הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 120, 2011-12-26 10:45

ציפי חוטובלי: אני פותחת את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה.

ציפי חוטובלי: אנחנו דנים בהצעת החוק למניעת הטרדה מינית (תיקון – הארכת תקופת ההתיישנות), התשע"ב-2010.

ציפי חוטובלי: בעיקרון הדיון הזה לא אמור להיות דיון ארוך.

ציפי חוטובלי: אני אומר לכם מה היה ראוי להיות ואני אומר לכם מה ההסכמה אליה הגענו עם משרד המשפטים ובעיקר איך אני רואה את הדברים בהסתכלות ארוכת טווח.

ציפי חוטובלי: אחד הדברים המוזרים והתמוהים בעיניי, כשאני פתחתי את החוק למניעת הטרדה מינית, היה לגלות את העובדה שתקופת ההתיישנות היא כל כך קצרה.

ציפי חוטובלי: למה הדבר הזה תמוה, מכעיס, מקומם ועוד הרבה מלים שאפשר לומר עליו?

ציפי חוטובלי: כי קודם כל, אני משפטנית, גדלתי על עיקרון חשוב בחקיקה שנקרא אחדות החקיקה.

ציפי חוטובלי: אנחנו שואפים שיהיו כמה שפחות שינויים בין תקופות התיישנות.

ציפי חוטובלי: אנחנו רוצים שכן יהיה איזשהו קו אחיד שיתווה לנו איזושהי נורמה שאנחנו יודעים שזה פחות או יותר טווח הנורמה בו אנחנו מקבלים התיישנות.

ציפי חוטובלי: במשך שנים, כולנו יודעים, שכל דבר חוק שיש לאיזשהו אזרח מאזרח אחר, שבע שנים אפשר לתבוע אותו.

ציפי חוטובלי: אני שואלת האם נפש האישה פחות חשובה לנו מאיזה חוב אזרחי?

ציפי חוטובלי: אני נמצאת בוועדה לקידום מעמד האישה ולכן באופן טבעי אני חושבת יותר על הנשים.

ציפי חוטובלי: באמת, כשאנחנו מדברים על פגיעות מיניות – ואכן יש כאן עניין של ילדים, עניין של גברים, כולם נפגעים בסופו של דבר אבל בעיקר נשים – יש כאן משהו מעוות, לא הגיוני ולא סביר.

ציפי חוטובלי: לכן חשבתי שהדבר הכי טבעי והכי הגיוני זה פשוט לעשות התאמה בין תקופת ההתיישנות האזרחית לתקופת ההתיישנות הנהוגה לגבי הטרדה מינית.

ציפי חוטובלי: זה צד אחד של הסיפור והייתי קוראת לו הצד הפורמליסטי.

ציפי חוטובלי: הצד הפורמליסטי שאומר שנתייחס בצורה שמכבדת, ואם אנחנו אומרים שיכול להיות שלאדם ייקח שבע שנים עד שהוא יתבע על איזשהו חוב כספי, בואו ניתן קרדיט לזה שזה יכול לקרות גם בסוגיה של פגיעות נפשיות.

ציפי חוטובלי: בואו נדבר על הרמה המהותית שאני חושבת שהיא יותר חשובה.

ציפי חוטובלי: ברמה המהותית מה שעמד לנגד עיני עת הגשתי את הצעת החוק הזאת, זה דבר פשוט.

ציפי חוטובלי: ניקח את מקרה קצב.

ציפי חוטובלי: אנחנו רואים כמה שנים לוקח לאישה לאזור אומץ כדי להתלונן החל מהעבירות הקלות ביותר עד העבירה החמורה ביותר שהיא עבירת האונס.

ציפי חוטובלי: חלק מהוויה דלרוזה שעוברת אותה מתלוננת נפגעת, זה כרוך ממש באובדן פרטיות, העובדה שחייך הפרטיים חשופים, שפתאום חייך המיניים והרגליך המיניים נחשפים לציבור, שאת צריכה להתמודד עם כל המסכת הקשה של ההשמצות שאת עוברת, ואישה לא תמיד – בטח לא כשהיא אישה צעירה, בטח לא לפני שהיא התחילה את חייה ולפני שהקימה את משפחתה – יש לה את האומץ לקום ולצאת נגד אותו אדם שפגע בה.

ציפי חוטובלי: לכן אין דבר שיותר מובן בעיני מאשר למה עדות היא כבושה, למה בעצם במשך שנים ארוכות הנשים האלו לוקח להן זמן להתלונן.

ציפי חוטובלי: לפעמים צריך טריגר, לפעמים צריך שהנושא יהיה על סדר היום, לפעמים צריך סוג של אומץ לב של מתלוננות רבות כדי לייצר איזשהו גל ציבורי שנותן אומץ ונותן רוח גבית למתלוננות להתלונן ואנחנו לא יכולים להניח שתמיד מתמזל מזלנו ואנחנו בתקופה בה יש רוח גבית למתלוננות.

ציפי חוטובלי: בואו נזכור שרוב הזמן החברה עדיין מתייחסת בחשדנות כלפי מתלוננות.

ציפי חוטובלי: אם הגענו למצב שבו אחרי שני פסקי דין – אחד מהם מהחמורים ביותר שנתן בית משפט ישראלי – בעניין אונס שהיא עבירה בלי ספק החמורה ביותר בספר החוקים הישראלי, אם אחרי כן חמישים אחוזים מהציבור אומר שהוא לא מאמין לבית המשפט ושבעצם ברור שהוא לא אנס אותה, היעלה על הדעת בכלל?

ציפי חוטובלי: היא רצתה, היא הסכימה, היא שיתפה פעולה, כל החשיבה המזעזעת הזאת – אנחנו חיים במציאות שעדיין תלונות על הטרדה מינית הם לא דברים שנוח לעשות אותם.

ציפי חוטובלי: לכן אני חוזרת שוב ואומרת שברמה המהותית נראה לי שאין כמו עבירות מין כדי באמת מקום שיש בו פגיעה נפשית - וכל אחת מתמודדת אחרת עם פגיעה נפשית – לאפשר את חופש הפעולה הזה לאישה להתלונן בטווח זמן שהוא סביר, שמאפשר לה גם להשתקם, גם לבנות את חייה וגם אחר כך לצאת למאבק המשפטי על העניין הזה של ההטרדה המינית.

ציפי חוטובלי: הייתי מוסיפה גם את הנדבך הפשוט של ראו הוזהרתם, גברים.

ציפי חוטובלי: כלומר, יש כאן מציאות שבה הרבה פעמים גברים אומרים שזאת הייתה הנורמה החברתית בזמנם.

ציפי חוטובלי: ובכן, נורמות חברתיות לשמחתנו משתנות, אנחנו צועדים קדימה גם אם בסוגיות מסוימות נראה שחזרנו אי שם לימי הביניים – בנושא הדרת הנשים המדוברת – אבל אני חושבת שבנושא של הטרדה מינית אנחנו בהחלט צועדים קדימה ויש התקדמות בסוגיות האלה,.

ציפי חוטובלי: לכן גברים לא יכולים להתחבא ולומר מה היא עכשיו באה, מה היא עכשיו נזכרת.

ציפי חוטובלי: שידעו שאם הם עוברים עבירה כזאת, תהיה תקופת זמן מאוד מאוד ארוכה.

ציפי חוטובלי: יכול להיות שבהתחלה יש עדיין סוג של יחסי השפעה בין האדם שפגע לנפגעת ולכן קשה לה מאוד לקום ולאזור אומץ.

ציפי חוטובלי: ככל שאנחנו מרחיקים עם השנים, כך לאישה יש יותר כלים ויותר מרחק מהפוגע כדי לקום.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שעל פי כל הנימוקים כולם, ראוי היה שתקופת ההתיישנות תהיה שבע שנים.

ציפי חוטובלי: מאחר שאנחנו חיים במציאות פוליטית, הקודקס האזרחי מתכוון לשנות את תקופת ההתיישנות האזרחית לארבע שנים, ולכן משרד המשפטים מתעקש שאנחנו נהיה החלוצים בעניין הזה ואנחנו נקבע רף של ארבע שנים.

ציפי חוטובלי: אני חשבתי שנכון לקבוע סעיף שיעשה אפליה פשוטה והסעיף יאמר שיהיה כמניין ההתיישנות בהתיישנות האזרחית.

ציפי חוטובלי: היה סעיף מנוסח בו כתוב סעיף 5 לחוק ההתיישנות, שזה סעיף ההתייחסות, אבל משרד המשפטים מתנגד.

ציפי חוטובלי: בהצעת החוק יש הישג.

ציפי חוטובלי: היא מאריכה בשנה נוספת את ההתיישנות מכפי שהיה מקובל עד כה.

ציפי חוטובלי: אנחנו במקום הזה מאמינים שמהפיכות לפעמים נוצרות בשלבים.

ציפי חוטובלי: זה המקום בו אנחנו הרבה פעמים עובדים בשלבים ואני כן מאמינה שיש בזה הישג חשוב מאוד לסוגיה הזאת של ההתיישנות בנוגע להטרדה מינית.

ציפי חוטובלי: אם משרד המשפטים החליט להתעשת ועכשיו לתת את ברכתו לכך שההתיישנות תהיה ביחס להתיישנות האזרחית כדבר קבוע בחוק, כמובן שזה מאוד ישמח אותנו ואנחנו נצביע על כך כי זה יתכוון לכוונת הצעת החוק המקורית.

ציפי חוטובלי: בהנחה שלא, אנחנו נצביע על הצעת החוק כפי שהיא.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לפרוטוקול שזה לא ראוי.

ציפי חוטובלי: בעיני ראוי שתהיה התאמה בין תקופת ההתיישנות האזרחית לתקופת ההתיישנות בהטרדה מינית לכל הפחות.

ציפי חוטובלי: זאת אומרת, הייתי שואפת אפילו שזה יהיה שבע שנים.

קריאה: משרד המשפטים לא מסכים לשבע שנים?

ציפי חוטובלי: לא.

תמר קלהורה: אני מוכרחה למחות על האמירה שמשרד המשפטים יתעשת, עם כל הכבוד.

תמר קלהורה: משרד המשפטים מאוד מאוד נמצא במודעות מלאה וברורה והוא לא זקוק להתעשתות, עם כל הכבוד.

ציפי חוטובלי: אז למה שלא נפעל למען האחידות?

תמר קלהורה: אם יורשה לי לצטט את גברתי בשם עיקרון אחדות החקיקה שגברתי רואה בו עיקרון מאוד חשוב, משרד המשפטים סבור שתקופת ההתיישנות האזרחית הכללית היא ארוכה מדי.

תמר קלהורה: הדבר נכון לשיטתנו ככלל, הן לתביעות חוזיות, הן לתביעות בנזיקין, על נזקי גוף שפעמים רבות הם לא פחות קשים, חמורים וכואבים.

ציפי חוטובלי: מתי תיכנס לתוקף ההנחיה שאומרת בחוק שזה ארבע שנים?

תמר קלהורה: הקודקס יעבור.

ציפי חוטובלי: זה יכול להיות בעוד עשר שנים.

תמר קלהורה: אולי גברתי תסייע לנו להעביר אותו כמה שיותר מהר.

ציפי חוטובלי: את הרי יודעת שהקודקס האזרחי הוא כבד, הוא גדול, הוא מורכב ולא לחינם שהוא לא עבר במשך קדנציה שלמה של חקיקה.

תמר קלהורה: קודם כל, הקודקס עבר בקריאה ראשונה רק לפני מספר חודשים והתחלנו בו את הדיונים.

תמר קלהורה: התפיסה שלנו היא שנכון, שבע שנים הן תקופה ארוכה מדי.

תמר קלהורה: אנחנו חושבים שצריך לקצר את התקופה לארבע שנים.

תמר קלהורה: אנחנו גם לא חושבים שהתקופה צריכה להיות קצרה יותר מזה, ככלל.

תמר קלהורה: לכן בכוונתנו בהחלט להאריך את התקופות הקצרות ויש הרבה תקופות קצרות, להאריך אותן לארבע שנים אלא אם כן אנחנו נמצא שמטעמים כמו למשל שמדובר באמנות בין לאומיות, נדמה לי שיש חוק אחד או שניים כאלה, שאולי הדבר בלתי אפשרי.

תמר קלהורה: ככלל אנחנו חושבים שארבע שנים זאת התקופה הראויה.

ציפי חוטובלי: אני אשאל אותך שוב.

ציפי חוטובלי: למה לא להתאים את זה לפחות לתקופת הביניים עד שהקודקס האזרחי יהיה?

תמר קלהורה: כי אנחנו חושבים שארבע שנים היא התקופה הנכונה.

תמר קלהורה: לכן ההסכמה שלנו לתמוך בהארכת תקופת ההתיישנות בחקיקה הספציפית הזאת היא הסכמה שיהיה מדובר בארבע שנים.

תמר קלהורה: אנחנו לא חושבים ששבע שנים הן התקופה הנכונה.

תמר קלהורה: לכן אנחנו לא נסכים שגם בתקופת הביניים יהיה מדובר בשבע שנים.

ציפי חוטובלי: אני אשאל אותך שאלה מהותית.

ציפי חוטובלי: אחרי שפירטתי את כל המסכת שעוברת המתלוננת, ובואי נזכור שמתלוננות קצב לא היו מגיעות למשפט צדק אם תקופת ההתיישנות הזאת הייתה נוגעת לעבירות הספציפיות.

תמר קלהורה: הן לא חייבות לתבוע לפי החוק למניעת הטרדה מינית.

תמר קלהורה: הן יכולות לתבוע לפי פקודת הנזיקין בעוולת הרשלנות ושם זה שבע שנים.

ציפי חוטובלי: עם כל הכבוד, היא עוולה הרבה פחות רלוונטית.

תמר קלהורה: אני לא מסכימה שהיא פחות רלוונטית.

תמר קלהורה: אני מכירה את עוולת הרשלנות ואני לא חושבת שהיא עוולה לא רלוונטית, מה עוד שאם באמת חושבים שיש בעיה של התיישנות בחקיקה הספציפית ובעוולה הספציפית, אז אין שום מניעה לפנות לחקיקה הכללית שיש בה תקופת התיישנות ארוכה יותר ויש בה גם יסודות כלליים יותר שהם הרבה יותר פשוטים להוכחה.

תמר קלהורה: אני מוכרחה לומר שאני עוקבת אחרי הפסיקה של בתי הדין לעבודה בעיקר אבל לא רק, כיוון שהטרדה מינית היא – כמו שאמרה לי היועצת המשפטית של הוועדה בשיחה בינינו – לא רק עניין של מקום עבודה.

תמר קלהורה: אני עוקבת אחרי הפסיקה בנושא של תביעות נזיקין בשל עבירות מין בכלל ושל הטרדה מינית בפרט ואני לא התרשמתי שיש בעיה של התיישנות.

קריאה: זה לא מגיע לשם.

תמר קלהורה: אני מכירה היטב את ה פסיקה בדיני נזיקין באופן כללי.

קריאה: אבל זה לא רלוונטי לפסיקה.

תמר קלהורה: זה רלוונטי מאוד לפסיקה.

ציפי חוטובלי: הבחורה בכלל לא תגיש תביעה.

ציפי חוטובלי: איזה שפוי ייעץ לבחורה הזאת להגיש תביעה כאשר מדובר בתקופת התיישנות כזאת?

תמר קלהורה: כאשר יש בעיית התיישנות בתחום מסוים, היא צפה ועולה על פסקי הדין.

תמר קלהורה: למשל, תחום שיש בו בעיה קשה מאוד של התיישנות הוא התחום של רשלנות רפואית, זה התחום של מחלות סמויות, שאלה תביעות לא פחות קשות, לא פחות מסובכות, לא פחות כואבות ולא פחות בעייתיות ואנחנו רואים את פסקי הדין.

ציפי חוטובלי: זה תחום אחר.

מיכל רוזין: זה ויכוח עקר.

תמר קלהורה: סליחה, עם כל הכבוד, את לא תגידי לי מה להגיד ומה לא להגיד.

ציפי חוטובלי: אין שום סיבה שתתווכחי אתה.

ציפי חוטובלי: מיכל, אני מאוד אשמח שתתייחסי כשתקבלי את זכות הדיבור.

תמר קלהורה: את מטילה עלי צנזורה?

מיכל רוזין: לא.

תמר קלהורה: אז אל תגידי לי מה לומר ומה לא לומר, עם כל הכבוד, ואל תפריעי לי.

תמר קלהורה: כל הדיון הזה יוצא מנקודת הנחה שאני כופרת בה, מתוקף היותי מומחית לדיני נזיקין וכמי שעיסוקה גם בסוגיית ההתיישנות.

תמר קלהורה: אני כופרת בטענה שיש בעיה של התיישנות.

תמר קלהורה: יש במדינת ישראל בעיה קשה וחמורה של הטרדה מינית.

ציפי חוטובלי: נכון.

תמר קלהורה: בנוסף לכך יש בעיה שהיא לא בעיה מיוחדת לתביעות בשל הטרדה מינית, היא לא מיוחדת לתביעות בשל עבירות מין.

תמר קלהורה: יש בעיה שכאשר לוקחים את מה שאולי רצוי היה מבחינה חברתית שיוגשו בגינו תביעות נזיקין בכלל ולא רק תביעות נזיקין בשל הנושא שלנו לעומת מה שמוגש בפועל, אנחנו רואים שיש פער גדול.

תמר קלהורה: הפער הזה נובע לא רק בגלל פחדים אלא יש לו אלף ואחת סיבות.

תמר קלהורה: יש לזה גם הרבה מאוד כתיבה אקדמית אבל לצערי הרב זה בארצות הברית כי את האקדמיה בארץ הנושא הזה לא מעניין בכלל.

תמר קלהורה: מדוע אנשים שיש להם עילה, לא תובעים.

תמר קלהורה: יש לכך אלף ואחת סיבות וזה לא ייחודי להטרדה מינית.

תמר קלהורה: לכן את הבעיה שכנראה קיימת – אני לא טוענת שהיא לא קיימת, אני רק אומרת שזאת לא בעיית התיישנות – דיני ההתיישנות לא יפתרו.

ציפי חוטובלי: אני מודה לך.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לאפשר לכולם לבוא לידי ביטוי.

ציפי חוטובלי: מאירה.

מאירה בסוק: אני מברכת על הצעת החוק.

מאירה בסוק: אני רוצה להעיר הערה אחת למשרד המשפטים.

מאירה בסוק: אני הייתי נוכח עת חברי הכנסת בוועדת החוקה דחו והורידו – אין לי מילה אחרת לומר – את הנושא של ההתיישנות של ארבע שנים.

מאירה בסוק: משרד המשפטים ניסה לעשות את זה במשך שלוש שנים, להוריד את חוק ההתיישנות הכללי לארבע שנים.

מאירה בסוק: הם הסכימו באיזשהו שלב שאם זה ירד לארבע שנים, בעבירות המין מוכנים ללכת לקראת הנושא הזה.

מאירה בסוק: עבר איזה סעיף קטן, הצעה של רונית תירוש, אבל באופן כללי החוק הזה ירד והוא איננו.

מאירה בסוק: זה שמשרד המשפטים או המדינה מנסה להכניס אותו שוב דרך הקודקס, זה מאוד יפה אבל אני לא יודעת אם עכשיו היא תצליח.

מאירה בסוק: מכיוון שהחוק קיים, עדיין שבע שנים הן שבע שנים, אני לא מבינה למה משרד המשפטים מתנגד.

ציפי חוטובלי: גם אני לא מבינה.

מאירה בסוק: אם אחר כך הוא ירצה לקצר את ההליך הכללי, בסדר, אבל בשלב זה אין שום סיבה לא להעלות את זה בחזרה לשבע שנים.

מאירה בסוק: זאת עמדתי.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: מיכל, את רוצה להתייחס?

מיכל רוזין: עורכת הדין ליאת קליין, היועצת המשפטית שלנו, תתייחס.

ליאת קליין: אני מצטרפת לסוף הדברים שנאמרו ואכן אנחנו לא רואות שום הצדקה לארבע שנים בשלב הזה.

ליאת קליין: כל עוד ההתיישנות כיום עומדת על שבע שנים, אנחנו לא רואים הצדקה.

ליאת קליין: יש כאן מסר מאוד מאוד בעייתי אם דווקא החוק הזה הוא זה שנבחר להיות החלוץ בעניין ההתיישנות.

ליאת קליין: זה נשמע לא הגיוני וזה מסר בעייתי.

ליאת קליין: כמו שכבר נאמר כאן, התחום הזה של עבירות מין, לא רק שיש הצדקה באמת להשוות לדין הכללי אלא להפך.

ליאת קליין: אם יש מקום בו צריכה להיות התיישנות משמעותית, זה המקום של עבירות מין על כל הייחודיות של העבירות האלה ואני לא אחזור על הדברים.

ליאת קליין: אנחנו מתעלמים כאן מכך שזאת לא רק שאלה נזיקית אלא איזשהו מנגנון של פיצוי ללא הוכחת נזק, מנגנון שהוא מכשיר מאוד מאוד יעיל בכל ההקשר של הטרדה מינית.

ליאת קליין: הוא יעיל הרבה פעמים יותר מההליך הפלילי בגלל הייחודיות של העבירה הזאת.

ליאת קליין: זה כלי חשוב ויעיל.

ציפי חוטובלי: מי שמכיר את ההיסטוריה של החקיקה של החוק יודע לומר למה באמת מלכתחילה ההתיישנות הייתה כל כך קצרה?

ליאת קליין: זה היה חוק חלוצי.

מיכל רוזין: זה היה פוליטי לחלוטין.

מיכל רוזין: היו כל מיני ויתורים.

תמי סלע: היו חששות.

תמי סלע: דווקא לא בגלל הפיצויים ללא הוכחת נזק.

תמי סלע: לא היה דבר כזה.

ליאת קליין: זה המקום לומר שבאמת היה פחד מאוד גדול מהחוק הזה בהתחלה והיום אנחנו נמצאים בשלב מאוד מאוד אחר, 16 שנים אחרי שהחוק הזה נחקק, ואנחנו רואים שהוא התקבל, שהוא קיים, שהוא נוכח גם בשדה המשפטי וגם בשטח העשייה ויש לו משמעות מאוד גדולה.

ליאת קליין: צירפנו כאן לנייר העמדה שלנו את הנתונים.

ליאת קליין: הטרדה מינית זאת מכת מדינה, זאת בעיה חברתית שצריך לטפל בה והמכשיר הזה, המכשיר האזרחי, הוא כלי מאוד משמעותי.

ציפי חוטובלי: אין לנו ספק, כולנו רוצים לרדת מהטרדות מיניות.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לשאול אותך שאלה שאולי את ומיכל תוכלו לענות עליה.

ציפי חוטובלי: הרי אתן מקבלות את כל הנפגעות.

מיכל רוזין: לא את כולן, אבל הרבה.

ציפי חוטובלי: אתן מקבלות את אותן אלו שכן הולכות להליך המשפטי.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לדעת מה האחוזים של הנשים שמגיעות אליכן שסובלות מפגיעה ארוכת שנים כשזה נכנס תחת הטרדה מינית ולא תחת קטגוריות אחרות של אונס, כל הסעיפים העונשיים עליהם יש התיישנות מאוד ארוכה.

ציפי חוטובלי: האם מדובר בדרך כלל במה שנקרא עבירות מין בתוך המשפחה?

ציפי חוטובלי: זאת אומרת, כל הסוגיה של גילוי עריות.

ציפי חוטובלי: אני שואלת את זה כי אם אנחנו נראה שרוב המקרים בהם נשים כובשות את עדותן כאשר מדובר בעבירות בתוך המשפחה, אני חושבת שאולי ראוי שהחקיקה תייחס מעמד מיוחד לעבירות האלה שבעצם טבעי הן החמורות ביותר ברמה האנושית, ברמת הפגיעה הנפשית וכולי.

ציפי חוטובלי: תני לנו קצת נתונים.

ליאת קליין: אני אתחיל עם נתונים.

ליאת קליין: כל שנה מגיעות למרכזי הסיוע כארבעים אלף פניות מתוכן בשנת 2010 היו משהו כמו 17.8 אחוזים שדיווחו על הטרדה מינית, עוד למעלה מעשרה אחוזים דיווחו על מעשים מגונים.

ציפי חוטובלי: מה אחוזי הטרדה המינית?

ליאת קליין: 17.8 אחוזים ו-10.4 אחוזים מעשים מגונים.

קריאה: עוולת תקיפה.

ציפי חוטובלי: לא.

ציפי חוטובלי: הטרדה מינית זאת לא עוולת תקיפה.

תמר קלהורה: מעשה מגונה הוא תקיפה.

תמי סלע: אפשר להגיש על זה תביעה.

ציפי חוטובלי: בואו נצא מהראש הנזיקי.

ציפי חוטובלי: אם פקודת הנזיקין הייתה מספיקה, לא היה נחקק החוק הזה והייתה נחסכת מאתנו כל המהפכה.

תמר קלהורה: כדי לטפל בתביעות נזיקין בשל מעשים מגונים, לא צריך את החוק.

ציפי חוטובלי: את לא מתייחסת למה שאמרתי.

ציפי חוטובלי: אני מנסה לומר שיש כאן נקודה שהחוק הזה חידש הרבה מאוד דברים שנוגעים להתייחסויות סקסיסטיות של מעבידים, של מעסיקים, של אנשים שבאים במגע אחד עם השני.

ציפי חוטובלי: הרבה מאוד דברים שעם כל הכבוד לפקודת הנזיקין הקדושה, פקודת הנזיקין לא נוגעת בהם ולא מטפלת בהם.

תמר קלהורה: אני רק אומרת שיש כאן חפיפה.

תמר קלהורה: יש דברים שגם הפקודה חלה עליהם ויש דברים שהפקודה לא חלה עליהם.

ציפי חוטובלי: בוודאי.

תמר קלהורה: הדברים שהפקודה חלה עליהם, אין לך בעיית התיישנות בכלל.

ציפי חוטובלי: אני מנסה לבודד את אותם מקרים.

ציפי חוטובלי: החוק למניעת הטרדה מינית הוא החוק הרלוונטי והוא החוק המטפל.

ציפי חוטובלי: ליאת, תמשיכי בבקשה את הסקירה.

ציפי חוטובלי: אז 17.8 אחוזים מהמקרים הם מקרים של הטרדה מינית.

ליאת קליין: אנחנו יכולים להגיד שבאופן כללי – פילוח לפי סוגים של פגיעות מיניות – כעשרים אחוזים מהנשים שמגיעות אלינו בכלל פונות להליך הפלילי או להליכים בכלל.

ליאת קליין: אלה אחוזים מאוד מאוד נמוכים שמראים באמת על הקושי המאוד מאוד גדול לצאת ולהתלונן.

ליאת קליין: המחסום הזה של ההתיישנות, צריך לקרוא אותו ביחד עם שורה ארוכה של מחסומים שגם הם מקשים לצאת החוצה ולדווח על הפגיעות.

ליאת קליין: כשאנחנו מדברים על הטרדה מינית, זה שונה ודומה.

ליאת קליין: הזכרת כאן עבירות מין במשפחה ובאמת זה לא עיקר המקרים שייכללו תחת הקטגוריה של הטרדות מיניות אבל כן צריך לזכור שהדינאמיקה הרבה פעמים במקומות עבודה היא מאוד דומה במובן הזה.

ליאת קליין: אני אקח את המקרה של הטרדות מיניות במקום העבודה, שם הדינאמיקה של מעביד ואישה מאוד מאוד מקשה לצאת החוצה ולדווח ושם אנחנו רואים באמת את הקושי המיוחד הזה לצאת.

ליאת קליין: קשה לצפות מאישה שנמצאת במקום עבודה, ודאי אישה שמאוד מאוד תלויה בפרנסה שלה, לצאת ולדווח במסגרת המצומצמת של אותן שלוש שנים בהן היא נמצאת במקום העבודה עם המעסיק הישיר שלה.

ציפי חוטובלי: אני עדיין רוצה לשאול את השאלה שמבחינתי היא שאלת מפתח.

ציפי חוטובלי: כמה מתוך אותם 17.8 אחוזים – ותכף נעשה את החשבון בכמה נשים מדובר – מנועות מלהגיש תביעה בגלל בעיית ההתיישנות?

ליאת קליין: אין לנו נתונים.

ציפי חוטובלי: אני רוצה שיבדקו את זה.

תמר קלהורה: גם אני הייתי שמחה לקבל נתונים.

ליאת קליין: אין לנו נתון של כמה אחוזים באמת נחסמו בגלל ההתיישנות.

ציפי חוטובלי: מיכל, יש לך תשובה?

תמר קלהורה: לא, אין לה תשובה.

מיכל רוזין: זה בלתי נסבל ההערות תוך כדי.

מיכל רוזין: היא לא באה לשמוע אלא היא באה לומר את הדברים.

ציפי חוטובלי: מיכל, את לא בשיג ושיח אתה אלא אני בשיג ושיח אתה.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שזה מיותר.

ציפי חוטובלי: זה באמת מפריע לרצף הדיון.

ציפי חוטובלי: אני שואלת שאלה.

ציפי חוטובלי: אם אין לכם תשובה, אני אשמח אם תוכלו להכניס את זה לסטטיסטיקה כי כן חשוב לנו לדעת כמה תביעות נמנעות בגלל בעיה של התיישנות.

ציפי חוטובלי: אנחנו הרי יוצאים כאן מנקודת הנחה מסוימת בדיון הזה ונקודת ההנחה אומרת שהרבה נשים מתקשות להתלונן ולוקח להן הרבה שנים עד שהן אוזרות אומץ.

ציפי חוטובלי: אפילו אשאל אתכם שאלה אנושית.

ציפי חוטובלי: הרי יושבות אצלכם עשרות מתנדבות על המענים הטלפוניים.

ציפי חוטובלי: עד כמה הפניות שאתם מקבלות הן פניות של משהו חם של אתמול הוטרדתי, היום בבוקר, או דברים שזה כבר שנים ונורא קשה לצאת מהם.

ציפי חוטובלי: תנו לנו מההתנסות האישית שלכם.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שלמרכזי הסיוע כאן יש הרבה יותר ניסיון.

קריאה: לנו יש ניסיון עם הטרדה מינית בעבודה.

ציפי חוטובלי: אני אשמח לתת לך את רשות הדיבור, אבל אולי נשמע בכל זאת יותר תשובות ממיכל וליאת.

מיכל רוזין: שני דברים חשוב לומר.

מיכל רוזין: האחד, קודם כל כמובן שרוב הנשים שמתקשרות, נשים וגברים שמתקשרים לקווי החירום, הראינו את זה יותר מפעם אחת בנתונים שלנו, מתקשרים אחרי שנים.

מיכל רוזין: ככל שהפגיעה קרתה בגיל צעיר יותר, כך השיהוי בדיווח הוא ארוך יותר.

מיכל רוזין: כמובן שבכלל אנחנו יודעים שיש תופעה של שיהוי בדיווח גם אלינו וגם בכלל לרשויות.

מיכל רוזין: לוקח הרבה שנים עד שיוצאים.

מיכל רוזין: המקרים המעטים הם בכלל המקרים שקורים על ידי אדם זר ברחוב, בחושך, בלילה, מקרי האלימות וכדומה.

מיכל רוזין: רוב המקרים קורים, 87 אחוזים ממי שפונה למרכזי הסיוע, על ידי אדם מוכר.

מיכל רוזין: לכן יש קושי לדווח מיד למחרת בבוקר.

מיכל רוזין: אנחנו בהחלט רואים שיהוי בתגובה.

מיכל רוזין: בהליך הפלילי יש רכזות ליווי בכל אחד ממרכזי הסיוע שנותנות סוג של ייעוץ או נותנות סקירה של המצב הקיים החוקי לאותן נפגעות שבאות להתייעץ לגבי ההליך הפלילי.

מיכל רוזין: כשהן מתייעצות לגבי ההליך הפלילי, אחד הדברים שנאמרים להם הוא שיש התיישנות.

מיכל רוזין: ברגע שאנחנו אומרים שיש התיישנות, כמובן שאותה נפגעת לא תפנה להליך פלילי כי היא כבר יודעת שיש התיישנות.

מיכל רוזין: חבל שלא נמצא כאן ארגון נוסף שנקרא ארגון תמורה שכן פנה לאחרונה לבית המשפט בנושא של מקרה שכבר הייתה לו התיישנות.

מיכל רוזין: ברוב הפעמים, גם המשטרה וגם אנחנו נמליץ לאישה שבעצם יש התיישנות על המקרה שלה ולכן היא לא תפנה הלאה להליך הפלילי.

תמי סלע: חשוב להזכיר שכאן אנחנו מדברים על התיישנות אזרחית.

תמי סלע: זה עולה כל פעם.

מיכל רוזין: נכון אבל כשאנחנו נותנות את העצה, אנחנו מייעצות לה גם בעניין האזרחי וגם בעניין הפלילי בהתאם למה שהחוק היום קובע.

ציפי חוטובלי: גלי, רצית להתייחס.

גלי עציון: אני רוצה להבחין.

גלי עציון: קודם כל, בהליך הפלילי יש באמת את כל העבירות שלא צריך להגיש תלונה לפי חוק למניעת הטרדה מינית ועליהם לא חל העניין הזה, אבל החוק למניעת הטרדה מינית, החדשנות שלו הייתה להתייחס גם למקרים שהם לא מה שנקרא מעשה מגונה או תקיפה.

גלי עציון: יש לזה דינאמיקה מאוד קבועה.

גלי עציון: אני לא יכולה לומר לכם במספרים אבל אני יכולה לומר לכם שלמסה קריטית יש דינאמיקה מאוד קבועה.

גלי עציון: קודם כל, בכלל, ההגעה להבנה שמדובר בהטרדה מינית, לוקח זמן.

גלי עציון: ברגע שמבינים, בדרך כלל לא ישר הולכים להתלונן כי בדרך כלל זה קורה על ידי ממונה והאישה כפופה למרותו ולכן לא ממהרת לעשות את זה.

גלי עציון: מתי אנחנו כן רואים את המסה הקריטית שמגיעה?

גלי עציון: כשיש איזושהי תגובה ויש התנכלות.

גלי עציון: אלה דברים שמתרחשים לאורך תקופה.

גלי עציון: זאת אומרת, לפעמים אישה מגיעה בשלב כשהחלק הראשון של ההטרדה המינית שלה בכלל כבר התיישן ואולי נשאר איזשהו אירוע שרק לגביו אפשר להגיש איזשהו משהו והוא לא המסה הקריטית או רק לגבי ההתנכלות כשכל הגורם לא קיים.

ציפי חוטובלי: אתם נתקלים בהרבה מקרים כאלה?

גלי עציון: הרבה מאוד.

ציפי חוטובלי: יש לך הערכה כמה אחוזים וכמה מספרים?

גלי עציון: אני אומר שזה אחוז ניכר מהמקרים שמגיעים אלינו.

גלי עציון: זה מה שמאבחן אותנו למשל ממרכזי הסיוע, זה שאלינו לא מגיעים המקרים של אונס, של תקיפה מינית, של עבירות המין החמורות אלא בדיוק הדברים הקלאסיים של הטרדה מינית.

גלי עציון: אני עכשיו מלווה באופן אישי מישהי במקרה של הטרדה מינית בארגון מאוד גדול על ידי גורם מאוד חזק שהוא גם גורם פוליטי.

גלי עציון: אגב, היא כן הלכה למשטרה להתלונן כי הייתה לה תחושה שהארגון לא מטפל, אבל זה נגרר במשטרה.

גלי עציון: הסיכוי שלה להגיש תביעה הולך ונעלם.

גלי עציון: לכן יש כאן

גלי עציון: חשיבות לכל העניין הזה כי לפעמים אישה כן מנצלת את הזכות שלה להתלונן במשטרה אבל לוקח זמן עד שההליך מתפתח במשטרה.

גלי עציון: אגב, הליכים – שזה בפני דיון בפני עצמו – הרבה פעמים לא מגיעים לכדי מיצוי כי כשאתה משווה את זה למעשה אונס, כשאתה משווה את זה לעבירות מין קשות, למשטרה יש איזושהי נטייה לא להגיש כתב אישום.

גלי עציון: זה דיון פילוסופי בפני עצמו.

גלי עציון: כשעבר הזמן, העבירות נעלמות לתהום הנשייה בשלב שהיא בעצם מגיעה להתלונן.

גלי עציון: במיוחד בעבירות של הטרדה מינית קלאסית היא לעולם לא תגיע.

גלי עציון: זה לא שהיום הוא אמר לה משהו ולמחרת היא תתייצב אצלנו בלשכה.

גלי עציון: זה ממש לא קורה.

גלי עציון: אני רוצה לומר משהו טכני.

גלי עציון: אני פשוט רואה את התיקון.

גלי עציון: לטעמי פשוט היה צריך להוציא את הסעיף, את הסעיף שמדבר על שלוש שנים.

גלי עציון: ברגע שהסעיף הזה יוצא, מה שחל – זה חוק ההתיישנות הכללי.

גלי עציון: יצליח משרד המשפטים, וכולנו תקווה שלא, לעשות מהפכה ולשנות את ההתיישנות, זה יחול על הכול.

גלי עציון: לא יצליח, לא.

גלי עציון: ספציפית לדינאמיקה, זה מאוד חשוב ושלוש שנים זה ממש לא מספיק.

גלי עציון: אני אומרת את זה מניסיון.

ציפי חוטובלי: זה ארבע שנים.

ציפי חוטובלי: עכשיו מאריכים את זה לארבע שנים.

גלי עציון: גם ארבע שנים לא מספיקות.

גלי עציון: אני מדברת על המצב הקיים.

גלי עציון: במצב הקיים שלוש שנים זה לחלוטין לא מספיק.

גלי עציון: גם ארבע שנים לא תמיד מכסה כי מה שבאמת מאפיין הטרדה מינית קלאסית זה שזה משהו לאורך שנים שבאיזשהו שלב יש איזושהי התפוצצות ואז מתחילה גם התנכלות.

גלי עציון: אגב, רבה פעמים הן מגיעות אלינו אחרי שהן לא מעזות להתלונן עד השלב של ההתנכלות.

תמי סלע: בשיחות לפני הדיון, שוחחתי עם עורכת הדין מאיה צחור שהייתה אמורה לבוא אבל בסוף זה לא הסתדר, והשיחה הייתה שהיא גם מלווה מקרים כאלה.

תמי סלע: היא אמרה לי שבהחלט יש לה דוגמאות של מקרים שבגלל התיישנות אי אפשר היה להגיש את התביעות.

תמי סלע: קיוויתי שהיא תבוא ותוכל להציג את המקרים כאן, אבל בסופו של דבר היא לא הגיעה.

ציפי חוטובלי: חבל שהיא לא שלחה לנו מסמך לדיון כי יכולנו לעבור עליו.

תמי סלע: נכון.

תמי סלע: אולי בשלב הבא היא כן תוכל לבוא.

תמי סלע: בהקשר של אותם מקרים שנשים רק כשהן מפוטרות או מתפטרות או עוזבות את מקום העבודה או את מערכת היחסים, צריך אולי לציין ולהזכיר שבהצעת הקודיפיקציה שמתגלגלת יש סעיף שאמור לתת מענה לקושי הזה במידה מסוימת.

תמי סלע: כרגע אין נכונות להכניס אותו בהצעה הזאת אבל זה סעיף שאם תעבור הקודיפיקציה הוא יחול על כלל התביעות בנזיקין.

תמי סלע: הסעיף אומר שמרוץ תקופת ההתיישנות יושהה כאשר התובע נמנע מלהגיש תובענה משום שהנתבע או מי מטעמו בין היתר מנצל את מצוקתו או מאיים עליו או מפעיל עליו כוח.

תמי סלע: אפשר היה לחשוב לכלול את הסעיף הזה בחוק הזה כי אלה מקרים קלאסיים שבאמת בהם יש מערכות יחסים.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שזאת גם פשרה.

תמר קלהורה: זאת הצעת חוק אחרת לחלוטין.

ציפי חוטובלי: לא, היא קשורה בדיוק בחוק למניעת הטרדה מינית.

ציפי חוטובלי: למה לא להכניס את זה לכאן?

תמר קלהורה: הצעת החוק הזאת מדברת על תקופת ההתיישנות.

תמר קלהורה: אתם רוצים עכשיו לייצר עילות השהייה חדשות?

תמר קלהורה: זה עניין להצעת חוק אחרת או לנושא חדש בשלב המתאים.

תמר קלהורה: אנחנו מדברים כאן על הארכת תקופת ההתיישנות.

תמר קלהורה: יש הסכמה לארבע שנים.

ציפי חוטובלי: כשמדברים על תקופת התיישנות, חלק מהמכלול של הנושא, אם אנחנו לא דווקניים, זה לדבר על איזה עילות מייצרות הצדקה לשיהוי.

ציפי חוטובלי: זה סופר קשור.

תמר קלהורה: לפני הדיון ניסיתי להסביר את זה ליועצת המשפטית ואני אנסה להסביר את זה כאן.

תמר קלהורה: הנושא הזה של ניצול מצוקה וכולי, הוא לא ייחודי להטרדה מינית.

ציפי חוטובלי: אני חייבת לומר לך משהו.

ציפי חוטובלי: העובדה שאת מנסה לצייר באופן שיטתי כאילו זה עניין סטרילי.

תמר קלהורה: לא, זה לא עניין סטרילי.

ציפי חוטובלי: כשלאדם נשברת רגל או כשהוא סובל מאיזושהי פגיעה פיזית גופנית, זה אף פעם לא כרוך בבושה, זה אף פעם לא כרוך בבעיה של לצאת נגד כל המערכות, זה אף פעם לא קשור במצב בו יש תחושת אשמה והאם הייתי חלק מהעניין.

ציפי חוטובלי: כשאדם נפגע בעבודה מאלף ואחת סיבות, עם כל הכבוד יש מישהו שאדם בזה.

ציפי חוטובלי: יכול להיות שזה לא המעביד באופן אישי אלא יכול להיות שאלה חומרים מסוכנים אליהם הוא נחשף.

ציפי חוטובלי: זה ממש לא משנה.

ציפי חוטובלי: אבל כל המנגנון הפסיכולוגי של הטרדה מינית בכלל לא משחק תפקיד.

ציפי חוטובלי: את לא יכולה לאורך כל הדיון לקחת פרדיגמה נזיקית ועל בסיסה לבנות את כל הנושא של הטרדה מינית.

ציפי חוטובלי: הדבר הזה פשוט מעיד על חוסר הבנה של מהי הטרדה מינית.

תמר קלהורה: עם כל הכבוד, אני מבינה מהי הטרדה מינית.

תמר קלהורה: לא צריך לספר לי מהי הטרדה מינית.

תמר קלהורה: שנית, התפקיד שלי ומכוחו אני נמצאת כאן הוא להסתכל על החקיקה במבט על.

תמר קלהורה: את אותן טענות שאני שומעת כאן בוועדה הזאת, אני שומעת מפי העוסקים בחקיקה בדיני עבודה שהם מספרים לי על המנגנון הפסיכולוגי של עובד שלא מסוגל לתבוע את המעביד שלו.

ציפי חוטובלי: ואכן העובד יכול לחכות שבע שנים.

תמר קלהורה: הוא לא יכול לחכות שבע שנים מכיוון שגם בחקיקת דיני העבודה יש שלוש שנים.

תמר קלהורה: עם כל הכבוד, התמונה היא תמונה הרבה יותר מורכבת ממה שמנסים לצייר כאן.

תמר קלהורה: לכל תחום יש את המאפיינים המיוחדים שלו.

תמר קלהורה: אם גברתי חושבת שזה דבר פשוט לאדם שניזוק עקב טיפול רפואי לתבוע את הרופא שלו, גברתי טועה.

תמר קלהורה: גם שם יש מחסומים פסיכולוגיים.

ציפי חוטובלי: הם שונים.

תמר קלהורה: הם שונים אבל הם קיימים.

תמר קלהורה: הטענה שלי היא טענה פשוטה.

ציפי חוטובלי: בואי נרחיק לכת ונאמר שכל התביעה המשפטית היא הליך לא פשוט.

תמר קלהורה: אדם בא להגיש תביעת נזיקין או תביעה חוזית נגד גופים גדולים או נגד מי שיש בינו לבין הנתבע פערים ביחסי כוחות, יש מחסום פסיכולוגי מפני הגשת תביעה.

תמר קלהורה: זאת לא תופעה שהיא ייחודית רק להטרדה מינית.

תמר קלהורה: כמו שאמרתי לכם, אני נורא מצטערת שאני לא יכולה לשכנע אתכם, אבל זאת המציאות.

תמר קלהורה: המחסום הפסיכולוגי בסוגים אחרים של תביעות לפעמים הוא לא פחות חמור וקשה.

תמר קלהורה: מאחר שמדובר בתופעה כללית, לא ייחודית לתביעות בהטרדה מינית, לא ייחודית לתביעות בשל דיני עבודה, אנחנו חושבים שצריך להסדיר את הסוגיה הזאת כסוגיה מערכתית.

תמר קלהורה: לכן המקום של עילת ההשהיה הזאת הוא לא בחקיקה הזאת.

תמר קלהורה: בצדק רב זה נושא שהוא מעורר עניין ציבורי וזאת בעיה כללית.

ציפי חוטובלי: באיזו חקיקה את חושבת שראוי לתקן את זה?

תמר קלהורה: בפרק ההתיישנות בקודקס האזרחי.

ציפי חוטובלי: יש על זה הסכמה שלכם כדי ליישר קו לגבי העניין הזה של השיהוי?

תמר קלהורה: לא.

תמר קלהורה: בטח שלא.

ציפי חוטובלי: הבנתי את הגישה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

אלי יריב: היות וגברתי רוצה להתקדם בהצבעה, אני אהיה קצר.

אלי יריב: ההסתדרות תומכת ברעיון להגדיל את תקופת ההתיישנות לשבע שנים מהסיבה הפשוטה, שכל חוקי העבודה – כמו פיצויים או חוק הבראה או חוק הגנת השכר – כולם עומדים על שבע שנים.

אלי יריב: מרבית המקרים אותם אנחנו מכירים, הם במקומות עבודה.

אלי יריב: אנחנו חושבים שצריכים להשוות את תקופת ההתיישנות לשבע שנים בכל העבירות האלה.

אלי יריב: בקשר לנושא הנזיקי עליו דובר כאן קודם.

אלי יריב: אני מסכים עם מה שגברתי אמרה.

אלי יריב: יש שוני גדול בין עובדת הטרדה מינית לבין נפגע עבודה לדוגמה ששם המנגנון הוא אוטומטי, ישר מדווחים, ישר יש חברות ביטוח, ישר יש ביטוח לאומי והעסק הזה לא מתמסמס אלא רץ קדימה.

אלי יריב: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר לכם משהו.

ציפי חוטובלי: תפקידי כאן הוא לא להתנצח עם אף גורם, בטח לא עם נציגי משרד המשפטים.

ציפי חוטובלי: אני לא רואה במשרד המשפטים פרסונה אחת, לא גברתי ולא אנשים אחרים שעובדים במשרד.

ציפי חוטובלי: יש שר משפטים שהוא השר הממונה על העניין הזה.

ציפי חוטובלי: אני רק רוצה לשאול שאלה פשוטה.

ציפי חוטובלי: אני הולכת להצביע על החוק הזה עכשיו ולהכין אותו לקריאה ראשונה כי אנחנו רוצים להתקדם.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

ציפי חוטובלי: בהנחה שנצליח להגיע לאיזה שהן הבנות עם שר המשפטים לקראת הכנה לקריאה שנייה ושלישית, האם נוכל לעשות את זה ולשנות את זה לנוסח שמופיע כאן, לעשות את ההפניה.

תמי סלע: ודאי שמחיקת הסעיף כדי שתחול התקופה הכללית שבחוק ההתיישנות היא במסגרת הדברים שאפשר להמשיך.

תמי סלע: גם הוספת עילת השהייה, זה משהו שהוא באמת קשור לקביעת תקופת התיישנות, בוודאי אם רואים אותו כקשור למקרים הקלאסיים של הטרדה מינית.

ציפי חוטובלי: אני מציעה שאנחנו נתקדם במישור הזה מול הדרגים היותר בכירים.

ציפי חוטובלי: נקיים פגישה עם שר המשפטים וננסה להביא בפניו את כל הנימוקים שעלו בדיון הזה.

ציפי חוטובלי: כמובן שאם נצליח לשכנע אותו, שכרנו בצדנו, ואם לא, בואו נזכור שגם בחוק הזה כשלעצמו יש הישג מאוד משמעותי בעיקר כי הוא קורא קריאת כיוון וקריאת הכיוון אומרת שיש כאן בשורה ומסר שאומר לנשים שלא יפחדו להתלונן אחרי תקופת זמן ארוכה.

ציפי חוטובלי: שנה היא פרק זמן משמעותי.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר לכם שמי שלא מבין או לא מכיר את המנגנון הפוליטי, לא יודע לשמוח בצעדים בדרך.

ציפי חוטובלי: מי שמכיר את המנגנון הפוליטי, יודע לשמוח בצעדים בדרך.

מיכל רוזין: כל התקדמות, היא מבורכת מבחינתנו.

ציפי חוטובלי: בהחלט.

ציפי חוטובלי: לכן אנחנו שמחים על הצעת החוק ואנחנו נקרא עכשיו את הסעיפים כדי לאשר את הצעת החוק לקריאה ראשונה ובין ההכנה לקריאה הראשונה לבין הדיון הבא, אני מקווה שנצליח להגיע להסכמות.

תמי סלע: התיקון הוא למעשה בחוק למניעת הטרדה מינית, בסעיף 6(ג) – במקום "שלוש" יבוא "ארבע".

תמי סלע: זה כל הסעיף.

תמי סלע: זה הסעיף שקובע את תקופת ההתיישנות המקוצרת של שלוש שנים ובמקומה יבוא ארבע שנים.

תמי סלע: אם יוחלט להפנות לתקופה הקבועה היום בחוק ההתיישנות, כמו שנאמר כאן אין צורך בכלל בסעיף אבל כרגע זה לא עומד על הפרק.

ציפי חוטובלי: אנחנו מצביעים על אישור הצעת החוק.

ציפי חוטובלי: בעד אישור הצעת החוק – פה אחד הצעת החוק אושרה הצעת החוק אושרה פה אחד לקריאה ראשונה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.