הדיון הזה, למרות שהוא הסיבה לדיון.

אורי אורבך: אבל אני רוצה לדבר בשמם של משגיחים, בוחנים ומעריכים בכירים.

אורי אורבך: עכשיו, תקשיבו – זה לא קשור, תנקו כל דבר עדתי פה, דתי, זה, תנקו אותו לגמרי, אותו דיון גם על ישיבות תיכוניות, אם הוא היה, הייתי אומר אותו.

אורי אורבך: שכשהם מקבלים מנה של בחינות מבית-ספר ערבי, הם נכנסים לייאוש.

אורי אורבך: בגלל ניסיונם.

אורי אורבך: כי הם יודעים שכמות ההעתקות היא מטורפת, במקצועות מסוימים לפחות.

מסעוד גנאים: לא עד כדי כך, תשאל במשרד החינוך, יש גם מגזרים אחרים.

אורי אורבך: אני יודע את מה שאני יודע.

מסעוד גנאים: לא מחפים על שום העתקה.

אורי אורבך: אני מדבר על מה שאני שמעתי מאנשים מהתחום.

דובר: תביא אותם לכאן.

דובר: שיעידו.

אורי אורבך: וההפקרות היא הפקרות.

אורי אורבך: גם בחלק מהמקומות בזמן ההשגחה שהיא לא השגחה, לפעמים לא רק שהיא לא השגחה, זאת עזרה לתלמידים.

אורי אורבך: במקרים קיצוניים, היה מקרה קיצוני לפני מספר שנים, שאדם שהיה אמור להשגיח, נתן תשובה לא נכונה, כולם העתיקו את התשובה, כי ילד לא יכול, גם אני לא הייתי עומד בפיתוי שנותנים לי תשובה לא נכונה, ואפילו ילד אחד באחת הבחינות מחק את התשובה הנכונה שלו, וכתב את התשובה הלא נכונה.

ג'מאל זחאלקה: היום המשגיחים לא מכירים את החומר.

ג'מאל זחאלקה: זה לא מורים מאותו מקצוע.

ג'מאל זחאלקה: הם לא מכירים.

אורי אורבך: זה פרט פיקנטי, הפרט הזה.

אורי אורבך: הוא פרט פיקנטי, נכון.

ג'מאל זחאלקה: זה חסר טעם.

אורי אורבך: הוא פרט פיקנטי נכון, משום שעמד בן-אדם, זאת אומרת, זה בחלק מהמקומות, זאת נורמה והמשגיחים, זה סוד גלוי, זה סוד גלוי במשרד החינוך.

אורי אורבך: אלא מה, בגלל Politically correct, ובגלל שלא נעים מהערבים, סליחה, כן?

אורי אורבך: כי יגידו שזה שוב, ומספיק מקפחים אותנו וגם עכשיו רוצים שנהיה פועלים וכל הדברים האלה.

אורי אורבך: בגלל זה לא מטפלים בזה.

אורי אורבך: לא, משרד החינוך, So called, היהודי, למרות שהמשגיחים וזה הם ערבים ויהודים, ולא החברה הערבית בעצמה.

אורי אורבך: זה נורא דומה למה שקורה בדברים מסוימים אצלנו, הדתיים.

אורי אורבך: לא דווקא בתחום הזה.

אורי אורבך: אם כולנו נגדנו, אז אנחנו נהיה בעדנו.

אורי אורבך: אבל יש פה נזקים חמורים, יש אווירה פה ושם.

אורי אורבך: .

ג'מאל זחאלקה: אתה מאשים אותנו שאנחנו מחפים על העתקות?

אורי אורבך: כן.

ג'מאל זחאלקה: אתה מאשים אותנו ככה?

אורי אורבך: הנה, מה, אתה לא..

ג'מאל זחאלקה: זה חוצפה, אתה יודע שזה חוצפה?

אורי אורבך: בסדר, אתה תעמוד בזה.

אורי אורבך: יהיה קשה בהתחלה.

ג'מאל זחאלקה: זה חוצפה, זה חוצפה.

אורי אורבך: אחר-כך תתגבר.

ג'מאל זחאלקה: זו חוצפה.

אורי אורבך: אני אומר, אני אמרתי את זה.

ג'מאל זחאלקה: טול קורה מבין עיניך.

דובר: אז תשלח משטרה שתהיה על הילדים, אז מה?

ג'מאל זחאלקה: אני לימדתי באוניברסיטה ולא נתתי לאף אחד להעתיק.

ג'מאל זחאלקה: ואני, כל אחד שמעתיק, תאמין לי, זה כמו שנותן לי סכין בגב.

ג'מאל זחאלקה: כי אני רוצה שהתלמידים שלנו יהיו הכי טובים.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה שהם יהיו מצטיינים.

ג'מאל זחאלקה: כי אנחנו, אין לנו עתיד בארץ, אם אנחנו לא מצטיינים.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה שהתלמיד שלי יהיה יותר טוב.

ג'מאל זחאלקה: כי אז הוא יוכל לקבל עבודה.

אורי אורבך: אז אני מציע כלים כדי שנרצה כולנו יותר.

אורי אורבך: לא אמרתי שאתה נותן להעתיק, אמרתי שיש תופעה נפוצה, ובמערכת החינוך שהם לא, לא יכולים בדיוק להגיד את כל מה שהם רוצים.

ג'מאל זחאלקה: יש לי עסק עם המדע יותר ממך.

ג'מאל זחאלקה: אל תדבר ככה, אתה מאשים את ראשי הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: אתה עשית האשמה מאוד חמורה.

ג'מאל זחאלקה: אתה אומר אתם מחפים על העתקות.

ג'מאל זחאלקה: לא רק שהתלמידים מעתיקים.

ג'מאל זחאלקה: מה זה?

ג'מאל זחאלקה: אני חברה מסריחה?

אלכס מילר: לא לא, סליחה.

אורי אורבך: אל תיקח את זה רחוק מדי.

ג'מאל זחאלקה: לא, זה מה שאמרת.

אורי אורבך: אני יודע מה אמרתי ואני אגיד לך את זה שוב, אתה רוצה בהטעמה?

אורי אורבך: רבותיי, אני עכשיו ברשות הדיבור.

מוחמד ברכה: אני לא יכול להעיד באופן כללי שיש לך התלהבות יתרה להופיע בישיבות ועדת החינוך.

אורי אורבך: אני לא חבר בוועדת החינוך.

מוחמד ברכה: אתה לא חבר ועדת החינוך.

מוחמד ברכה: באת עם דעה קדומה ואתה נעול עליה.

מוחמד ברכה: שמעת דברים כאן, שמעת דברים כאן, שמעת דברים כאן.

מוחמד ברכה: אתה שומע שתלמידים, שתי תלמידות נפסלו על זה שנתפש אצלן חיבור, כשלא היה נדרש חיבור.

מוחמד ברכה: זה לבדו צריך להאיר אור אדום גדול.

מוחמד ברכה: אבל אתה באת עם דעה קדומה, כדי להכליל, כדי להכפיש.

אורי אורבך: אני אגיד לך למה באתי.

אורי אורבך: אני חבר בכנסת ישראל, אני מופיע פה בהרבה ועדות, גם בוועדות שאני לא חבר בהן, כמו בוועדת החינוך, משום שאת הנושא הזה, הספציפי הזה, אני פשוט בדקתי.

אורי אורבך: יש לי בו ידע.

מוחמד ברכה: אורי, אורי, תמשיך.

אלכס מילר: אתם מפסיקים את זכות הדיבור של בן-אדם כבר במשך עשר דקות, על כל דבר שאתה מתפרץ, הוא עונה.

אורי אורבך: אני אומר שנחשפתי בזמן האחרון, נחשפתי בזמן האחרון לעדויות של אנשים, לא של תלמידים, של אנשים שקשורים למערכת הזאת של בחינות הבגרות בכלל, והם העירו את העניין, אמרו זה סוד גלוי, זה מייאש אותנו, שאנחנו רואים שבמקומות של בתי-ספר ערביים יש תופעה ושמשרד החינוך.

אורי אורבך: .

אלכס מילר: העברת את זה למשרד החינוך לבדיקה?

אורי אורבך: לא.

אורי אורבך: ובגלל שמשרד החינוך באינטרס הגדול, לא כלפי ערבים, הוא רוצה שאחוז הבגרות יהיה מאוד גבוה, אז הוא, לפחות בשנים עברו, אני כן בא פה בתלונה למשרד החינוך, הוא מקל ראש, הוא אומר – תעביר, כי אנחנו רוצים מספרים גבוהים של מצליחים, כי זה טוב לאחוזים ולהפגין הצלחות, להפגין נתונים.

אורי אורבך: זה מה שנחשפתי וזה התפקיד שלי, כחבר כנסת, להביא אליכם.

אורי אורבך: זו התמונה שאני יודע.

אורי אורבך: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, אני לא אאריך בדבריי.

מסעוד גנאים: אחד, חבר הכנסת אורי אורבך מכריח אותי להגן על משרד החינוך, כי גם כאשר הייתי מורה, לא ראיתי את משרד החינוך מקל ראש בכל העתקה, כלשהי.

מסעוד גנאים: זה אחד.

מסעוד גנאים: שניים, מפה יצאה אמרה, שכל ראשי הציבור הערבי, חבר הכנסת אורי אורבך, שהעתקות – לא.

מסעוד גנאים: כי זה אנטי חינוכי, זה כשל ערכי, כולנו רוצים שבנינו, המטרה לא מקדשת את האמצעים.

מסעוד גנאים: כולנו רוצים שבנינו ייקחו את הציונים, לא בהעתקה ולא בהדלפה.

מסעוד גנאים: אחד.

מסעוד גנאים: שניים, אנחנו רוצים שהצדק ייעשה.

מסעוד גנאים: שמשרד החינוך ישקול את כל הטענות ששמע, את כל הגרסאות ששמע, לא יפסול לא קולקטיבית ולא יעניש את כולם, אלא באופן פרטני.

מסעוד גנאים: מי שבאמת, אחרי כל הבדיקה ואחרי שמשרד החינוך לקח את כל הגרסאות, נמצא שהוא העתיק, כן תעניש אותו.

מסעוד גנאים: אבל לבוא ולפסול 170, 300, משהו כזה, אני חושב שזה גם דבר אנטי חינוכי.

מסעוד גנאים: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: משרד החינוך, עכשיו בקצרה, בבקשה.

מיכל כהן: אני אומר קודם כל בפתיח שאת כל הטענות שהועלו והן הועלו בצורה זו או אחרת, אנחנו נבדוק, לגבי המשגיחים, לגבי ההיכרויות, לגבי מה לגבי המנגנון של המשרד אנחנו נבדוק.

מיכל כהן: אנחנו לא מקלים ראש.

מיכל כהן: אני מזכירה לכולנו, שהילדים הם ילדים גם של מערכת החינוך.

מיכל כהן: אין לנו אינטרס להאשים שום ילד ואמר פה אדוני, כל ילד מבחינתנו שאין לנו ודאות, לא ייפסל.

מיכל כהן: יתרה מזאת, אנחנו בודקים, אתם מתעקשים לדבר על הקולקטיב ואני חוזרת ומצהירה וזה ניתן לבדיקה, אין פה הענשה קולקטיבית, יש מחברת-מחברת, עם הדו"חות.

מיכל כהן: זה אחד.

מיכל כהן: לכל דוגמה שעניתם, אני רק חושבת שאין לנו זמן, יש לנו הסבר, כולל המחברת עם החיבור, על השאלונים, כולל מה כתוב בדו"ח של כל משגיח.

מיכל כהן: אני רוצה לומר, יש מנגנון שהמנגנון בנוי משלושה גופים.

מיכל כהן: אחד שחשד על טופס הבחינה, אחד על המחברת והשני על פי מידע.

מיכל כהן: חוץ מזה, יש ועדה שבודקת, שהיא נקראת ועדת טוהר הבחינות.

מיכל כהן: ומעל ועדת טוהר הבחינות, יש ועדת ערעורים עליונה.

מיכל כהן: ומעל ועדת ערעורים עליונה, יש בית משפט.

מיכל כהן: אין לנו עניין ואני מצהירה בזאת, להאשים שום ילד.

מיכל כהן: כן יש לנו עניין, גבירותיי ורבותיי, יש לנו עניין לא לשים מחסום לעיניים ולראות את התמונה והתמונה היא כשל ערכי שאנחנו צריכים, אנחנו, מערכת החינוך, יחד אתכם, להתמודד.

מיכל כהן: אני מסכימה שאנחנו צריכים לבדוק גם ברמת המנהיגות הבית-ספרית מה קורה.

מיכל כהן: נכון, בעבר היו 400 בחינות פסולות זה לא מקרה בודד לצערי הרב בכפר קאסם, השאלה היא מדוע זה עולה עכשיו.

מיכל כהן: אתם כן במגמת ירידה.

מיכל כהן: אבל עדיין לא ירידה כזו שמשביעה את רצוננו ובוודאי לא את רצונכם.

מיכל כהן: אנחנו צריכים אכן לבדוק.

מיכל כהן: למשרד החינוך יש אחריות לבדוק מה קורה ברמה הבית-ספרית שם, שעדיין יש 300 בחינות פסולות.

מיכל כהן: זהו כשל ערכי ממדרגה ראשונה ושם אנחנו נשים את יהבנו, כולל הגברת האכיפה, כמו שאנחנו עושים, ולצערי, התבלבלנו, אין פה בית-משפט של משרד החינוך מול התלמידים, יש פה אמירה שמשרד החינוך יחד אתכם צריך לטפל בכשל.

אלכס מילר: בנושא של המיצ"ב, זה אותם משגיחים שבבגרויות?

מיכל כהן: לא, לא.

מיכל כהן: זה המשגיחים של בחינות הבגרות, למיצ"ב יש את המעריכים שלו ואת המשגיחים שלו.

אלכס מילר: הבנתי שגם במיצ"ב היו פסילות רבות.

דובר: מיצ"ב זה שייך למשרד החינוך, אדוני היושב-ראש, בכלל לא שייך לכל המערכת הזאת.

מיכל כהן: אני רק רוצה לומר שאנחנו מתמודדים עם זה שלנסות לנתק כמה שיותר בין המשגיחים שבאים לכפרים או באים למקומות אחרים ואתה צודק, יש גם במקומות אחרים, זה לא נחלת הציבור.

אלכס מילר: בסדר, הבנו.

אלכס מילר: טוב, רבותיי, בואו, אני רוצה להתקדם.

אלכס מילר: ראשית, אנחנו נקיים כאן דיון נוסף על כל הנושא של טוהר הבחינות, לפי הבקשה של חברי הכנסת, דיון נפרד בלי שום קשר לכפר קאסם.

אלכס מילר: מאוד מטריד אותי, מאוד מטריד אותי את המצב של היכרות אישית של נגישות למשגיחים, של אנשים שהם בעלי עניין, לטוב או לרע.

אלכס מילר: זה בעלי עניין, זה הנהלת הבית-ספר, בעלת עניין זה ההורים, בעלת עניין זה שלטון מקומי.

אלכס מילר: הם כולם בעלי עניין.

מוחמד ברכה: כולנו חיים בכפר קטן, בחייך.

מוחמד ברכה: כל המדינה זה, היא כפר קטן.

אלכס מילר: לא, סליחה, סליחה, מה, אם בן-אדם, מצפון מגיע לבאר-שבע, אז סיכון מאוד קטן שאותה מורה שמגיעה לבית-ספר בבאר-שבע ונכנסת לשם, מישהו מכיר אותה.

אלכס מילר: אני מבקש גם לנתק כל דרך ליצירת קשר עם אותם אנשים.

אלכס מילר: זאת אומרת, האנשים שנכנסים לבתי-הספר, הפרטים שלהם צריכים להיות, לכל מי שנמצא שם, רק ברגע האחרון.

אלכס מילר: והם צריכים להיות מנותקים מכל אותם אנשים שיכולים להתקשר, ללחוץ, בצורה כזו או אחרת, וגם בתוך המערכת, אותם השגיחים, שהם כבר מקבלים פריסה שהם יודעים שביום אחד, הם צריכים להיות בכמה מקומות ורק ברגע האחרון הם צריכים לדעת באיזה מקום הם צריכים להיות, שחס וחלילה לא תהיה איזה שהיא מסחרה.

אלכס מילר: כי זה היה המקרה, כנראה, כאן.

אלכס מילר: זה דבר ראשון.

אלכס מילר: דבר שני, רבותיי תראו, אני מבקש מכם לבדוק את אותן הטענות.

אלכס מילר: יש טענות שהן הגיוניות, יש טענות שהן לא הגיוניות.

אלכס מילר: אני מכיר את הכאב, גם כמובן של אותם התלמידים שהמבחנים שלהם נפסלו וגם של הורים.

אלכס מילר: אבל אנחנו מתנתקים מהכאב הזה כי הכאב הוא לגיטימי.

אלכס מילר: כל ילד וילד, כלשהו, הוא הילד הטוב ביותר ואף פעם אנחנו לא נדע שהוא עשה איזה שהיא עבירה.

אלכס מילר: אבל צריך לקחת בחשבון גם את ההיבטים המקצועיים ועל ההיבטים המקצועיים אתם צריכים להתמקד.

אלכס מילר: אם קרה מצב שהיו פה איזה שהן השפעות חיצוניות, על פסילות, כאלו ואחרות, רבותיי, יש פה מצב שהוא פשוט חסר תקדים.

אלכס מילר: זה אנחנו לא נרשה.

אלכס מילר: שתהיה פה פסילה של תלמיד בגלל איזה שהוא לחץ שהיה כזה או אחר על המשגיחים.

אלכס מילר: ואני שוב חושב, אני לא הספקתי לתת גם למנהל בית-הספר שנמצא כאן, נכון?

אלכס מילר: אני לא הספקתי לתת לך לדבר, אבל זה חייב להיות באחריותך.

אלכס מילר: משרד החינוך היום, לך חבר הכנסת זחאלקה יצא, ולכולם, משרד החינוך היום לא בבעלות כמעט בשום בית ספר היום, במוכר ולא רשמי.

אלכס מילר: התיכונים הם לא בבעלות של משרד החינוך.

אלכס מילר: לא בבעלות.

אלכס מילר: מי שאחראי בשטח זה מינהל בית-הספר, הוא צריך לקחת על עצמו אחריות.

אלכס מילר: והמינהלת מחוז.

אלכס מילר: חד משמעית.

אלכס מילר: מה שקורה במחוז מרכז, רבותיי, אני לא יודע מה קורה שם עם מנהלת המחוז, סולי נתן.

אלכס מילר: אני כל פעם, אנחנו כמעט שנה פה בוועדת החינוך, רק על המרכז.

אלכס מילר: פתח-תקווה, כל מה שיש, זה פשוט משתוללים שם כי נותנים להם לעשות מה שהם רוצים.

אלכס מילר: אני מבקש לעשות בדיקה מקיפה, מינהלת מחוז מרכז, למה יש השתוללות של העתקות, של גזענות בתוך מחוז מרכז ועם כל דבר שקורה שם.

אלכס מילר: זה פשוט לא יאומן, לא יאומן.

אלכס מילר: אנחנו כל שבוע פה על בתי-ספר במחוז מרכז.

דין זהר: אדוני היושב ראש, אני יושב ראש מועצת התלמידים והנוער של מחוז מרכז.

אלכס מילר: נו, אז מה?

דין זהר: המחוז שאתה מדבר עליו.

אלכס מילר: מה זה קשור אליך?

דין זהר: לא, כי רציתי לדבר.

דין זהר: בסדר, אתה תגיד לנו שאתה, שמועצת התלמידים והנוער נגד העתקות.

דין זהר: אנחנו יודעים את זה.

דין זהר: רבותיי, אנחנו, זה בסדר.

דין זהר: אני חייב לסכם, אנחנו כאן בשעה אחת, אני מבקש לעשות בדק בית על כל הסוגיה הזאת, על כל הסוגיה הזאת של העתקות.

דין זהר: תקשיבו, הבדיקה תעבור, התוצאות של הבדיקה תעבור לכל תלמיד ותלמיד, צריך לבדוק, צריך להתייחס.

דין זהר: אני כן סומך על משרד החינוך שתעשו עבודה פרטנית, פר-תלמיד, אם לא עשיתם את זה לפני ואם לא עשיתם את זה לפני זה בעיה מאוד גדולה.

דין זהר: אם עשיתם, אז בסדר גמור.

דין זהר: תבדקו את זה שוב, על כל אותן הטענות שעלו ואנחנו נקיים כאן דיון רחב יותר, על כל הנושא של טוהר הבחינות.

דין זהר: תודה רבה.