ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 147, 2011-03-02 10:00

דני דנון: בוקר טוב לכולם.

דני דנון: אני שמח לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, קליטה ותפוצות.

דני דנון: אנחנו דנים היום בנושא בקשה לדיון מהיר, של חבר הכנסת ישראל חסון.

דני דנון: נושא שאנחנו עוסקים בו רבות, מענקי דיור למשפחות עולים מאתיופיה.

דני דנון: בפתח דבריי אני אומר שהוועדה מפעילה מכבש לחצים על משרד האוצר, על-מנת לפרסם באופן מיידי את עדכון המענק ואנחנו מקווים שבישיבה שתתקיים עם מנכ"ל האוצר, מר חיים שני, בתאריך ה- 22 למרץ, נקבל עדכון ממשרד האוצר לגבי עדכון המענק כשבפועל ההערכות שלנו, שהמענק ליוצאי אתיופיה שיוצאים ממרכזי הקליטה, יגדל בסביבות בין 30% ל- 40%, תלוי בהרכב המשפחה, זה גידול משמעותי, זה אומר שזה יגיע.

אברהם מיכאלי: מחירי הדירות, אדוני, עלו כבר מעל 20%.

אברהם מיכאלי: אז זה כבר נשחק.

דני דנון: אתה צודק, חבר הכנסת מיכאלי, ואנחנו סיירנו ביום ראשון השבוע, הוועדה סיירה בעיר אור יהודה ובקרב הקהילה האתיופית וראינו את הנושאים של מצוקות הדיור אבל בכל-זאת, אני חושב שזה, יכולים להיות גאים בכך שמדינת ישראל מעניקה מענק של 500, 600 ואנחנו נגיע גם ל- 700,000 שקל, לרכישת דירה, אני חושב שזה דבר מכובד ביותר, שיסייע רבות ליוצאי אתיופיה.

דני דנון: אנחנו רוצים לסייע להם ואני מקווה שתהיה בשורה בנושא.

דני דנון: אנחנו דנים היום, בעקבות פנייה שהגיעה לחלק מחברי הכנסת, לגבי ההפניה של העולים לאזורים מסוימים, הפניה מכוונת, לרחובות מסוימים כפי שניתן והנושא הזה הוא נושא בעייתי.

דני דנון: אנחנו נשמע את העמדה של משרד הקליטה בנושא הזה, של המשרדים השונים, ונבדוק בהחלט האם יש באמת הפניה כזאת.

דני דנון: אני רוצה לפני חבר הכנסת חסון, לבקש מהמרכז מחקר ומידע שביקשנו ממנו לבדוק את הנושא, לתת לנו סקירה על-מנת שנוכל לדעת מה המצב העובדתי היום.

דני דנון: אני אבקש מפלורה לתת לנו את הסקירה, בבקשה.

פלורה קוך-דבידוביץ’: תודה.

פלורה קוך-דבידוביץ’: לפי הממצאים שבידינו, חיים כיום בישראל קרוב לכ- 120,000 יוצאי אתיופיה.

פלורה קוך-דבידוביץ’: לפי נתוני מכון ברוקדייל, כ- 70% מהם מרוכזים בכ- 17 יישובים באשכול חברתי, כלכלי, בינוני ומטה, בישראל.

פלורה קוך-דבידוביץ’: זאת למרות מדיניות ממשלת ישראל בשנות ה- 80 של המאה הקודמת, שביקשה למנוע ריכוזים של אוכלוסיית יוצאי אתיופיה, כך שלא יהוו שניים עד ארבעה אחוז משיעורי היישובים.

פלורה קוך-דבידוביץ’: לשם כך אף ניתנו משכנתאות במימון נוח.

פלורה קוך-דבידוביץ’: עם זאת, למרות הצלחה של התוכנית שהביאה לכך שכ- 69% מיוצאי אתיופיה כיום הם בעלי דירות, עם זאת, הדירות שבבעלותם הן בעלות ערך כספי נמוך, לפי נתוני הלמ"ס עולה שערכן של הדירות האלה הוא נמוך בכשליש.

דני דנון: איזה מספרים אתמול בלילה, מדובר על 600,000 שקל ממוצע?

פלורה קוך-דבידוביץ’: זהו.

פלורה קוך-דבידוביץ’: בעוד שערך הדירה הממוצעת שבידי משק בית ישראלי עומד על כיותר ממיליון שקל, ערך הדירות הוא כ- 600,000 שקל בלבד.

פלורה קוך-דבידוביץ’: מה שבעצם מקשה מאוד על העולים האלה להשתמש בדירות שברשותם כמקפצה אחר-כך לדיור משודרג יותר וגם לפי הטענות שעלו, גם מקבע את הצאצאים ואת הדור הבא, גם לשכונות מצוקה.

פלורה קוך-דבידוביץ’: על-פי החלטת ממשלה שהתקבלה ב- 2008, לגבי תוכנית חומש לשיפור קליטת עולי אתיופיה בישראל, נקבע נוהל של משרד השיכון והמשרד לקליטת עלייה שבמסגרתו בעצם יינתנו מענקים מכמה סוגים.

פלורה קוך-דבידוביץ’: אחד המענקים לא יאפשר קבלת מענק ברחובות ושכונות מסוימים, שבהם כבר קיים ריכוז גבוה של יוצאי אתיופיה.

פלורה קוך-דבידוביץ’: לא יאפשר מענקים, אלא יאפשר הלוואות בתנאים רגילים, שאני בטוחה שתשמעו אותם מגורמי המקצוע וכמו כן יאפשר מענקים מוגדלים בכ- 40%.

אברהם מיכאלי: אבל הם לא יוכלו לרכוש דירה באזורים אחרים.

אברהם מיכאלי: אותם רחוקות או אותן שכונות, למה נותנים להם את המשכנתאות?

אברהם מיכאלי: כי שם זה האפשרות היחידה שיש להם לרכוש.

אברהם מיכאלי: אם יעבירו אותם לשכונות אחרות, אז ייקנו אולי חצי דירה, לא?

אברהם מיכאלי: זה לא דירה שלמה.

פלורה קוך-דבידוביץ’: זאת שאלה שבוודאי היה עדיף להפנות לגורמים המוסמכים בנושא ובאשר למענקים, המענק השני יאפשר כאמור מענק מוגדל בכ- 40% שיאפשר לקנות דירה באזורים שבהם ריכוז יוצאי אתיופיה הוא נמוך מאוד.

פלורה קוך-דבידוביץ’: לפי הנתונים שקיבלנו עד כה, לא הסתמן איזה שהוא שינוי משמעותי בריכוזי האוכלוסייה בערים השונות.

דני דנון: איך הגיעו ל- 200, את יודעת להסביר לנו?

דני דנון: למה?

פלורה קוך-דבידוביץ’: 200 חוזים בשנה?

דני דנון: כן.

פלורה קוך-דבידוביץ’: בנתונים שנמסרו מהמשרד לקליטת עלייה, ב- 2001 ניתן תקציב לכ- 200 חוזים בלבד, למענק המוגדל.

דני דנון: מה היה בשנים הקודמות?

פלורה קוך-דבידוביץ’: לא קיבלנו מידע בנושא הזה.

ישראל חסון: רגע, סליחה.

ישראל חסון: 200 חוזים מתוך סך של כמה נדרשים?

פלורה קוך-דבידוביץ’: אנחנו מבינים שכרגע מחכים יותר מאלף.

ישראל חסון: מה הדלתא?

דני דנון: יש 1,070 משפחות היום במרכזי קליטה.

פלורה קוך-דבידוביץ’: שמחכים לצאת, כן.

ישראל שוורץ: 600, 700 בשנה.

ישראל חסון: אתה צריך 600, רגע, אתה צריך 600, 700 בשנה ואתה מקבל 200?

ישראל חסון: אני שואל.

ישראל חסון: בוא תסביר לי.

ישראל חסון: כשהיא אומרת לי 200 אני לא יודע אם זה מעט מדי או יותר מדי.

ישראל חסון: ביחס למה?

ישראל שוורץ: קודם כל, זה מעט מדי, אני אומר לך.

ישראל חסון: ביחס למה?

ישראל שוורץ: זה בערך 600, בערך, בשנה, 200,000 איש.

ישראל שוורץ: 600 רכישות.

דני דנון: פלורה, עוד משהו?

פלורה קוך-דבידוביץ’: רק לציין שממשרד הקליטה נמסר ששיעור המימוש בעצם של המענקים הולך להיות, צפוי להיות נמוך יותר, בשל מחירי הדירות הגבוהים.

פלורה קוך-דבידוביץ’: זהו.

פלורה קוך-דבידוביץ’: תודה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לפנות לחביב קצב, ולקבל מכם סקירה לגבי העניין הזה, גם למה 200 ואם אתה יכול לתת לנו מה ההבדל בין משפחה ממוצעת נגיד של חמש נפשות, אומרים שבדרך-כלל זה יותר, מבחינת אלו שמקבלים את ה- 200, את המענק של ה- 200, לעומת משפחה שלא זוכה למענק.

דני דנון: כמה זה בכסף.

חביב קצב: לפני שתענה לשאלה, תן לנו תמונה, להרחיב את התמונה בנושא הזה.

חביב קצב: עד 2008, כל הנושא של המענקים המוגדלים לא היו, המענקים המוגדלים בסך תקציב של 200 חוזים לשנה, הופעלו בשנת 2008, וזה על-פי החלטת ממשלה, ובאו לתת מענה, כי זה תוספת לתקציב הקיים במענקים קיימים, קראנו להם מענקים קיימים, תכף אנחנו נפרט את זה.

חביב קצב: אמרנו – תוספת, על-מנת שהעולים מאתיופיה יגיעו גם לשכונות ולרחובות שעד עכשיו, עד אז לא הגיעו וליישובים שעד אז לא הגיעו.

חביב קצב: המטרה – לתת להם תוספת 40% מעל המענק הקיים, זה היה המענק המוגדל.

חביב קצב: התחלנו להפעיל אותו בשנת 2008.

חביב קצב: כאשר בינתיים לשנה הוא במסגרת תקציב.

חביב קצב: המטרה היא שהמענק הקיים ימשיך, אמור לתת מענה לעוד 500, עד 500 מקרים לשנה.

חביב קצב: יש תוספת של 200 מקרים, חוזים מוגדלים, 700 חוזים לשנה.

דני דנון: בוא תפרוט לנו את זה במונחים כספיים.

חביב קצב: זה משתנה.

דני דנון: תן לי דוגמה למשפחה עם שלושה ילדים, מה ההבדל.

חביב קצב: הסכום הכי גדול שיכולה להגיע משפחה עם שישה ילדים בשנתיים הראשונות שלה בארץ ברמת יישוב הכי גדולה, מגיעה ל- 700,000 שקל.

דני דנון: היום?

חביב קצב: היום, כן.

דני דנון: לפני הגידול.

חביב קצב: זה המוגדל.

דני דנון: זה המוגדל?

דני דנון: זה ה- 200 משפחות?

חביב קצב: זה ה- 200 משפחות, כן.

חביב קצב: הממוצע עומד על 550,000 שקל במוגדל, כי המשכנתה משתנה בין מספר הנפשות, שנות העלייה, מקום הרכישה מבחינת היישובים, והממוצע הרגיל של מענקים קיימים עומד על 400,000 שקל.

חביב קצב: זה הפערים.

חביב קצב: 400,000 שקל זה היה אמור לתת מענה להמשך המענקים הקיימים.

חביב קצב: מה שקרה בשנתיים האחרונות, ובמיוחד, וכבר בתקופה האחרונה, קרה משהו שכולנו, אנחנו יודעים שאנחנו לא מחדשים, שמחירי הדירות כבר הרקיעו שחקים והפער בין גובה המענק, אפילו המוגדל, אפילו ה- 700 או 600.

אברהם מיכאלי: 20% זה מוגזם?

חביב קצב: אני אענה לך.

חביב קצב: הפער הוא כבר פער מאוד מאוד גדול.

חביב קצב: כי אנחנו יודעים שעולים מאתיופיה, כשהם הולכים לבנקים, זה הכסף שהם רוכשים בו את הדירות, אין הלוואה משלימה, אין תוספת הלוואה משלימה, אין להם את הביטחונות לספק לבנקים על-מנת לקבל את ההלוואות המשלימות.

חביב קצב: אין להם את היכולת להביא החזרים חודשיים מאצלם, כי כולם עוד בראשית הדרך שלהם, תוך שנה, שנה וחצי, כבר אמורים לרכוש דירה, לצאת ממרכז הקליטה, להתחיל ולהשתלב בדיור הקבע ואז נוצרה תמונה שאפילו הכסף הקיים, אין בו מימוש מלא.

חביב קצב: גם התקציב הקיים היום שישנו, אין לנו מימוש מלא לתקציב, ומה שהיה שנה שעברה בקושי, אנחנו על פני שנה שלמה הצלחנו בקושי רב לממש.

דני דנון: ב – 2010, מה היה המימוש של התקציב?

חביב קצב: היה 180 חוזים מוגדלים ועוד כ- 250 חוזים רגילים.

חביב קצב: מה שאנחנו צופים בשנת 2011 ברמה הנוכחית, התוצאה היא של צמצום היישובים, הפערים הגדולים בין גובה המענקים לבין מחירי הדירות יביאו שבשנת 2011, אם לא תהיה החלטה בוועדה בין משרדית בראשות מנכ"ל משרד האוצר ואני מאוד שמחתי לשמוע עכשיו שמנכ"ל האוצר מגיע לוועדה ב- 22 למרץ, אם לא תהיה החלטה משמעותית בשני מישורים, גם הגדלת התקציב וגם החלטה על הגדלת גובה המענקים, אני מדבר על לפחות להגיע לממוצע של 650 עד 700,000 שקל.

דני דנון: מי מייצג את המשרד שלכם?

דני דנון: בצוות של האוצר, יש לכם נציגות?

חביב קצב: אני.

דני דנון: אתה יושב שם?

דני דנון: OK.

חביב קצב: עוד כמה אנשים, אבל גם אני.

חביב קצב: הנקודה המרכזית, אנחנו, הבקשה שלנו מהאוצר היא שני מישורים.

חביב קצב: אנחנו צריכים לתוספת משמעותית לתקציב הקיים, וגם קבלת החלטה בנושא הגדלת המענקים.

חביב קצב: אם אין שתי ההחלטות האלה, אנחנו נגיע למצב מאוד ברור.

חביב קצב: אנחנו נגיע בנובמבר, אוקטובר, נובמבר, דצמבר, שנת 2011, יכול להיות שנגלוש לינואר 2012, לא תהיה לנו אפשרות לקלוט עולים שאמורים להגיע מאתיופיה.

חביב קצב: עד עכשיו מגיעים, על-פי החלטת הממשלה, 200 עולים, אמורים להגיע לחודש, ואחר-כך יהיה עד נובמבר 2011.

חביב קצב: אנחנו נגיע בנובמבר 2011 למלוא מספר המיטות המאוכלס אצלנו במרכזי הקליטה.

חביב קצב: היכולת שלנו ללכת לשכור עוד מרכזי קליטה חדשים, היא יכולת מאוד לא קיימת כמעט והחלופות באמצעות אכלוס בבתי-מלון, הן יהיו חלופות יקרות ביותר, עם בעיות מאוד רציניות בטיפול.

חביב קצב: עכשיו צריך להגיד עוד שני-שלושה משפטים, ואני מניח שישראל, חברי ממשרד השיכון, ישלימו.

חביב קצב: יש, צריך לקחת בחשבון, ובמיוחד גב' פלורה.

חביב קצב: בראשית הדרך, כשדובר על הנחיות שהיו במבצע משה, זה היו 8,000 אתיופים.

חביב קצב: מבצע משה זה היה 8,000 – 8,500 אתיופים.

חביב קצב: היום יש למעלה מ- 120,000 אתיופים ביישובי הארץ.

חביב קצב: הנושא של קליטת עולים מאתיופיה ביישובים וברחובות, זה לא רק לתת להם דיור ולסמן וי, ולהגיד פינינו את מרכזי הקליטה וללכת.

חביב קצב: הנושא מה קורה המשך הטיפול בהם, המשך הקליטה שלהם.

חביב קצב: לא יעלה על הדעת שניכנס בשכונה וניכנס לבית-ספר שנראה מתוך 30 ילדים, נראה 30 ילדים או 29 ילדים בצבע אחד, וילד אחד אחר, בצבע שני, בכלל.

חביב קצב: זה מונע את האינטגרציה שלהם, מונע את הקליטה שלהם, מונע את ההשתלבות שלהם בחברה.

חביב קצב: יש לזה השלכה מאוד רצינית, מאחר שהרוב המכריע של יוצאי אתיופיה חייבים להיות בממלכתי דתי, מבחינת תהליכי הגיור וכל ההשלכה הזאת, להגיע לבתי-ספר, חייבים להיקלט במינון נכון בבתי-הספר.

חביב קצב: ההשתלבות שלהם בתעסוקה, ההשמה שלהם בתעסוקה חייבת להיות נכונה בעבודה מתאימה על-מנת שהם יכולים, איך אומרים?

חביב קצב: לגדל דור ולצאת מדור המצוקה.

חביב קצב: כל הנושא של מערכת הרווחה, אחוז לא מבוטל של עולים מאתיופיה מגיעים למערכת הרווחה.

חביב קצב: הקליטה שלהם במערכת הרווחה, הקליטה שלהם בארץ, הקליטה שלהם בשכונה, הקליטה שלהם ביישוב, מחייבת פיזור נכון ואז מה שאנחנו קבענו בפרישה שאיפה אפשר לקבל מענק ואי-אפשר לקבל מענק, ישבנו על-פי נתוני רחוב-רחוב, על-פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

חביב קצב: קיבלנו נתונים מדויקים.

דני דנון: יש בתוך הערים חלוקה לרחובות?

חביב קצב: כן.

חביב קצב: זה בדיוק מה שאני רוצה להסביר.

דני דנון: אני יודע שיש ערים סגורות.

דני דנון: אתה בעצם אומר, יש גם רחובות.

חביב קצב: הרשה לי, יושב-ראש הוועדה, עוד שתי דקות, פשוט לתת לכם תמונה מלאה, כי אחרת פשוט חבל אבל לא תהיה לכם תמונה מלאה.

חביב קצב: אנחנו קיבלנו ב- 2008, מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, נתונים מדויקים שבכל רחוב, בכל שכונה ובכל יישוב, כמה יש עולים מאתיופיה.

חביב קצב: קבענו ביחד עם משרד השיכון, כללים מאוד ברורים ויישמנו את החלטת הממשלה שאמרה שצריכים לסגור רחובות ושכונות ויישובים.

חביב קצב: אמרנו איפה בכל רחוב, בכל יישוב, בכל שכונה, שיש אחוז אתיופים מעל 9% אמרנו – אי-אפשר לקבל מענק.

חביב קצב: איפה שעל-פי נתוני הלמ"ס מבחינת חוזק של היישוב, אשכול ארבע ומטה, אי-אפשר לתת מענק.

חביב קצב: ואז באמצע, תחמנו שוב את הרחובות, שוב את השכונות ושוב את היישובים על-פי מענק קיים, ומענק מוגדל.

חביב קצב: המטרה שלנו מאוד פשוטה, המטרה שלנו שאחוז עולים מאתיופיה, גם ברחוב, גם בשכונה וגם ביישוב, יהיה ברמה שיכולים להתמודד.

דני דנון: אני חייב להקשות עליך.

דני דנון: אני מכיר את המושג עיר סגורה.

דני דנון: בעצם, אתה בא, אומר לנו שמעבר למושג של עיר סגורה, קבלת מענק, יש גם רחובות סגורים.

דני דנון: יש לך דוגמאות לערים בארץ, שהעיר פתוחה, אבל הרחובות סגורים?

חביב קצב: אתן לך דוגמה.

חביב קצב: פתח-תקווה.

חביב קצב: שכונת יוספטל, כולה וכל רחובות שהם מותחמים על-פי ההגדרה העירונית בשכונת יוספטל, הם, אסור לקבל, לא נותנים בהם מענק, נותנים בהם הלוואה.

דני דנון: בפתח-תקווה אפשר לקנות בכל מקום אחר?

חביב קצב: בכל מקום אחר.

דני דנון: איזה עוד דוגמאות יש לך?

חביב קצב: אתן לך ירושלים.

ישראל חסון: אתה יכול לקנות בכל מקום אחר, או שאתה יכול לקנות ברחובות שאתה מפנה אליהם גם?

חביב קצב: לא.

חביב קצב: הרשה לי.

חביב קצב: אני אענה.

ישראל חסון: זה החומר שהגיע.

חביב קצב: הרשה לי, אדוני, עוד שני משפטים.

דני דנון: כן, בבקשה.

ישראל חסון: קח עוד חמישה משפטים, רק תבהיר.

חביב קצב: ניקח לדוגמה את ירושלים.

חביב קצב: ברח' הנורית בירושלים, בקריית מנחם, בדרך בית לחם וכו', לא ניתן לקבל מענק, או ברח' בר-יוחאי בירושלים, אני יורד לרמת רזולוציה של רחובות, לא ניתן לקבל בהם מענק.

חביב קצב: בירושלים, יש ברחובות, בבקעה, יש בשכונת נווה יעקב, שאפשר לקבל מענק קיים.

דני דנון: השאלה אם זה לא בכל ירושלים.

חביב קצב: לא, לא.

חביב קצב: זה בדיוק מה שאני מסביר.

ישראל חסון: לא, אם אתה אומר איפה לא, בסוף אתה מדבר כדי שאנחנו נבין.

חביב קצב: נכון.

ישראל חסון: אם אתה אומר איפה לא – הבנתי.

ישראל חסון: למה אתה אומר איפה כן?

חביב קצב: תכף אני אגיד איפה כן.

ישראל חסון: לא, למה אתה אומר איפה כן.

דני דנון: בוא ניקח את ירושלים, חביב.

ישראל חסון: למה אתה מגדיר לי רחוב?

ישראל חסון: תקשיב, אם אתה אומר לי דרך בית-לחם בבקעה, אתה לא תקבל, הבנתי.

חביב קצב: לא, זה לא מה שאמרתי.

חביב קצב: אמרתי, ברח' הנורית, אתה לא תקבל, ברחובות בבקעה אתה מקבל מענק קיים, וכל היתרה – מענק מוגדל.

ישראל חסון: אני שואל אותך שאלה פשוטה.

ישראל חסון: אם אתה אומר לי בבר יוחאי אתה לא מקבל, זה מה שאתה אומר לי, אני רוצה לגור ביצחק שדה.

ישראל חסון: מה לעשות, אני שם גדלתי.

ישראל חסון: יצחק שדה, פינת בר יוחאי, בסדר?

ישראל חסון: אני רוצה לגור ביצחק שדה.

ישראל חסון: למה אתה בקטמון מפנה אותי לרחובות?

ישראל חסון: אם תגיד לי – קח, בכל מקום שאתה רוצה בקטמון.

ישראל חסון: שם תגיד לי איפה לא, כל היתר – כן.

חביב קצב: אל"ף, זה בדיוק מה שאני אמרתי אבל יש עוד קטגוריות.

ישראל חסון: לא מה שאתה אמרת.

ישראל חסון: סליחה.

חביב קצב: רציתי לעשות הבחנה בין מענק קיים למענק מוגדל.

ישראל חסון: אני מדבר על מענק מוגדל.

חביב קצב: ברשותך, הרשה לי לתקן אותך.

חביב קצב: בבקשה.

מרינה סולודקין: אנחנו מדברים על המענק הרגיל.

מרינה סולודקין: אנחנו שואלים על המענק הרגיל.

חביב קצב: אנחנו חוזרים.

חביב קצב: יש רחובות שלא ניתן לקבל בהם מענק בירושלים.

חביב קצב: ויש רחובות בירושלים, שניתן לקבל מהם רק מענק קיים וכל היתרה – אפשר לקבל מענק מוגדל.

חביב קצב: הסברתי את עצמי?

ישראל חסון: ממש לא.

דני דנון: אני חושב שאני אסייע לך.

דני דנון: נתחיל במענק הרגיל.

דני דנון: המענק הרגיל, ניתן לכל מקום בירושלים, למעט רשימה של רחובות סגורים.

דני דנון: נכון?

חביב קצב: בוודאי.

דני דנון: זה מובן לנו.

דני דנון: המענק המוגדל ניתן לכל המקומות בירושלים, למעט מקומות ספציפיים, או שניתן רק למקומות ספציפיים?

חביב קצב: לא.

חביב קצב: למעט מקרים ספציפיים.

דני דנון: למעט מקרים ספציפיים?

ישראל חסון: אני לא מבין את זה, אז מה ההבדל?

ישראל שוורץ: למעט רשימה מסוימת שבה חלק ממנה יש רק הלוואה, ואחרים מענק רכישה.

דני דנון: כמה אתה יכול נגיד ברחובות, יש מענק רגיל?

דני דנון: לכמה המענק הרגיל סגור וכמה המענק המוגדל סגור.

חביב קצב: אם ניקח בירושלים, הרוב המכריע, להערכתי, לא, אומדן, בסדר?

חביב קצב: תקבל את זה כאומדן, להערכתי, מעל 70, 75% זה מוגדל.

דני דנון: בכל ירושלים?

חביב קצב: בכל ירושלים.

חביב קצב: והיתרה מחולקת ב- 5% או 8%, להערכתי, שוב, אומדן כסגור, זאת אומרת שלא ניתן לקבל מענק ובשלב הביניים זה מענק קיים.

ישראל חסון: אני מוכרח להודות, למדתי הרבה דברים מסובכים, לא הצלחתי להבין.

ישראל חסון: אני לא מבין.

ישראל חסון: אדוני.

דני דנון: שלב הביניים.

ישראל חסון: אדוני, תסביר לי.

ישראל חסון: אני לא מבין עכשיו ממך שום דבר.

ישראל חסון: יש רחוב סגור, שלא מקבל שום דבר ממך, נכון?

חביב קצב: נכון.

ישראל חסון: כל היתר, את עושה לי לא, הוא עושה לי כן, על מי אני אמור להסתכל?

חביב קצב: כל היתר מתחלקים לשניים.

קריאה: מתחלקים: סגור, רגיל, פתוח.

ישראל חסון: רק שנייה, סגור, רגיל, פתוח.

ישראל חסון: אני רוצה להבין.

ישראל חסון: בעברית הכי פשוטה.

ישראל חסון: אני עכשיו, יש רחובות בירושלים, שאני לא יכול לקבל ממך שום מענק.

ישראל חסון: אמת?

קריאה: זה סגור לכל.

ישראל חסון: סגור לכל.

ישראל חסון: עכשיו, איפה אני מקבל מוגדל?

ישראל חסון: איפה אני מקבל רגיל?

ישראל חסון: ביתר, במה שנשאר בירושלים.

חביב קצב: יש רחובות בנווה יעקב, שאחוז העולים מאתיופיה עומד על 5%, 6%, אפשר לקבל מענק קיים.

ישראל חסון: אני מוכרח להגיד לך משהו.

ישראל חסון: אני פשוט לא מבין את הדבר הזה.

קריאה: לא מבין את הלוגיקה?

ישראל חסון: לא, אני מבין עכשיו את הלוגיקה, אבל זה מה שמטריד אותי בלוגיקה.

ישראל חסון: אתה מבין?

ישראל חסון: כי אתה אומר ככה – אם יש פה 5%, אני לא נותן מוגדל, אבל אם הוא עובר ליצחק שדה, אני נותן לו מוגדל.

קריאה: אני לא נותן לו כלום.

ישראל חסון: לא, כן.

ישראל חסון: נותן לו.

ישראל חסון: סתם, אני סתם זורק.

חביב קצב: זהו, אם הייתי יודע, הייתי עונה לך.

דני דנון: אני רוצה לשמוע את זיוה.

דני דנון: קודם כל, לפני האידיאולוגיה, ואני מכיר את האידיאולוגיה שלך.

דני דנון: לגבי הנתונים, הנתונים שהוצגו פה על-ידי משרד הקליטה, את מסכימה להם?

דני דנון: מבחינת הנתונים, העובדות בשטח, אחרי זה תגידי לי מה את חושבת.

זיוה מקונן דגו: מבחינת השטח, קודם כל, יושב ראש הוועדה, אני מבקשת לציין שאם המסמך הזה או ההנחיה הזאת באה בחשיבה כל-כך מובנת, שצריך לאפשר לעולים האלה אינטגרציה ולשלוח אותם לשכונות מסוימות, לפי בתי-ספר שיכולים להיקלט בהם וכו' וכו', אני רק רוצה לתת שתי דוגמאות.

זיוה מקונן דגו: לא יכול להיות שבעג'מי יש בית-ספר דתי ומפנים אותם לבית-ספר דתי, לאוכלוסייה שעוברת תהליך של גיור, ואומרים לה – לכו תגורו שם.

זיוה מקונן דגו: ביפו ג', אנחנו בשנה שעברה, בקיץ, נלחמנו כדי שיהיה גן לילדים יוצאי אתיופיה או בכלל, מסגרת דתית, כי במקומות האלה אין מסגרות דתיות, אז כהנחה, אם החשיבה נעשית לפי האינטגרציה ובתי-הספר וכו' וכו', זה לא נכון לפחות מבחינת השטח והעובדה.

זיוה מקונן דגו: הדבר השני, בנושא השכונות וההפניה.

זיוה מקונן דגו: המענקים המוגדלים שניתנים, שניתנים ביישובים מאוד חזקים, הם לא ריאליים בכלל.

זיוה מקונן דגו: הם לא ריאליים, כי מחירי הדיור שם בממוצע, ממה שאנחנו יודעים, הם מיליון 200 ומעלה, ולא יכול להיות שב- 600,000 שקל, משפחה בת שמונה נפשות תוכל לקנות.

זיוה מקונן דגו: אז זה בלתי אפשרי.

זיוה מקונן דגו: מבחינת המענקים הרגילים, רוב הקהילה, רוב השוהים במרכזי קליטה, היום יש כ- 1,200 שאמורים לצאת, שהם נמצאים שנתיים ומעלה.

זיוה מקונן דגו: אותם האנשים האלה, אמורים לקבל מענקים רגילים.

זיוה מקונן דגו: המענקים הרגילים האלה, הם לאותן השכונות הספציפיות.

זיוה מקונן דגו: אז איך זה מתאים לנתונים שמשרד הקליטה נותן?

זיוה מקונן דגו: אני לא יודעת.

זיוה מקונן דגו: אז אלה העובדות.

דני דנון: תודה.

דני דנון: יש עוד מישהו, נציג לקהילה?

זיוה מקונן דגו: אני יכולה אבל לתת בהרחבה את מה שאנחנו חושבים שזה לא נכון.

דני דנון: יש לי שאלה אלייך, זיוה.

דני דנון: אני, הרושם שקיבלנו, וגם חבר הכנסת חסון, אולי יתקן אותי, שאומרים לעולים תלכו לרחוב כזה וכזה.

דני דנון: זה לא המקרה.

זיוה מקונן דגו: זה בוודאי, זה בדיוק העניין.

קריאה: זו התוצאה.

דני דנון: סליחה, מפנים את העולים לרחובות מסוימים לקנות, אומרים להם – פה אתה לא קונה.

דני דנון: זו השאלה שלי.

זיוה מקונן דגו: זה בדיוק העניין.

זיוה מקונן דגו: העניין הוא שלמענקים הרגילים, יש את שלושת הרבדים.

זיוה מקונן דגו: יש את אלה שמקבלים הלוואה, ללא מענקים.

זיוה מקונן דגו: יש את אלה שמקבלים את המענק הרגיל, ששם מכתיבים להם איפה הם יכולים לרכוש, באיזה רחובות.

זיוה מקונן דגו: והמענק המוגדל.

זיוה מקונן דגו: המענק המוגדל, אני אומרת, הוא נותן, נכון, יישובים חזקים, אבל אי-אפשר לקנות בהם שם עם הנפשות האלה, בסכומים האלה.

זיוה מקונן דגו: אבל לגבי המענקים הרגילים, הרחובות הם רחובות ספציפיים.

זיוה מקונן דגו: אני רוצה לסבר את האוזן של היושבים פה.

זיוה מקונן דגו: איך זה יכול להיות שאם אנשים ישבו וחשבו לפי שכונות וכו' וכו', איך הם מפנים למאה שערים בירושלים?

זיוה מקונן דגו: איך הם באים ואומרים שבמאה שערים בירושלים אנשים יכולים לקנות?

זיוה מקונן דגו: זאת אומרת, המענק.

זיוה מקונן דגו: המסמך שלכם, אכן.

זיוה מקונן דגו: המסמך שלכם.

זיוה מקונן דגו: איך זה יכול להיות שיש רחובות בתוך הרובע המוסלמי?

דני דנון: סליחה, ברגע שהם אומרים שהם סוגרים רחובות, כל השאר פתוח.

זיוה מקונן דגו: לא, לא.

דני דנון: לא, סליחה.

דני דנון: בואו נברר את הסוגיה הזאת.

זיוה מקונן דגו: זה בדיוק העניין.

דני דנון: יושב פה נציג משרד הקליטה ואומר לפרוטוקול, ונציג משרד השיכון ונציג משרד האוצר.

דני דנון: ואומרים בצורה מפורשת – אנחנו יודעים על רחובות סגורים, כל השאר – פתוח.

דני דנון: מאה שערים, רובע מוסלמי, רובע ארמני, הכל.

דני דנון: אבל לא אומרים.

ישראל שוורץ: תרשי לי.

ישראל שוורץ: יש רשימת רחובות.

זיוה מקונן דגו: הנוהל נמצא.

ישראל שוורץ: אני אדבר הכי קצר שאני יכול, כי על עובדות אני חושב שלא צריך להתווכח.

דני דנון: יש לך את הנוהל, זיווה?

זיוה מקונן דגו: אין לי את הנוהל פה, אבל אני יכולה להראות בגרפים, בסופו של דבר, לפי הרחובות הספציפיים שאנחנו, שהנוהל נותן, לפי הרחובות הספציפיים, הם יוצרים בחזרה את אותן השכונות במצוקה ואת אותם הריכוזים הגדולים.

זיוה מקונן דגו: כי עולים מאתיופיה, מה לעשות, בכל זאת הם מפוקחים, הם יכולים לראות ולהיכנס למאה שערים ולהחליט – זה לא מתאים לי, וילכו לנווה יעקב, והם ילכו לירושלים, לסנהדריה או לבית חנינא ויבואו ויגידו – לא, זה לא מתאים לי.

זיוה מקונן דגו: ואיפה הם יתרכזו שוב?

זיוה מקונן דגו: בנווה יעקב.

זיוה מקונן דגו: אז אני לא מבינה את ההיגיון של ההכתבה, מעבר לאידיאולוגיה, של חופש בחירה.

קריאה: אבל הוא אומר אין הכתבה.

זיוה מקונן דגו: יש הכתבה, יש הכתבה.

ישראל חסון: כותב הנוהל נמצא פה, בואו נשאל אותו קודם כל.

דני דנון: ישראל שוורץ, משרד השיכון, בבקשה.

ישראל שוורץ: בואו ניקח את ירושלים.

ישראל שוורץ: עוד פעם, אני אומר בהמשך למה שחביב, אני אולי אעשה את זה, אציג את זה קצת אחרת, אבל אותן עובדות, העובדות הן אותו דבר.

ישראל שוורץ: במקומות שיש ריכוזים גדולים של עולי אתיופיה.

דני דנון: שמה זה סגור, זה הבנו.

ישראל שוורץ: כמו רחוב אמורי, שזה רחוב, זה שכונה שהיתה שכונת שיקום.

דני דנון: מעל 9%, זה הקריטריון.

דני דנון: OK, הבנו את זה.

ישראל שוורץ: במקומות שיש פחות מזה, כ- 5%.

דני דנון: בין 5% ל- 9%.

ישראל שוורץ: אנחנו מאפשרים.

ישראל שוורץ: כל המגמה היא כן למקסם במסגרת מסוימת את חופש המידע.

דני דנון: מענק רגיל.

ישראל שוורץ: אנחנו לא רוצים שכונות כמו קרית מנחם.

דני דנון: ברור.

ישראל שוורץ: אז זה מענק רגיל.

ישראל שוורץ: במקומות שהם לא כאלה, וזה רוב העיר.

דני דנון: כל השאר.

ישראל שוורץ: כל השאר – זה פתוח.

ישראל שוורץ: אז יכולה הגברת הזאת, לבוא ולהגיד – כיוון שהכל פתוח, ירושלים היא עיר מאוחדת, שלחו אותי לרובע הארמני או לבית חנינא, אבל אף אחד לא שולח.

דני דנון: שם זה מענק מוגדל.

ישראל שוורץ: כל הרחובות שאינם מוגדרים כהלוואה או מענק רגיל, זה מענק מוגדל.

זיוה מקונן דגו: המענק המוגדל, ל- 200 אנשים בשנה.

ישראל שוורץ: אל תפריעי לי.

דני דנון: שנייה, זיוה, רגע.

זיוה מקונן דגו: זה משהו אחר.

ישראל שוורץ: את מפריעה להבנה.

ישראל חסון: אל תתרגז עליה.

ישראל שוורץ: חס וחלילה.

ישראל שוורץ: לגבי, הבעיה שאני מסכים אתה ואני חושב שזו הבעיה העיקרית שאנחנו מחביאים אותה, רוב המענקים שנותנים לעולי אתיופיה, שלא מאפשרים להם ללכת לשכונות בירושלים.

ישראל שוורץ: אני בטוח שאם שכונת גילה היתה, או ארמון הנציב, המחירים היו מאפשרים ללכת, עולי אתיופיה היו שמחים ללכת לשם ולגור שם, זאת הבעיה האמיתית.

ישראל שוורץ: מסווים את זה דרך זה שסוגרים רחובות, זאת הבעיה האמיתית, לעולי אתיופיה, בגובה המענקים הקיים, כולל המוגדלים, שנקבעו לפני שנתיים ועד מחירי הנדל"ן כל אחד יודע מה קרה להם מאז, בעצם כובלים אותם ולא מאפשרים להם, או לא לצאת ממרכזי הקליטה, כמו שאומר חביב, ולאלה שיוצאים, שוב להגיע לכל מיני מקומות לא טובים.

ישראל שוורץ: הנה.

ישראל שוורץ: אז זה אני חושב, זה הנושא האמיתי.

ישראל חסון: אני לא יודע, אתה כתבת את הנוהל במשרד הקליטה, מענק דיור קיים.

ישראל חסון: בחיפה, לפי רחובות בחיפה, בסדר?

ישראל חסון: הפניה לרחובות.

דני דנון: השאלה אם זה לא ה- 75%.

ישראל חסון: לא, זה הפניה לרחובות.

זיוה מקונן דגו: זה המענק הרגיל.

זיוה מקונן דגו: וזה המענק הרגיל.

ישראל שוורץ: תרשה לי.

ישראל שוורץ: אלה הרחובות.

ישראל שוורץ: יש כאן ויכוח.

ישראל חסון: אני מרשה לך, ישראל.

ישראל שוורץ: אני שמח.

ישראל שוורץ: אלה הרחובות שבהם יש מענק רגיל.

ישראל שוורץ: הרי צריך העולה לדעת, כשהוא הולך לחיפה, לחפש דירה, אתה צריך להראות לו איפה הוא מקבל הלוואה בלבד.

דני דנון: רגיל זה א' נקרא אצלכם?

ישראל שוורץ: איפה הוא מקבל רגיל, וכל השאר – פתוח.

ישראל חסון: אני מוכרח להגיד לך משהו.

ישראל חסון: מה מטריד אותי בעניין הזה.

ישראל חסון: אני לא יודע למה אני צריך לתת לך דרגות חופש כאלה, באמת, אמיתי.

ישראל חסון: אני לא יודע למה אני צריך לתת לך דרגות חופש כאלה, אתה יודע, אני מניח שמר קצב, ההורים שלו עלו מעירק, לא?

חביב קצב: מסוריה.

חביב קצב: מחלב.

ישראל חסון: עוד יותר טוב.

ישראל חסון: הם כמעט טובים מאוד, אנחנו מדמשק.

חביב קצב: למען הפרוטוקול, אני לא חולק.

ישראל חסון: אני רוצה לומר לך משהו, אני באמת חושב שאתם משקיעים הרבה מאוד מחשבה, גם משרד הקליטה, הרבה מאוד מחשבה באיך לסייע לדבר הזה.

ישראל חסון: אני אומר לך שיש פה מדרגות שאני לא אוהב אותם.

ישראל חסון: באמת, אני אומר לך, אני לא אוהב אותם.

ישראל שוורץ: אני אגיד לך באמת, גם לי לא נוח עם זה.

ישראל חסון: אז למה אתה לא עובד על שתי מדרגות בלבד וזהו?

ישראל חסון: מדרגה אחת – רחוב סגור, מדרגה שנייה – כל היתר.

ישראל שוורץ: אני אשיב לך למה.

ישראל שוורץ: כדי בכל-זאת ללכת לכיוון של חופש הבחירה, אז אם יש רחוב שבו אין, זה פחות מ- 9% אבל זה יותר מ- 5%, אנחנו כן, אנחנו יודעים ששם המחירים נמוכים, סבירים, אנחנו כן רוצים לאפשר לאותו מפנה מרכז קליטה שאולי שם גרה אחותו או דודה שלו או אני לא יודע מה, כן לקנות שם.

ישראל שוורץ: אפשר להיות שרירותי, להגיד – שחור ולבן, שניים יש.

ישראל שוורץ: אנחנו רוצים דווקא בכיוון של כן.

ישראל חסון: אתה בין ה- 5% ל- 9%, ששם אתה עוצר.

ישראל שוורץ: שם אני נותן מענק רגיל.

ישראל חסון: אתה נותן מענק רגיל.

ישראל שוורץ: כן.

ישראל חסון: אתה לא נותן מענק מוגדל.

ישראל חסון: מה אתה אומר לו – אני לא מעודד אותך פה.

ישראל שוורץ: נכון.

ישראל שוורץ: אני לא חוסם אותו.

ישראל חסון: לא, בסדר, אני לא מעודד אותך פה, אני רוצה שתלך למקום אחר.

ישראל שוורץ: לכל השאר.

ישראל חסון: איזה בעיה יש לך עם זה, זיוה?

אברהם מיכאלי: לא, ישראל, מה שישראל אומר זה בעצם עוזר לעולים לכוון אותם לאזורים שאפילו שהכסף לא יספיק להם, כי המענק הוא מענק מוקטן, בעצם.

ישראל חסון: חבר הכנסת מיכאלי, אני אומר לך את הדבר הבא – יושב פה, מבחינתי, נציג הלקוחות.

ישראל חסון: תסביר לי, תסבירי לי זיוה, איפה יש לך בעיה עם הקונצפט הזה.

זיוה מקונן דגו: קודם כל, מבחינה רעיונית, כתפישה, אף אחד לא צריך להגביל את מישהו איפה לגור.

אברהם מיכאלי: אבל הוא לא מגביל אותם.

זיוה מקונן דגו: גם אם זה ברמת אליהו, בראשון לציון, ומישהו בוחר לקנות, צריך לאפשר לו.

זיוה מקונן דגו: לפני כן, אפשר לעשות עבודה, עבודת הסברה, במרכזי קליטה לעולים, איפה כדאי ואיפה לא כדאי.

זיוה מקונן דגו: מה המציאות המורכבת של החברה הישראלית ולתת להם אפשרות בסופו של דבר לבחור.

זיוה מקונן דגו: אבל אל"ף, דירה של השכונות אנחנו ידענו והבלגנו.

זיוה מקונן דגו: אמרנו – אנחנו רואים את המצב של בתי-הספר המוחלשים, את התוצאה של זה, והבלגנו.

זיוה מקונן דגו: אבל כשבאים ואומרים, כדי לקבל מענק ממדינת ישראל, אנחנו נגיד לך באיזה רחוב ללכת ולקנות, זה בעיה.

זיוה מקונן דגו: זה מה שאני אמרתי.

ישראל חסון: לא, זיוה, זה לא מה שמדינת ישראל אומרת.

זיוה מקונן דגו: המשרד, סליחה.

ישראל חסון: לא, זה גם לא מה שהמשרד אומר.

ישראל חסון: מה אומר לך המשרד – מאחר ותהליך קליטה הוא תהליך כולל שכולל בתוכו חינוך, שכולל בתוכו זה, שכולל בתוכו הרבה מאוד דברים, אנחנו, כשאנחנו מסתכלים על זה, הגענו למסקנה יחד עם יוצאי אתיופיה, בתוכנית הרב-שנתית, שהנושא של אינטגרציה הוא מרכיב מאוד חשוב.

ישראל חסון: לצורך יצירת אינטגרציה, אנחנו קובעים בעצם שתי דרגות, שלוש דרגות הם קבעו – דרגה מס' 1 אומרת – איפה שיש מעל ל- 9% מיוצאי אתיופיה, אנחנו לא נותנים מענק.

ישראל חסון: אתה רוצה לקנות?

ישראל חסון: לא פה.

ישראל חסון: למה?

זיוה מקונן דגו: הבנו.

ישראל חסון: איפה שיש מ- 5% ומעלה, עד החסם של ה- 9%, אני נותן לך מענק קטן כי אני רוצה לעודד אותך לצאת.

ישראל חסון: כי אני רוצה לעודד אותך לא להגיע ל- 9%.

זיוה מקונן דגו: מה זה מענק קטן?

ישראל חסון: הרגיל.

ישראל חסון: הרגיל.

זיוה מקונן דגו: אבל רוב הקהילה מקבלת את המענק הרגיל.

ישראל חסון: אבל זיוה, זה דיון אחר.

ישראל חסון: תרשי לי רגע.

ישראל חסון: זיוה, אנחנו מדברים עכשיו, זה דיון אחר, אם צריך להיות להם יכולת לתת ל- 400 או ל- 200, זה דיון שחבר הכנסת, יושב-ראש הוועדה, אמר – אני הולך את זה לבדוק.

ישראל חסון: זה דיון אחר.

זיוה מקונן דגו: אין בעיה.

ישראל חסון: זה דיון אחר.

ישראל חסון: הדיון השני עכשיו זה איך נותנים ואז הוא אומר לך – מאחר ושנינו מסכימים שהדבר הנכון הוא לא לעשות ריכוז גדול של אוכלוסייה של יוצאי אתיופיה, אז אנחנו למי שיוצא מהרחובות של בין 5% ל- 9%, אני נותן אופציה לחלק מהם של מענק מוגדל.

ישראל חסון: הבנתי אתכם נכון?

ישראל חסון: עכשיו תסבירי לי מה לא בסדר בזה.

זיוה מקונן דגו: אני לא הבנתי אותך.

זיוה מקונן דגו: מה לעשות?

זיוה מקונן דגו: אני לא הבנתי.

ישראל חסון: זיוה, לכי מהסוף להתחלה.

ישראל חסון: את רוצה פיזור ואינטגרציה?

זיוה מקונן דגו: נכון.

דני דנון: לא, היא לא רוצה.

דני דנון: במקרה הזה, היא לא רוצה.

זיוה מקונן דגו: אני אומרת קודם כל, שכל אדם ייבחר איפה לגור.

זיוה מקונן דגו: יש לאנשים שהות של שנתיים במרכזי הקליטה, ולצערנו הרב יש פה נציגים שחיים יותר משנתיים במרכזי קליטה, יש שנתיים כדי להסביר לאנשים איפה כדאי ואיפה לא כדאי, כדי לאפשר אינטגרציה.

זיוה מקונן דגו: אנשים, בסופו של דבר יש מענקים.

זיוה מקונן דגו: יש את המענק הרגיל, יש את המענק המוגדל.

זיוה מקונן דגו: המענק המוגדל הוא רק ל- 200 והוא נותן לערים.

ישראל חסון: אבל זה סיפור אחר.

זיוה מקונן דגו: רגע, שנייה.

זיוה מקונן דגו: והמענק הרגיל, המענק הרגיל, הוא זה שמפנה לרחובות ספציפיים ואנחנו מבקשים שזה יוסר.

דני דנון: בואו נעשה סדר, שנייה.

דני דנון: אנחנו רשמנו בפנינו, זיוה, ואני גם מסתכל על הנוהל שהניסוח שלו הוא קצת בעייתי, אבל סוללים, כתוב פה שמשרד הקליטה והשיכון יקבעו את רשימת השכונות והיישובים שבהם גובה הסיוע הקיים, מענק, ימשיך בדומה לסיוע.

דני דנון: זאת אומרת, כתוב רשימת השכונות והיישובים, אבל הכוונה אולי בניסוח שלכם צריך להיות שיתקבל בכל מקום, למעט המקומות שהוגדרו בסעיפים הקודמים.

דני דנון: כי בניסוח פה אפשר אולי להתבלבל.

דני דנון: קראתי את זה טוב לעומק עכשיו, בניסוח הזה.

דני דנון: אבל המהות של העניין, שכל המקומות פתוחים במדינת ישראל.

זיוה מקונן דגו: מה זה כל המקומות?

דני דנון: סליחה, למעט הרחובות שסגורים למענק הרגיל ולמענק המוגדל.

דני דנון: זו החלטת המשרד.

זיוה מקונן דגו: סליחה, כבוד היושב-ראש, אנחנו מדברים על שבעה יישובים למענקים רגילים.

זיוה מקונן דגו: למה אנשים לא יכולים לקנות באשקלון?

זיוה מקונן דגו: באשדוד?

זיוה מקונן דגו: בנתניה?

זיוה מקונן דגו: בעפולה?

זיוה מקונן דגו: בחיפה?

זיוה מקונן דגו: למה לא? סליחה.

קריאה: למעלה מ- 7%.

ישראל חסון: באוכלוסייה של העיר?

דני דנון: בעיר סגורה, כן.

ישראל חסון: למעלה מ- 9% באשקלון?

דני דנון: כן.

דני דנון: כן.

דבורה גיני מלכי: אשקלון זה משנת 89, משנת 84, זה מאוד בעייתי לכלול גם את אלה.

דבורה גיני מלכי: יש לנו עולים חדשים ממרכזי קליטה שגרים בבאר-שבע, נקלטו שם היטב, האבא עובד, האימא עובדת, שני הילדים בבית-הספר.

אברהם מיכאלי: היינו שם, יש גם בקרית גת אותו דבר.

דבורה גיני מלכי: יפה.

דבורה גיני מלכי: צריך אולי לשים מספר ספציפי.

דני דנון: יש ועדת חריגים של משרד הקליטה.

דני דנון: בואו נתמקד, קודם כל את הנושא אנחנו הבנו, את נושא הרחובות הסגורים.

דני דנון: הללי, יועץ ראש הממשלה, בבקשה.

אללי אדמסו: תודה.

אללי אדמסו: אדוני היושב-ראש וגברתי וחברי כנסת.

אללי אדמסו: אני רוצה להגיד שמדובר על האינטגרציה.

אללי אדמסו: המדיניות של הממשלה לרכישת הדירה נגזרה מהמטרה של אינטגרציה חברתית.

אללי אדמסו: אבל אם אנחנו רוצים לראות, היום אנחנו מדברים על העולים.

אללי אדמסו: העולים היום נמצאים מרוכזים במרכזי קליטה, הם למעשה מבודדים.

אללי אדמסו: במהלך השנה, הם נמצאים במרכזי קליטה.

אללי אדמסו: הם בחממה, הם בתוך עצמם.

אללי אדמסו: עכשיו, OK, ברגע שהם יוצאים, אתם תצאו ואתם לא תיכנסו ליישובים איפה שהקהילה נמצאת והרחוב הזה סגור והיישובים האלו זה סגורים, הם סגורים, אלא אתם צריכים להתפזר.

אללי אדמסו: זה, למעשה, זה המדיניות.

אללי אדמסו: זה המדיניות של הממשלה, שקובעת בצורה כזאת שהיא רוצה לפזר.

אללי אדמסו: אבל אני אומר שגם לפי מה שדובר כאן, המדיניות היא מוטעית, היא לא נכונה.

אללי אדמסו: זה פשוט האנשים מתאבדים.

אללי אדמסו: גם בראשון ראינו, אנשים באותם מקומות שהאנשים במצוקה, הם קונים במקומות שהם לא רוצים וצפופים ואנשים נרצחים אחד לשני.

אללי אדמסו: זה לא יכול להיות.

אללי אדמסו: וגם אנחנו במדינה דמוקרטית, לא יכול להיות, יש יישובים סגורים, יש רחובות סגורים, ויש יישובים שאתה לא יכול לקנות.

אללי אדמסו: לא יכול להיות, זה מדינה דמוקרטית, רבותיי, צריכים לתת, את דיברת את זה, תני לי לדבר.

אללי אדמסו: זה יש מדינה דמוקרטית וצריכים לאפשר לאנשים שייקנו איפה שהם רוצים.

אללי אדמסו: אבל אם רוצים גם אינטגרציה, יש ותיקים שאנחנו, הוותיקים, שנמצאים באותם יישובים, לעודד אותם שהם, הוותיקים, גם יש להם עבודה, גם יש להם עבודה, גם יש להם אולי דירה קודמת לסייע להם, שהם יוכלו לצאת, שישתלבו גם מבחינת השפה וגם מבחינת הידע, הילדים שהם גם יכולים להשתלב בבתי-ספר, את אותם עולים חדשים מהחממה אתה זורק אותם, זה תלך תתבע את זה.

אללי אדמסו: לכן אני אומר, אדוני היושב ראש שהמדיניות הזו מוטעית ויש לאפשר לאותם עולים שהם יקנו איפה שהמשפחות שלהם.

אללי אדמסו: גם היום זה לא כמו שפעם.

אללי אדמסו: יש משפחות היום מכוונים אותם ומסייעים להם, יש משפחות שהם ותיקים שהם הגיעו, שהם יותר נותנים להם תמיכה, גם כלכלית, גם תמיכה נפשית והם מסייעים להם.

אללי אדמסו: למה למנוע?

אללי אדמסו: אם רוצים בקריית מנחם, אם במקומות אחרים, לא לקנות את זה?

אללי אדמסו: ולכן, אני מבקש לשנות את המדיניות.

אללי אדמסו: יכול להיות, הפקידים שבאמת אתם צריכים לעשות חשיבה נכונה ולשנות את המדיניות.

אללי אדמסו: ובנוסף לזה, המענק שניתן היום, המענק, זה לא המענק כמו שהיה פעם.

אללי אדמסו: צריך לשנות את המענק או לתת להם דירה ציבורית מעמידה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: וונדה אקלה, בבקשה.

וונדה אקלה: אני עובד בעמותת ידיד.

וונדה אקלה: אני עסקתי בתחום של הסברה.

וונדה אקלה: בואו נגיד את המציאות.

וונדה אקלה: במציאות, במה שהיה, אנחנו נכשלנו, כי אנחנו רואים.

וונדה אקלה: ולכן, זה מה שצריכים לחשוב איך אנחנו יכולים להצליח בעתיד.

וונדה אקלה: אם אנחנו חושבים שכדי להצליח בעתיד צריכים לפתוח את הכל.

וונדה אקלה: אני רואה, יש דבר כזה שזה אנשים שאומרים שאנשים ילכו לאותם מקומות, לא ילכו לאותם מקומות כי היום, אם אנחנו נסביר להם בצורה נכונה, אנשים ילכו דווקא במקומות הנכונים.

וונדה אקלה: למה?

וונדה אקלה: כי היום יש גם בתוך הקהילה, שהם עברו, יצאו משכונת המצוקה לשכונה אחרת ולכן, קודם אנחנו היינו יכולים להגיד שאין להם במה להשוות.

וונדה אקלה: היום יש אנשים שיכולים להשוות על הדברים האלה ולכן, זה לא, האנשים, אחד מהדברים שמפריעים לי, כאילו שזה אנשים לא משתנים.

וונדה אקלה: אנשים שלא לומדים, אנשים שלא יכולים.

וונדה אקלה: מה זאת אומרת?

וונדה אקלה: אנחנו יכולים גם לעזור לאנשים האלה כדי לקבל את המקומות.

וונדה אקלה: לא להפנות.

וונדה אקלה: עכשיו, הנה, צמצמנו אותם לאותו רחוב, כדי שאנחנו נצמצם אותם לאותו רחוב, גם מחיר הדירה יעלה יותר, למה?

וונדה אקלה: כי יש ביקוש יותר.

וונדה אקלה: כאילו מה עשינו?

וונדה אקלה: בסוף מה אנחנו נעשה?

וונדה אקלה: עשינו את הדברים האלה, לא הצלחנו.

וונדה אקלה: העולים לא יצאו.

וונדה אקלה: הדיון הזה נעשה אותו גם בעוד שנה.

וונדה אקלה: ולכן, אם אנחנו באמת רוצים להשתנות, בואו ננסה לחשוב אחרת וככל שנחשוב אחרת, אנחנו יכולים להוציא את האנשים.

וונדה אקלה: נכון, יש כוונות טובות, יש רצונות, אבל בואו גם נשתף פעולה.

דני דנון: אני רוצה לסיים עד 11, לבקש מהבטם אלמו.

דני דנון: את נמצאת במרכז קליטה, נכון?

הבטם אלמו: כן, במבשרת.

דני דנון: מחפשת דירה?

הבטם אלמו: חיפשתי אבל לא מצאתי.

הבטם אלמו: זה קשה לי לקנות דירה.

דני דנון: איפה חיפשת?

הבטם אלמו: אני רוצה לקנות בחולון, מרכז, אני רוצה, אבל אי-אפשר לקנות במרכז.

דני דנון: הלכת לחולון לראות דירות בחולון?

הבטם אלמו: חולון, בת-ים.

הבטם אלמו: אין לי משפחה שם, אבל אני רוצה לעבוד שם.

הבטם אלמו: אני רוצה לקנות דירה שם.

הבטם אלמו: כל המשפחה שלי בנתניה, אני לא רוצה לקנות שם, כי הילדים שלי.

דני דנון: לכמה כסף את זכאית, המשפחה שלך, לקבל?

דני דנון: מה התקציב שלך לקנות דירה היום?

הבטם אלמו: 300,000 שקל.

דני דנון: זה לא הגיוני.

ישראל שוורץ: יש באמת בעיה אמיתית בגובה המענקים, אני מסכים עם הגברת.

ישראל שוורץ: יש בעיה אמיתית.

ישראל שוורץ: הגברת צודקת, היא לא מחפשת דירה מול הים.

דני דנון: כמה זמן במרכז קליטה במבשרת?

הבטם אלמו: שלוש שנים.

קריאה: והיא נקנסת על זה.

דני דנון: ברור.

דני דנון: עוד משהו את רוצה לומר לנו, הבטם?

הבטם אלמו: אני רוצה להגיד, זיוה תתרגם לכם מאמהרית.

זיוה מקונן דגו: היא עלתה לארץ לפני שלוש שנים ומשהו, נקלטה במרכז קליטה רסיטל בטבריה.

זיוה מקונן דגו: בשנה שעברה, משרד הקליטה סגר את מרכז הקליטה ברסיטל ופיזרו את העולים במרכזי קליטה שונים והבטם הגיעה למבשרת.

זיוה מקונן דגו: כשנה כבר עובדת.

זיוה מקונן דגו: מחירי הבתים הם 700,000 – 800,000 שקל, איך אני בעבודה שלי, איך אני אמורה לחסוך, בעבודה של שנה, 400,000 או 500,000 שקל, כדי להשלים את המענק?

זיוה מקונן דגו: יש לי שני ילדים.

זיוה מקונן דגו: אנחנו שנינו עובדים בעבודות ניקיון, אלה העבודות שאנחנו יכולים לעבוד בהן ואיך אנחנו אמורים לחסוך ולהשלים את הסכומים האלה?

דני דנון: תודה, משפט אחרון לסיכום, בבקשה, הבטם.

זיוה מקונן דגו: עצם העובדה שמגדירים לנו איפה לקנות ואיפה לא לקנות, זה מה שיוצר את הריכוזיות, כי כשאומרים לנו אתם לא יכולים לקנות פה במענקים הרגילים ומפנים אותנו לרחובות מסוימים, בסופו של דבר אנחנו, נוצרים אותם הריכוזים.

זיוה מקונן דגו: אנחנו לא יכולים להבין באמת מה הכוונה.

אללי אדמסו: גם היא אומרת, למרות כל הקשיים של התנאים הקשיים שעומד, לפחות תאפשרו לנו שנוכל לעבוד ולקנות בית, זה מה שהיא אומרת.

דני דנון: תודה.

דני דנון: בקצרה, אנחנו נסיים, שושנה בן דור, בבקשה.

שושנה בן דור: תודה.

שושנה בן דור: ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה.

שושנה בן דור: שני דברים, קודם כל, כיוון שקראתי את המסמך של ה- 50 עמודים, כולל הרחובות שלכאורה כן הופנו אליהם, אני מאוד שמחה לשמוע שכנראה היתה טעות בהפצת אותה רשימה של רחובות שמחויבים לקנות בהם.

שושנה בן דור: ראיתי את הרשימה, קראתי.

שושנה בן דור: הארגון שלנו עוסק בנושא החינוך ואני חושבת שמאוד חשוב גם כשמעדיפים שכונות מסוימות, לבדוק גם את האפשרויות הנוספות, כמו האפשרות לבית-ספר טוב, שהילדים יוכלו ללמוד בו.

שושנה בן דור: אני לא רוצה להיכנס לפרטים איפה.

שושנה בן דור: כי לפעמים ריכוז גדול איננו משפיע לרעה על בית-הספר או במשך השנים אנחנו רואים מקומות שבהם גם אם היה ריכוז, כמו רחובות של היום, אנחנו רואים כיום האחוזים מאוד משמעותיים, כמו 60% הצלחה בבגרויות במשך השנתיים האחרונות, וזה כיוון שמדובר גם בוותיקים ולא רק בחדשים.

שושנה בן דור: יחד עם זאת, אם אני מסתכלת על, מדברים על נווה יעקב, יש רק בית-ספר ממלכתי דתי אחד, קטן, 70% יוצאי אתיופיה, כמעט כולם בסביבות עשר שנים אחרונות, אז אני חושבת שמשרד הקליטה צריך לפתוח עד כמה שאפשר, לתת מענק עד כמה שאפשר, כדי שילדים יגיעו לשכונות שיש בהן גם חינוך טוב לילדים, ובכך לצאת מהמצב של המצוקה שיש להם.

דני דנון: תודה, חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר לכם שקודם כל אני מבינה את הרצון שעומד מאחורי משרד הקליטה ומשרד הבינוי והשיכון, בנושא זה, כי לפני חמש שנים אני ראיתי כאן ראש עיר אחד, מהדרום, שבכה בוועדה.

מרינה סולודקין: אנחנו היינו בליכוד וראיתי את ראש העיר המכובד בכה בגלל שהריכוז היה כזה שהעיר החלשה והקטנה שלו, לא יכלה להתמודד עם אינטגרציה נכונה.

מרינה סולודקין: מה שאני אומרת, אני כמובן מבינה את הקהילה, חופש וזה, אבל יש הגבלים של תקציב המדינה וכאן אנחנו צריכים לחשוב ואני מאוד מעריכה את הגברת שרוצה לחיות בחולון ובבת-ים וגם אני רוצה שיחיו, אבל הפתרונות הם אחרים.

מרינה סולודקין: למה?

מרינה סולודקין: יש לי קהילה מאחורה, שלא נותנים את המענקים בכלל, גדולים, ויש לי 60,000 אנשים קשישים שזה דור המלחמה, שזה ניצולי שואה, שהם כל שנה מדירה לדירה בשכירות.

מרינה סולודקין: המדינה חושבת שקולטת עליה, קודם כל זה טוב מאוד שעושים מאנשים בעלי דירות, אבל זה לא יכול להיות שכולם.

מרינה סולודקין: לחלק צריך להיות או דיור ציבורי או שכירות ארוכת טווח במדינה ובמרכז המדינה אני חושבת שזה פיתרון מתאים.

דני דנון: תודה.

דני דנון: סגנית ראש העיר אשקלון, סופיה ביילין, בבקשה.

סופיה ביילין: לי היה מוזר לשמוע את זה, בגלל שאני ממונה על קליטת העלייה בעיר אשקלון ואני, מה שאני רואה, אין לנו בעיות כל-כך מהותיות עם הדיור, בכלל.

סופיה ביילין: יש לנו פרויקטים מאוד, הפרויקטים האלה מאוד הצליחו והפרויקטים מקדמים גם את רמת החיים גם איכות.

דבורה גיני מלכי: אשקלון סגורה.

דבורה גיני מלכי: הם מתים לקנות באשקלון, נקלטים מאוד יפה, העיר מקבלת אותם.

סופיה ביילין: כאלטרנטיבה, אני אומרת לכם שיש עיר שהאינטגרציה מאוד מוצלחת ויש לנו כמה פרויקטים ואני רואה גם הישגים.

ישראל חסון: בגלל זה אסור להם לגור שם.

סופיה ביילין: לא, סליחה.

דבורה גיני מלכי: לו יאפשרו רק לעולים של מרכז הקליטה.

סופיה ביילין: יש לנו מרכז קליטה קנדה, בית קנדה, ויש, הם גם גרים בשכונות אחרות.

דבורה גיני מלכי: לא בשנים האחרונות.

דבורה גיני מלכי: היום נסגרה לרכישה.

דבורה גיני מלכי: הם מתים לקנות באשקלון.

סופיה ביילין: בסדר.

סופיה ביילין: אבל את יודעת שאנחנו עכשיו כן מקבלים אתיופים, הם צריכים לבוא.

דבורה גיני מלכי: רק למרכז הקליטה, כמובן.

דני דנון: מגיעים גם למקומות אחרים בארץ, לערים סגורות, מגיעים עולים יוצאי אתיופיה ורוכשים בכספם דירות.

דני דנון: בכל הארץ.

ישראל חסון: זה סיפור אחר, זה סיפור אחר.

סופיה ביילין: אבל אני אגיד לך, סגורה או לא סגורה, אבל הם גרים.

סופיה ביילין: מה זאת אומרת?

סופיה ביילין: סגורה היום.

חביב קצב: אשקלון התחילה לקלוט עולים מאתיופיה בשנת 1981.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב ראש, אני חושב שלא מיצינו את הדיון.

אברהם מיכאלי: הדיון הזה הוא הרבה יותר ממושך צריך להיות וללבן פה כמה סוגיות.

אברהם מיכאלי: שמענו באמת את הדברים גם של משרד הקליטה ומשרד השיכון, אבל עדיין חסרים לנו כמה נתונים שאנחנו נוכל לעקוב על זה בצורה אמיתית, נצטרך לקיים אולי, ברשותך, דיון נוסף, כדי שיוצגו לנו גם נתונים בשטח, בפועל, מה קורה.

אברהם מיכאלי: לא נהלים מה כותבים, אלא בפועל.

אברהם מיכאלי: הרי בן-אדם שמתעניין לקנות דירה, הוא צריך למצוא דירה והוא צריך גם בפועל לממש את המשכנתה הזאת ואנחנו יודעים בשטח שהמציאות היא, גם בגלל עליות מחירים וגם בגלל שמי שאמור לתת בסוף את אותו פיתרון לדירה, זה כל מיני מתווכים שעוסקים עבורם בשטח.

אברהם מיכאלי: הם לא מתעסקים עם זה בצורה ישירה והמתווכים האלה מכוונים אותם עדיין לכל מיני אזורים בכל מיני קומבינות.

אברהם מיכאלי: ואת זה צריך לבדוק בדיוק, את הנהלים האלה, איך הם עושים את זה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: וממש דקה, דבורה, הסוכנות היהודית.

דבורה גיני מלכי: אני רוצה רק לתת עוד כמה דברים כלליים שכדאי שחברי הוועדה ידעו.

דבורה גיני מלכי: אל"ף, עולה שנשאר במרכז הקליטה, מעבר לזמן שהוא נדרש, זה גם פוגע בקליטה שלו, אנחנו רואים תהליכי רגרסיה בקליטה, תהליכים לא טובים, לעולים יש מוטיבציה ענקית לעזוב את מרכז הקליטה.

דבורה גיני מלכי: חוץ מזה, הם עולים לקופת המדינה עוד 10,000 שקל למיטה לשנה.

דבורה גיני מלכי: אז משפחה קטנה יכולה לעלות 40,000 – 50,000 שקל ויותר.

דבורה גיני מלכי: אני כן מציעה לבדוק את ביטול הקנס שמפחית גם את המשכנתאות הקטנות האלה ב- 15% אחרי השנתיים הראשונות.

דבורה גיני מלכי: פעם היה הקנס הזה על-מנת לעודד אותם לצאת, אני חושבת שהם מאוד מעודדים וה- 15,000 שקלים האלה או ה- 45,000 שקלים האלה יכולים להיות משמעותיים.

דבורה גיני מלכי: אני חושבת שאפשר לקרוא לראשי ערים לקלוט בעיר שלהם מספר מוגבל של עולים.

דבורה גיני מלכי: אני יודעת שזה שוב נשמע נורא, אבל ראש עיר שרוצה לקלוט אותם, לא ירוץ אחר-כך לחביב קצב, סליחה שאני אומרת, ויבכה לו – אני לא יכול עם האתיופים, אני לא יכול עם האתיופים, וייסגרו ערים בעקבות הצעקות האלה.

דבורה גיני מלכי: יש ערים מצוינות שקלטו ונסגרו.

אברהם מיכאלי: נתקלים בכאלה, מבקשים איתם.

דבורה גיני מלכי: אנחנו יודעים, אנחנו יודעים.

דבורה גיני מלכי: הבעיות הגדולות הן המשפחות הקטנות שהמשכנתאות המוגדלות לא מגיעות להם By definition.

דבורה גיני מלכי: זאת אומרת משפחות חד הוריות או משפחות עם ילד או שניים, אין להם אפשרות, כי באמת, עומדות לרשותם 300,000 שקלים, שאין לי מושג איפה בארץ בכלל אפשר לרכוש.

דבורה גיני מלכי: אני חושבת שפיתוח של מתן הלוואות, אפילו בערבות מדינה, כן יכול לתת פיתרון לחלק מהאנשים.

דבורה גיני מלכי: רבים מהם עובדים, אתם שומעים פה על הבטם, היא עובדת, בעלה עובד, אולי במשכורת מינימום, אבל בהחלט מפרנסים בכבוד את משפחתם.

דבורה גיני מלכי: ואני רוצה להגיד שעולים שמקבלים משכנתאות מוגדלות, אנחנו רואים רכישות תוך שישה עד 12 חודש, מיום הקליטה, בצפת, זה דירות גדולות, משפחות גדולות, מקבלים את המשכנתאות המוגדלות, צ'יק-צ'ק הם קונים.

דבורה גיני מלכי: וזה בהחלט הצלחה בקליטה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אחרון הדברים בקצרה.

שמוליק דוד: אני משתיל.

שמוליק דוד: רציתי לומר, ראשית, לגבי השפה.

שמוליק דוד: אנחנו מדברים על אוכלוסייה ועל מצבים שבהם אנשים חשים אפליה, שבהם סטריאוטיפים וגזענות זה לא תופעה שאיננה קיימת.

שמוליק דוד: דווקא בהקשר הזה, הייתי מצפה מהרשויות לא לדבר בשפה של רחובות סגורים ושל ערים סגורות ולהימנע מהרטוריקה הזאת בצורה מאוד מאוד מאוד גורפת ואני חושב שמשהו צריך להשתנות בשפה שבה אנחנו מדברים בהקשר הזה.

שמוליק דוד: שנית, הערה משפטית.

שמוליק דוד: משרד השיכון לפני שנתיים-שלוש, התחייב בפני בג"צ, מוסד מכובד, שהנהלים שלו יצאו אל הציבור באופן גלוי.

שמוליק דוד: נוהל כזה צריך להתפרסם באתר האינטרנט ובאופן ציבורי.

שמוליק דוד: שנית, צריכה להיות בו הנמקה ברורה כדי שאנשים לא יתהו על הקריטריונים ולא יצטרכו לבצע ספקולציות למה רחוב אלנבי כן ורחוב ביאליק לא, אלא הדברים צריכים להיות מעט יותר שקופים.

שמוליק דוד: הדברים האלה הם צריכים, קבלת החלטות בנושאים של הקצאת משאבים בוודאי משאבים שהם יקרי ערך ויקרים לאנשים שמדובר בהם, צריכים להיות, קבלת ההחלטות צריכה להיות שקופה בכל המובנים ואנשים צריכים להבין למה ביאליק כן ואלנבי לא.

שמוליק דוד: אחרון אחרון, חלק מהנושא שאנחנו מדברים בו לצערי תיאורטי, הרבה מאוד אנשים לא מסוגלים לרכוש בסכומים שאנחנו מדברים עליהם, דירות, כשמדובר במענקים מוגדלים, 260,000 האנשים לא יכולים לבצע רכישות.

שמוליק דוד: המשמעות הפרקטית של זה, זה שמתוך תוכנית ממשלתית נאה של 481 מיליון שקל לחמש שנים, 248, 51% מהסכום, מוקצה להלוואות שאינן מתקבלות.

שמוליק דוד: כלומר, אנשים לא יכולים כלל וכלל לממש אותן ומדובר בסכומים מאוד ניכרים שהמדינה נותנת לאנשים לכאורה, אבל איננה נותנת להם הלכה למעשה.

שמוליק דוד: זה תקציב כמעט פיקטיבי.

שמוליק דוד: אז הדברים האלה צריכים להיבדק ולהיבדק לעומק.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: ברשותכם, נסכם את הדיון.

דני דנון: הפיתרון האמיתי לסוגיה שהוצגה בפנינו היום הוא הגדלת גובה המענקים.

דני דנון: הוועדה קוראת למשרד האוצר לפרסם את מסקנות הוועדה בהקדם ולא יאוחר ממועד קיום הדיון ב- 22 למרץ.

דני דנון: אנחנו חושבים שהגדלת גובה המענק תסייע למשפחות הרוצות לצאת ממרכזי הקליטה ולהיערך לשנת הלימודים הבאה.

דני דנון: אם הפרסום יתעכב וישתהה, לא יוכלו לצאת המשפחות לפני פתיחת שנת הלימודים הבאה.

דני דנון: הוועדה קוראת למשרד האוצר, השיכון, העלייה והקליטה, לפעול להגדלת מספר הזכאים למענקים המוגדלים.

דני דנון: הפער בין 200 משפחות ל- 1,070 הוא פער גדול מדי.

דני דנון: הוועדה רשמה לפניה שמשרד הקליטה והשיכון לא מפנים לרחובות ספציפיים וקוראת למשרד הקליטה לנסח מחדש את הנוהל שהוצג בפניה בוועדה, ולפרסם אותו באתר של משרד הקליטה.

דני דנון: הוועדה מבקשת לקבל נתונים ממשרד הקליטה, לגבי רכישות דירות קבע של יוצאי אתיופיה בשנים 2009 – 2010.

דני דנון: הוועדה קוראת לאפשר לראשי ערים שרוצים לקלוט מקרים חריגים של עולים שנקלטו במקומות עבודה בעירם, לאפשר קבלתם בנוהל חריג.

דני דנון: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.