ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 503, 2011-11-29 09:00

אלכס מילר: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

אלכס מילר: התכנסנו כאן לציין את יום בטיחות בדרכים, כמו שכל הכנסת מציינת היום.

אלכס מילר: אין ספק, שיש עלייה במספר הנפגעים בשנה האחרונה.

אלכס מילר: כאשר ועדת חינוך מתכנסת כאן לדון בסוגיות האלה – וגם דנו בעבר על העניין הזה - חשוב לנו להבין מה קורה במערכת החינוך: איך היום העניין הזה מועבר לילדי ישראל.

אלכס מילר: דבר שני, אני יודע שבעבר זה היה שיעור חובה וחלק מציון בבגרות.

אלכס מילר: היום זה משהו שניתן לשיקול דעתו של כל מנהל ומנהל.

אלכס מילר: אנחנו נשמח לשמוע ממשרד החינוך, איפה הדברים עומדים היום, מבחינתכם.

אלכס מילר: התקציב – לפי דעתי יש איזשהו תקציב, קרוב ל-30,000,000 שקלים, שנועד לכל הסוגיה הזו.

אלכס מילר: חה"כ עמאר חמד, יו"ר השדולה לבטיחות בדרכים, תן לנו פתיחה כמארגן הכנס.

אלכס מילר: אחר כך נשמע את כל האורחים שהגיעו, וכך נתקדם הלאה.

חמד עמאר: בוקר טוב לכולם.

חמד עמאר: אדוני היו"ר, אני רוצה להודות לך על קיום הדיון החשוב הזה.

חמד עמאר: אני יודע, שיש לך היום יום עמוס ואתה צריך לנסוע גם לשדרות, אבל בכל זאת פינית את הזמן שלך, הגעת בבוקר ואנחנו מקיימים את הדיון החשוב הזה.

חמד עמאר: אני רוצה להודות לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, על הארגון של היום הזה, על העזרה שלהם, על כל מה שהם עושים למען קידום בטיחות בדרכים בישראל.

חמד עמאר: הנושא של הבטיחות בדרכים הוא נושא חשוב מאוד.

חמד עמאר: זו משימה לאומית.

חמד עמאר: זו משימה לכל אחד ואחד מאיתנו – לשמור על חיי אדם.

חמד עמאר: משמרות הזה"ב זה דבר שאתה מתחיל עם הילדים בכיתה ה-ו'.

חמד עמאר: זה הגיל שבו אתה מתחיל לחנך, מתחיל לתת לילד להתנסות.

חמד עמאר: אני אישית מכיר את התוכנית הזו דרך הילדים.

חמד עמאר: הילדה שלי בכיתה ה.

חמד עמאר: כאשר אני לוקח אותה בבוקר, אני רואה את הילדים עומדים שם.

חמד עמאר: גם היא לפעמים עומדת שם.

חמד עמאר: הם עוצרים את התנועה, ונותנים לילדים לחצות את הכביש בבטחה.

חמד עמאר: הנהגים כבר התרגלו.

חמד עמאר: הנהגים מושמעים, עומדים ונותנים לילדים לעבור.

חמד עמאר: תוכנית כזו צריך לתקצב כמה שיותר, ולתת לה להתפשט בכל בתי הספר בישראל.

חמד עמאר: לא יכול להיות שבית ספר אחד יקבל את זה ובית ספר אחר לא יקבל את זה.

חמד עמאר: אני גר בשפרעם, ואני לא רואה את זה בכל בתי הספר.

חמד עמאר: אני רואה את זה בחלק מבתי הספר.

חמד עמאר: לכן, בתוכנית הזו צריך יותר להשקיע מבחינה תקציבית, דרך הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: אני יודע שאתם מוגבלים מבחינה תקציבית, ולכן אני אדבר עם השר להחזיר את התקציב שלכם למה שהיה פעם – 550,000,000 שקלים ולא 320,000,000 שקלים כמו עכשיו.

חמד עמאר: אתם עושים עבודה מאוד-מאוד טובה בנושא.

חמד עמאר: אני רוצה לתת לכם דוגמא.

חמד עמאר: בתחילת השבוע, ביום ראשון האחרון הייתי באחד היישובים.

חמד עמאר: אני עובר ליד בית הספר, ואני רואה 4 ילדים יושבים באוטו ואחד נוהג.

חמד עמאר: ראיתי אותו עם בגדי בית ספר.

חמד עמאר: זה סימן שהוא תלמיד בבית הספר הזה.

חמד עמאר: זה בית ספר תיכון.

חמד עמאר: עמדו שם אנשים כדי לעלות לאוטובוס, ילדים בגיל שלו, ואני רואה שהוא במהירות מופרזת מכוון את האוטו לכיוון שלהם, כאילו להפחיד אותם, וחותך לצד השני.

חמד עמאר: אני רואה את האוטו שלו הולך ככה וככה, ואני אומר: "אלוהים, רק בנס זה לא נגמר כאן עם הרוגים".

חמד עמאר: כל זה מה אומר לי?

חמד עמאר: כמה שנדבר על תשתיות – וצריך להשקיע בתשתיות – אם לא נשקיע בחינוך ובהסברה, נפסיד ולא נצליח ולא נתקדם.

חמד עמאר: לכן, אדוני היו"ר, חשוב לשמור על הנושא של משמרות הזה"ב.

חמד עמאר: צריך לנסות להגדיל את התקציב לתוכנית הזו, בשיתוף המשטרה והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, ולרוץ קדימה עם כל בתי הספר בישראל.

חמד עמאר: תודה רבה.

רון מוסקוביץ: אדוני, אני אבקש לפתוח, כי אני צריך לעבור גם לוועדת הפנים.

אלכס מילר: בסדר.

רון מוסקוביץ: בוקר טוב.

רון מוסקוביץ: תודה רבה לך, אדוני היו"ר, על כינוס הישיבה הזו.

רון מוסקוביץ: גם לך, חה"כ עמאר.

רון מוסקוביץ: אני רוצה לפתוח בנושא היותר רחב של החינוך בכלל.

רון מוסקוביץ: ציינתם פה סכומים, חשיבות החינוך ותעודת הבגרות.

רון מוסקוביץ: אחר כך אני אגע, בקצרה, בנושא של משמרות הזה"ב, וההמשך יהיה באמצעות האנשים שלנו שאמונים על התחום, שירחיבו ויפרטו באמצעות המצגת.

רון מוסקוביץ: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים רואה בחינוך כלי מאוד חשוב לטווח הבינוני והארוך.

רון מוסקוביץ: בסך הכל מערך ההכשרה של הילדים, תלמידים, נערים, הוא מאוד רחב.

רון מוסקוביץ: בחינוך היסודי, הדבר נעשה ברובו על ידי משרד החינוך.

רון מוסקוביץ: נמצאת פה ד"ר רחל רותם, שאמונה על התחום הזה.

רון מוסקוביץ: אנחנו מדברים על ילדים בגילאי בית ספר יסודי.

רון מוסקוביץ: החינוך התעבורתי, שהזכרתם, ממומן באופן ישיר על ידי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

רון מוסקוביץ: הסכום הנכון לשנה הזו, לאחר שהוספנו עוד כ-2,000,000 שקלים בחודש האחרון, הוא עומד על 18,000,000 שקלים בלבד.

רון מוסקוביץ: לכן, אנחנו מגיעים בסך הכל רק ל-70% משנתון של תלמידי כיתות י"א.

רון מוסקוביץ: בימים אלה אנחנו מדברים על הרחבת הלימודים לכיתות י' ו-יא', כאשר בסוף כיתה יא' אפשר יהיה לערוך מבחן בגרות פנימי, כך שהציון יהיה ציון חובה לכל תלמיד ותלמיד.

רון מוסקוביץ: הדבר דורש הכפלת התקציב ל-40,000,000 שקלים.

רון מוסקוביץ: אנחנו רוצים להגיע לכל הילדים בקבוצת הגיל הזו, וגם להגיע למוסדות חינוך, שכרגע לא כל כך מעודדים או שמים בראש סדר העדיפות את החינוך התעבורתי.

רון מוסקוביץ: בנוסף, אנחנו שוקדים בימים אלה על לימוד, בחלק מהשנה, של תלמידי כיתות י"ב, שרובם כבר מחזיקים ברישיון נהיגה, על מנת לתת להם הכשרה נוספת, מעשית יותר.

רון מוסקוביץ: בגיל הזה הם נחשבים נהגים צעירים, ואנחנו יודעים שההיפגעות של הנהגים הצעירים היא גבוהה הרבה יותר מאשר הנהגים בגילאים היותר בוגרים.

רון מוסקוביץ: כל המהלך הזה של התקצוב והרחבת טווח הגילאים, הוא מהלך שנעשה היום באמצעות המומחים ואנשים שעובדים עמנו, אבל מי שמוביל את זה הוא שר התחבורה והבטיחות בדרכים.

רון מוסקוביץ: לצורך כך, הוא ביקש מד"ר יעקב שיינין להוביל כתיבת תוכנית רב שנתית, שבתוכה החלק של החינוך יהיה נדבך מרכזי, כולל הקצאת המשאבים.

רון מוסקוביץ: אני מניח, שהנושא הזה, בשבועות הקרובים ממש, יבוא גם לפתחה של הממשלה וגם לפתחכם, חברי הכנסת.

רון מוסקוביץ: לגבי משמרות הזה"ב – אנחנו מאמינים גדולים בחינוך החווייתי, בהתנסות, ביכולת להפגיש את הילד בגילאים הרלוונטיים, שאנחנו מדברים עליהם, עם הכביש, עם המדרכה, עם הרכב הנוסע ועם לקיחת האחריות.

רון מוסקוביץ: גם אני באופן אישי זוכר את עצמי כתלמיד.

רון מוסקוביץ: נכנס אז שוטר – זו לא היתה אז שוטרת – והעביר לנו את השיעורים.

רון מוסקוביץ: אני זוכר גם את היציאה.

רון מוסקוביץ: מסתבר, שהעניין החווייתי מטביע חותם.

רון מוסקוביץ: אנחנו רואים את זה גם בדברים אחרים הקשורים לחינוך.

רון מוסקוביץ: אנחנו מדברים על מעל גיל 9.

רון מוסקוביץ: לפני כן, אנחנו מדברים על כך במפורש: אסור לילד לחצות לבד כביש.

רון מוסקוביץ: אנחנו מדברים גם על הכשרה בכיתות וגם על היציאה.

רון מוסקוביץ: הדבר הזה נעשה, כמובן, עם משטרת ישראל.

רון מוסקוביץ: הבעיה המרכזי שלנו, היא שאנחנו לא מגיעים לכל בתי הספר.

רון מוסקוביץ: מגבלת התקציב – ואני אומר את זה פה בזהירות – היא לא החסם העיקרי.

רון מוסקוביץ: אנחנו מדברים על התוכנית הנוכחית, שהיא בערך ב- 950 בתי ספר יסודיים כרגע.

רון מוסקוביץ: זה בפחות מ-5,000,000 שקלים.

רון מוסקוביץ: זה לא שאני מזלזל, אבל אם אנחנו נוכל להגיע לפריסה מלאה בכל בתי הספר - - -

חמד עמאר: מה מונע מכם לעשות את זה?

חמד עמאר: אם זו לא בעיה תקציבית, אז מה הבעיה?

רון מוסקוביץ: אני לא אומר שאין בעיה תקציבית, אבל היא משנית.

רון מוסקוביץ: הבעיה המרכזית כרגע, היא היכולת של המשטרה לגייס את כוח האדם הדרוש.

רון מוסקוביץ: יש פה בעיה, המשטרה מתאמצת, אנחנו בקשר שוטף, אבל קשה מאוד לאייש את המשרות.

רון מוסקוביץ: לא מדובר פה במשרות מלאות, והשכר של מי שעושה את זה – אני מדבר על השוטרים והשוטרות – הוא לא שכר גבוה.

רון מוסקוביץ: אנחנו מתמודדים, ומנסים לאייש את המשרות.

רון מוסקוביץ: גם היום, בתקציב הנוכחי, ישנם פערים.

חמד עמאר: למה, מי שעושה את זה הוא לא שוטר מן המניין?

רון מוסקוביץ: לא.

רון מוסקוביץ: זו יחידה נפרדת.

רון מוסקוביץ: אני מניח שהמשטרה תפרט.

רון מוסקוביץ: ישנה יחידה, שמונה בסך הכל קרוב ל-40 שוטרות, עם מפקדת וכל המערך התומך.

רון מוסקוביץ: אנחנו מסייעים ומממנים באופן מלא את הנושא הזה, כולל אמצעי עזר, כולל מעטפת שנדרשת.

רון מוסקוביץ: אני אומר: אנחנו מוכנים להרחיב את הדבר הזה גם לבתי הספר, שבהם אין בדיוק מעבר חצייה המביא את התלמידים אל בית הספר וממנו.

רון מוסקוביץ: בסופו של דבר, בכל יישוב, בכל מקום, ישנה סביבה שאפשר לערוך בה את ההתנסות המעשית.

רון מוסקוביץ: אנחנו היום שוקדים על כך.

רון מוסקוביץ: אני לא רק מביא את זה לפתחה של הוועדה.

רון מוסקוביץ: אני רוצה לעדכן, שיש אצלנו כרגע מהלך של חשיבה, כיצד אנחנו מרחיבים את הדבר הזה, גם באמצעות רשויות מקומיות, גם באמצעות החזרת שוטרים שפרשו לגמלאות לתוך המערך, ואולי גם באמצעי אחר.

רון מוסקוביץ: לנו מאוד חשוב, שדמותו של השוטר וסמכותו הן אלה שתהיינה מובילות, והוא ייכנס לתוך הכיתות.

רון מוסקוביץ: לסיום – אני רוצה לעדכן, שאני פניתי לראש אגף התנועה ואמרתי לו, שאנחנו מוכנים גם לממן את ההכשרה של שוטרים, שיוכשרו לטובת העניין הזה, או רענון לשוטרים שכבר פרשו ומוכנים לבוא ולשרת.

רון מוסקוביץ: לדעתי, זו משימת קודש, מעבר לעניין של תשלום.

רון מוסקוביץ: הנושא של משמרות הזה"ב, הוא נושא בעל השפעה אדירה על התלמיד, מבחינת ההכשרה שלו.

רון מוסקוביץ: אגב, מניסיון ומחקרים, אנחנו רואים שילדים בגילאים הללו משפיעים גם על התנהגות ההורים.

רון מוסקוביץ: פה יש לנו רווח כפול.

רון מוסקוביץ: אני מקווה, שתצא קריאה מהוועדה, לחזק את הפרויקט הזה ולתת לנו את הרוח הגבית להרחיב אותו, למרות הקשיים שציינתי.

אלכס מילר: נציגת משרד החינוך, בבקשה.

רחל רותם: אני רוצה להצטרף לברכות.

רחל רותם: אני אתחיל לדבר באופן כללי.

רחל רותם: החינוך לבטיחות בדרכים נלמד במערכת החינוך מהגן ועד למכללות להכשרת עובדי ההוראה.

רחל רותם: אנחנו מקיפים את כל המערכת, כולל הכשרת גננות ומורים להוראת בטיחות בדרכים.

רחל רותם: אנחנו עושים את זה בשיתוף פעולה מלא עם הרשות לבטיחות בדרכים.

רחל רותם: אנחנו שמחים על השיתוף הזה, אבל האחריות החינוכית היא שלנו: הכנת התוכניות והכשרת המורים, וכמובן ההוראה בכיתות, בגנים ובמכללות.

רחל רותם: לגבי חינוך תעבורתי – זה לא הנושא היום, אבל חשוב לחנך את הנהגים הצעירים.

רחל רותם: אנחנו קוראים לנושא הזה חינוך לזהירות ולבטיחות בדרכים.

רחל רותם: חינוך תעבורתי אנחנו קוראים ל-3 השנים בהם אנחנו מכשירים את הנהג הצעיר.

רחל רותם: בעצם זה 4 שנים: בכיתות ט'- יב'.

רחל רותם: בהיסטוריה רבת השנים, התקציב מחולק כך שמשרד החינוך מממן את הגנים, בתי ספר יסודיים, כאשר לפני כ-5 שנים לקחנו על עצמנו גם את המכללות ואת המגזר החרדי שלא היה בתמונה.

רחל רותם: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים מממנת את החינוך התעבורתי, כי זה יותר מתמקד בנהג צעיר.

רחל רותם: חלק מאיתנו היה אתמול בטקס אזכרה לנפגעי תאונות הדרכים, ושוב קיבלנו את העוצמה והייעוד של התפקיד שלנו לחנך את הצעירים לנהוג אחרת, להתנהג אחרת ולשמור על החיים שלהם ושל זולתם.

רחל רותם: למשרד החינוך מאוד חשוב החינוך התעבורתי.

רחל רותם: הוא ערוך לכך מקצועית, הוא עושה את זה שנים, אבל ישנה בעיה תקציבית.

רחל רותם: לגבי הבגרות – מעולם זה לא היה מבחן בגרות.

רחל רותם: זה היה ציון לבגרות.

רחל רותם: אנחנו תומכים בכך שזה יהיה ציון כמו בחינוך גופני.

רחל רותם: ציון בצד השמאלי של התעודה.

אלכס מילר: מתי זה בוטל?

רחל רותם: היו שנתיים בהן הרשות הלאומית העבירה למשרד החינוך 40,000,000 שקלים בכל שנה.

רון מוסקוביץ: לפני כשנתיים זה היה.

רחל רותם: לא.

רחל רותם: טיפה יותר.

אלכס מילר: אני שמעתי, שיש תקציב שצריך לעבור או הועבר למשרד החינוך – 30,000,000 שקלים לעניין של החינוך התעבורתי.

רחל רותם: לא עבר.

אלכס מילר: אז איפה התקציב הזה?

רחל רותם: כמו שאמר המנכ"ל, עברו רק 18,000,000 שקלים.

רחל רותם: מדובר בשעה שבועית.

אלכס מילר: רבותיי, אני רוצה להבין איפה נמצא הכסף לחינוך תעברותי, ברשות או אצלכם.

רחל רותם: הרשות מעבירה אלינו.

רחל רותם: הרשות מתקציבה, שהוא צומצם כמעט לחצי, מעבירה אלינו כפי יכולתה.

רחל רותם: כפי שאמר המנכ"ל, חוזרים עכשיו דיבורים להחזיר את התקציב ל-40,00,000 שקלים.

רחל רותם: בשנה שעברה התקציב היה 15,000,000 שקלים, והשנה היא הצליחה לגייס עוד 3,000,000 שקלים, כך שהתקציב הוא 18,000,000 שקלים.

רחל רותם: כמו שאמר המנכ"ל, זה לא מכסה שנה.

רחל רותם: אנחנו מדברים על שעה שבועית.

רחל רותם: שעה שבועית בכיתות יא' עולה מעל 6,500 שקלים.

רחל רותם: כפול 3,000 כיתות, מדובר מעל ל-18,000,000 שקלים.

רחל רותם: אדוני המנכ"ל, אני שמחה להגיד לך – ואני חושבת שאתם יודעים – שהשנה אנחנו מכסים חלק מתקציב משרד החינוך ומגיעים לכך ש-95% מכיתות יא' מקבלים חינוך תעבורתי.

חמד עמאר: האם זה לשיקול דעתו של המנהל?

רחל רותם: לא.

רחל רותם: כתוב בחוזר מנכ"ל: שעה חובה.

חמד עמאר: קיימנו כמה ישיבות בנושא, והתברר שכמה בתי ספר בכלל לא נוגעים בזה ולא עושים את זה.

חמד עמאר: מי אמור לפקח על כך, שהנושא הזה מועבר לתלמידים או לא מועבר לתלמידים, אבל לא בשיקול דעתו של המנהל אם להעביר או לא להעביר את הנשא?

רחל רותם: תודה רבה על השאלה.

רחל רותם: זה כתוב בחוזר מנכ"ל כבר הרבה מאוד שנים.

רחל רותם: אגב, מי שהכניס את זה לחוזר מנכ"ל זו רונית תירוש – היום חברת כנסת, ואז היא היתה מנכ"לית משרד החינוך - היא הכניסה למשרד החינוך חובה ללמד זאת בגנים, כחלק מהמערך הכולל, שעה שבועית בכיתות א', שעה שבועית בכיתות ה, שעה שבועית בכיתות יא'.

רחל רותם: זה לפי חוזר מנכ"ל.

חמד עמאר: אבל אנחנו יודעים שזה לא מתבצע.

חמד עמאר: מה אתם עושים על מנת לבצע את זה?

חמד עמאר: יש חוזר מנכ"ל, ויש ביצוע.

חמד עמאר: אין ביצוע.

חמד עמאר: בהרבה בתי ספר זה לא מבוצע.

חמד עמאר: אני שמעתי את זה מתלמידים שהגיעו לוועדות ודיברו על זה.

רחל רותם: הייתי בחלק מן הוועדות.

רחל רותם: התלמידים שדיברו היו בשנים שבאמת היה חסר כסף.

רחל רותם: לפני שנה היה רק 15,000,000 שקלים.

רחל רותם: כמו שאמר המנכ"ל, הגענו רק ל-70%.

רחל רותם: אני רוצה להודיע, שהחינוך החרדי לא נכנס לזה.

רחל רותם: קודם כל, החינוך החרדי לא מוכן ללמד חינוך תעבורתי.

רחל רותם: בחינוך הכולל, כולל במגזר הלא יהודי, בכל הארץ מדובר על כך ש- 95% זו אחריות שלנו שזה יילמד, גם מבחינה מקצועית.

אלכס מילר: אני רוצה לשאול אותך שאלה: מה התקציב היום של משרד החינוך להוראה של החינוך התעבורתי?

רחל רותם: היום זה רק בכיתות יא'.

רחל רותם: יש לנו 18,000,000 שקלים, שאנחנו מקבלים מהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, כאשר משרד החינוך מוסיף עוד 4,000,000 שקלים.

רחל רותם: למשרד החינוך יש תקציב של 42,000,000 שקלים לגנים וליסודי.

אלכס מילר: 22,000,000 שקלים זה רק לתיכונים או להכל?

רחל רותם: לתיכונים – 22,000,000 שקלים.

אלכס מילר: אני רוצה להבין ממך, כמה עולה למשרד החינוך להחזיר את ההוראה, כך שיהיה ציון בתעודת בגרות בחינוך תעבורתי, כמו שהיה?

רחל רותם: 20,000,000 שקלים לשכבת גיל.

רחל רותם: אם אנחנו רוצים ללמד רק בכיתה יא', זה 20,000,000 שקלים.

רחל רותם: אם אנחנו רוצים ציון בבגרות, מוכרחים ללמוד שנתיים ברצף, לפחות.

רחל רותם: זאת אומרת, 40,000,000 שקלים.

רחל רותם: על זה יש לנו דיונים עם משרד התחבורה.

אלכס מילר: זאת אומרת, חסרים לך עכשיו 18,000,000 שקלים בשביל להכניס את העניין הזה כחלק מהבגרות.

רחל רותם: יותר מ-18,000,000 שקלים, כי 4,000,000 שקלים אני נותנת ממשרד החינוך, וזה על חשבון דברים אחרים.

רחל רותם: חסרים לי היום 22,000,000 שקלים, כי אני מקבלת רק 18,000,000 שקלים מהרשות הלאומית.

אלכס מילר: אבל יש לך תקציב כרגע ללימוד בטיחות בדרכים בתיכונים, של 22,000,000 שקלים.

אלכס מילר: אני אומר, שאנחנו רואים לנכון שזה יהיה חלק מציון בבגרות, כמו שזה היה, כי אז המודעות היא הרבה יותר גדולה.

אלכס מילר: בשביל לעשות את זה, את צריכה 40,000,000 שקלים.

אלכס מילר: כלומר, צריך להשיג עוד 18,000,000 שקלים לתקציב הזה.

אלכס מילר: זה בעצם מה שאתם אומרים.

אלכס מילר: חסרים היום למשרד החינוך 18,000,000 שקלים בשביל שכל ילדי ישראל ילמדו את זה בצורה כללית.

אלכס מילר: זאת אומרת, שכולם ילמדו את זה.

אלכס מילר: יהיה מבחן, כמו בחינוך גופני.

אלכס מילר: כאשר יש מבחן, המודעות היא הרבה יותר טובה.

אלכס מילר: התקציב הזה נועד לכך שאותם התלמידים בתיכונים יהיו מודעים לתעבורה ולכל מה שקשור לתוכנית הלימודים שלכם.

אלכס מילר: האם התקציב של 40,000,000 שקלים כולל גם הכשרת מורים או רק שעות הוראה?

רחל רותם: כן.

אלכס מילר: מי מעביר את החינוך התעבורתי בבתי הספר?

רחל רותם: מורים עם תעודת הוראה, עם B.A לפחות.

רחל רותם: רובם עם M.A, שעברו אצלנו במשך שנים הכשרה.

רחל רותם: יש לנו מורים מקצועיים מצוינים.

אלכס מילר: האם היום כל בוגר מכללה או אוניברסיטה יוצא עם העניין הזה?

אלכס מילר: האם אחרי שהוא יוצא ממערכת ההשכלה הגבוהה, הוא יוצא כאדם שיכול ללמד חינוך תעבורתי?

רחל רותם: יש שני תנאים.

רחל רותם: אל"ף, הוא חייב להיות מוכשר ללמד בכיתות הגבוהות של על יסודי.

אלכס מילר: זו תעודת הוראה.

רחל רותם: לא.

רחל רותם: יש תעודת הוראה ליסודי, יש תעודת הוראה לחטיבות ביניים ויש תעודת הוראה לחטיבה עליונה.

רחל רותם: הוא צריך להיות בעל תעודת הוראה לחטיבה עליונה.

רחל רותם: בדרך כלל זה בוגר אוניברסיטה.

רחל רותם: בי"ת, הוא צריך לעבור הכשרה שלנו, שהיא לפחות 250 שעות לימוד.

נסים זאב: האם שעות הלימוד האלה הם מעבר לשעות הלימוד?

נסים זאב: זאת אומרת, האם השעה שאתם נותנים בכיתות יא' היא מעבר לשעות הלימוד או במסגרת השעות?

רחל רותם: הן תוספת לשעות ההוראה.

רחל רותם: היום כאשר יש "עוז לתמורה" ויום הלימודים התארך, אין קושי להכניס את השעה הזו.

נסים זאב: אין קושי מבחינה תקציבית.

נסים זאב: זאת אומרת, זו תוספת לשעות הלימוד ולא בתוך המסגרת.

רחל רותם: כן.

נסים זאב: מה החלק החרדי בכל זאת?

נסים זאב: את אומרת שהם השתלבו, משתלבים או עומדים להשתלב.

רחל רותם: החינוך החרדי לא מוכן ללמד בעל יסודי.

רחל רותם: בסיוע של הרשות הלאומית לדרכים, אנחנו מממנים היום 9,000,000 שקלים בחינוך החרדי בבתי הספר היסודי, בכיתות ב'-ו'.

רחל רותם: יש פעילות מאוד יפה, שלא היתה עד 5-6 שנים.

רחל רותם: אנחנו מאוד גאים בכך.

רחל רותם: בענייני נהיגה, הם לא מוכנים.

רחל רותם: אגב, הם גם לא מוכנים להכניס את עניין משמרות הזה"ב.

אלכס מילר: לפי מה שהבנתי ממך, משרד החינוך, כרגע, במשא ומתן עם משרד התחבורה ומשרד האוצר, בשביל להגיע למצב בו אתם תוכלו להחזיר את חובה הבחינה בעניין הזה.

רחל רותם: לא חובת בחינה.

רחל רותם: זו יכולה להיות עבודה.

רחל רותם: זה ציון בית ספרי.

אלכס מילר: כחלק מתעודת הבגרות.

רחל רותם: כציון בתעודת הבגרות.

קריאה: בספח.

רחל רותם: במקום שבו כתוב חינוך גופני.

אלכס מילר: זה כרגע לא מעניין איפה זה יופיע: בצד שמאל או בצד ימין.

אלכס מילר: מה שמעניין, הוא שכל תלמיד בכיתה יא' במדינת ישראל יהיה חייב ללמוד ולהיבחן.

אלכס מילר: יש הבדל בין להגיע לשיעור, לשמוע, מפה נכנס ומכאן יצא, לבין לשבת, ללמוד ולהיבחן.

אלכס מילר: אז המודעות, הידע, ואולי 25% ממה שנלמד, נשאר בראש.

אלכס מילר: זה בעצם השינוי עליו אנחנו רוצים לשמוע.

אלכס מילר: מתי מסתיים המשא ומתן?

רחל רותם: זה לא תלוי בנו.

רחל רותם: זה תלוי באוצר ובמשרד התחבורה.

אלכס מילר: הבנו.

רחל רותם: לא דיברתי על משמרות זהב.

אלכס מילר: כן, בבקשה.

רחל רותם: משמרות הזה"ב הוקמו בשנות ה-50.

רחל רותם: משרד החינוך לאורך כל השנים מלווה את משמרות הזה"ב.

רחל רותם: לאורך כל השנים המשטרה מדריכה את פעילות משמרות הזה"ב.

רחל רותם: זו פעילות חשובה ולא רק חווייתית.

רחל רותם: זו פעילות שנותנת לילדים דוגמא אייך להתנהג, ומלמדת אותם להיות אחראיים ומחויבים לבטיחות בדרכים, וגם מחויבים לאחרים.

רחל רותם: לא לכל בתי הספר יש משמרות זה"ב, וזה מכמה סיבות.

רחל רותם: ל-20%-25% מבתי הספר יש הסעות תלמידים.

רחל רותם: בבתי ספר עם הסעות תלמידים אין משמרות זה"ב.

רחל רותם: יש לנו "נאמני הסעות".

רחל רותם: יש בתי ספר, שנמצאים ביישובים כפריים, וגם להם לא מתאים משמרות זה"ב.

רחל רותם: אני מדברת על קיבוצים ועל בתי ספר קטנים מאוד, שבהם לא מופעלים משמרות זה"ב.

רחל רותם: יש בתי ספר שנמצאים על כביש ראשי, והמהנדס המקומי ואיש הבטיחות המקומי לא מסכימים שיעמוד שם ילד בכיתה ו'.

רחל רותם: בכל זאת, זה ילד די צעיר.

רחל רותם: לכן, זה לא מתאים שם.

רחל רותם: מתוך כלל בתי הספר שנמצאו מתאימים, בערך 60% פועלים, וזאת בגלל העדר שוטרות הדרכה.

רחל רותם: היום חסרים 5 שוטרי הדרכה בחינוך הרגיל.

רחל רותם: בחינוך החרדי יש מעט בתי ספר שפועלים עם משמרות זה"ב, אבל עדיין שוטרי הדרכה נכנסים ונותנים להם הדרכה כללית להתנהגות בטיחותית.

רחל רותם: שם חסר שוטר אחד.

רחל רותם: הבעיה הקשה היום היא במגזר הלא יהודי.

רחל רותם: במגזר הלא יהודי, לשמחתנו, יש שינוי טוב בתשתיות.

רחל רותם: אם אין תשתית, אי אפשר להעמיד משמרות זה"ב.

אלכס מילר: חוץ ממשמרות הזה"ב, מבחינת שעות ההוראה ב-22,000,000 שקלים, האם יש לך חלוקה, לפחות באחוזים, כמה מתוך השעות מנוצלות במגזר הערבי, במגזר היהודי, במגזר הממלכתי-דתי, במגזר החרדי?

אלכס מילר: האם יש לכם את הנתונים האלו?

אלכס מילר: האם תוכלי להתייחס לעניין של הנפגעים?

אלכס מילר: האם יש לכם חלוקה לפי מגזרים?

אלכס מילר: אני רוצה לראות, האם קיים קשר מבחינת המודעות והלמידה במערכת החינוך, לבין אחוז הנפגעים, שעות ההוראה שמעבירים והעניין של התשתיות.

אלכס מילר: השאלה היא, האם אנחנו יודעים להתמקד ולהציל כמה נפשות במגזר כזה או אחר, בגלל השקעה בתשתיות ובחינוך.

אלכס מילר: הכל חשוב, אבל השאלה היא איפה אפשר לזהות את זה.

אלכס מילר: האם אתם יודעים, מבחינת בתי הספר, איפה הניצול הגדול יותר ואיפה הניצול הקטן יותר מבחינת השעות שאתם כרגע נותנים?

רחל רותם: מבחינת שעות, כמובן שיש לנו.

רחל רותם: אין לנו סטטיסטיקה של נפגעים.

אלכס מילר: זה לא מופנה אלייך.

אלכס מילר: נניח שהקצת היום למגזר הערבי מספר שעות מסוים.

אלכס מילר: כל מנהל יודע שהוא יכול להעביר את השעות האלה אצלו בבית הספר.

אלכס מילר: השאלה היא מי מנצל ומי לא וכמה, מבחינת האחוזים, אם אנחנו משווים.

אלכס מילר: האם יש לכם נתונים כאלה?

רחל רותם: המגזר הלא יהודי מקבל אותן שעות הוראה בדיוק כמו במגזר היהודי, גם ביסודי וגם בעל יסודי.

אלכס מילר: וזה מנוצל או לא מנוצל?

רחל רותם: מנוצל טוב.

רחל רותם: המגזר הלא יהודי מנצל מאוד טוב את השעות.

רחל רותם: כל המגזר הלא יהודי, גם הדרוזי.

רחל רותם: הבעיה היא משמרות הזה"ב.

רחל רותם: משמרות זה"ב אין כמעט במגזר הלא יהודי, וזאת בשל העובדה שעד לפני כשנה התשתיות לא היו מוכנות לכך.

רחל רותם: היום התשתיות יותר טובות ביישובים הערביים.

רחל רותם: חסרים היום 5 שוטרי הדרכה במגזר הלא יהודי.

רחל רותם: שם יש אפליה.

קריאה: אדוני היו"ר, אפשר לשאול אותך שאלה?

אלכס מילר: לא.

אלכס מילר: אני אתן שיציגו לנו קודם כל את המצגת, ואז אנחנו נתקדם הלאה.

בתיה לוי: משמרות זה"ב נועדו לאפשר ולסייע להולכי הרגל, בעיקר לילדי בתי הספר הצעירים, לחצות כביש במעברי החצייה הסמוכים לבית הספר, בביטחון, תוך שימוש בתמרור עצור נייד ובהתחשב בתנאי הדרך והתעבורה.

בתיה לוי: כלומר, במקום בו אין תשתית מתאימה בסביבת בית הספר אי אפשר להציב משמרות זה"ב.

אלכס מילר: משמרות הזה"ב אלה אותם ילדים שעומדים בחוץ.

בתיה לוי: ילדים בכיתה ו', שעומדים עם הווסטים הצהובים והתמרור.

בתיה לוי: הלימודים במסגרת ההכשרה מקנים לתלמידים ידע ועמדות בתחום הבטיחות בדרכים, ופיתוח מיומנויות התנהגות בכביש.

בתיה לוי: הלימוד התיאורטי עם התנסות מעשית חווייתית מקנים לילדים מסגרת לפיתוח, משמעת עצמית, אחריות אישית ומחויבות לפעילות חברתית בבטיחות בדרכים.

אלכס מילר: חוץ מלעמוד חצי שעה מ-7:30 עד 8:00 בבוקר עם האפודים, מה עוד נעשה?

בתיה לוי: בכיתות ה שוטר או שוטרת נכנסים לכיתה ומעבירים הכשרה של 10 שעות: המשמעות של לעמוד, תמרורים, זכות קדימה וכו'.

בתיה לוי: הם לא סתם עומדים בשביל השעשוע, אלא על סמך למידה עיונית.

בתיה לוי: הם עוברים מבחנים, ורק הילדים שעוברים את המבחנים בהצלחה נבחרים לעמוד בשולי המדרכה ומעבירים את הילדים היותר צעירים.

בתיה לוי: מבחינת המדיניות של בית הספר – ילדים צעירים רואים בבוגרים, בתלמידי כיתה ו', מודל לחיקוי.

בתיה לוי: הם יודעים שיש להם אופק, שבכיתה ה הם ילמדו ובכיתה ו' בית הספר ייתן להם אחריות.

בתיה לוי: מתוך המחקר של ד"ר טובה רוזנבלום, פעילותן של משמרות הזה"ב תורמת להגברת הבטיחות של תלמידי בתי הספר והולכי רגל אחרים החוצים כבישים בסמוך לבתי הספר.

בתיה לוי: גם הידע והעמדות שלהם בנושאים ספציפיים הקשורים לחציית כבישים, עולים בבתי הספר בהם ישנן משמרות זה"ב.

בתיה לוי: מערך שוטרי הזה"ב – מדריך את הילדים ומכשיר לתפקיד, פועל בקרב כ-950 בתי ספר בהם פועלות משמרות הזה"ב.

בתיה לוי: בשנת הלימודים תשע"א נערכו הכשרות והדרכות רענון בכ-1,600 כיתות ה ו-ו'.

בתיה לוי: פעילויות נוספות: הדרכות בגני ילדים, חינוך מיוחד, קייטנות, בתי חולים.

בתיה לוי: גילויי מצב – לפני תחילת שנת הלימודים, צוות של שוטרות זה"ב עם הרשויות המקומיות בודקים ליקויים לקראת פתיחת שנת הלימודים ורואים שהכל תקין, ואם יש מקום לשיפור מכינים את בית הספר.

בתיה לוי: המגמה שלנו היא העמקת הכשרת משמרות זה"ב במגזר הערבי והחרדי, שבשנים האחרונות תופסות תאוצה.

בתיה לוי: בשנת הלימודים האחרונה נערכו לראשונה הדרכות זה"ב במועצה אזורית אבו בסמה, דייר אל אסד, דייר חנא, כפר חב"ד ובית הספר חב"ד ברחובות.

בתיה לוי: חולשת המערך – מחסור בשוטרים.

בתיה לוי: המערך אינו מאויש באופן מלא.

בתיה לוי: אנחנו ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים, ביחד עם משרד החינוך, מבקשים להרחיב את פעילות משמרות הזה"ב בפריסה ארצית, בכל המגזרים.

בתיה לוי: הרשות מבקשת מהוועדה לפעול לחיזוק מערך שוטרי הזה"ב, ולבחון דרכים ואפשרויות נוספות לעיבויי מערך ההדרכה וההכשרה.

אלכס מילר: אין בעיה.

אלכס מילר: האם יש הצעה קונקרטית?

אלכס מילר: אני נהנה שבאים אליי ואומרים לי: אנחנו מבקשים את תמיכתך.

אלכס מילר: אני אומר: אני תומך.

בתיה לוי: תמיכה זה חשוב.

בתיה לוי: נתחיל עם זה.

אלכס מילר: תמיכה זה תמיד חשוב, אבל אנחנו צריכים להיות יותר פרקטיים.

אלכס מילר: אנחנו פה בכנסת צריכים להבין מהי דרישת

אלכס מילר: כם: דרישת תקציב לרשות, דרישה לתקציב למשטרת ישראל, דרישה לתקציב למשרד החינוך.

אלכס מילר: מה שקורה אצלנו – וזה דבר מדהים, ולדעתי זה רק במדינת ישראל – זה שבכל דבר יש לפחות שלושה משרדים שמתעסקים.

אלכס מילר: זה פשוט לא יאומן.

אלכס מילר: יש לנו שלושה משרדים שמתעסקים בחינוך ילדים בגני ילדים: תמ"ת, משרד החינוך, משרד הבריאות, ויכול להיות שתמצאו עוד כמה.

אלכס מילר: אני חושב, שהגיע הזמן שבעניין הזה יהיה איחוד כוחות.

אלכס מילר: מה זה איחוד כוחות?

אלכס מילר: שיהיה תקציב אחד מסודר, שיהיה מנגנון של עבודה.

אלכס מילר: שתקבע הממשלה שיש תקציב, וילדים בכיתות יא' צריכים ללמוד מספר שעות ולעבור מבחן חובה.

אלכס מילר: ילדים בכיתות ה יעברו הדרכה ובכיתות ו' יעברו את החוויה.

אלכס מילר: כל המשאבים לכל העניין הזה צריכים להיות מחולקים בצורה מסודרת.

אלכס מילר: מצד אחד, אתם יכולים לקבל עכשיו תקציב להוראה בכיתות ה ולהפעלת ילדים, ומצד שני למשטרה לא יהיו מספיק שוטרים להוציא לעניין הזה.

אלכס מילר: משרד החינוך יכול לקבל שעות הוראה, ומצד שני החוויה שהילדים אמורים לעבור בכיתה ה ו-ו', שזה חלק מתמשך כדי להגיע לכיתה יא' למבחן, לא יהיה קיים.

אלכס מילר: יש פה, לדעתי, פגע מערכתי שלא קובע את המנגנון הכללי.

אלכס מילר: אני מציע, שהוועדה תפנה לראש הממשלה עם בקשה לעשות דיון בממשלה בכל העניין הזה של חינוך תעבורתי, כדי להסדיר את העניין בצורה אסטרטגית, כך שכל אחד יידע מה צריך ומי אחראי על מה, ולא לחלק את זה בין 20 משרדים.

אלכס מילר: זאת אומרת, הרשות הלאומית לא צריכה להיות צינור של כסף שמועבר מהאוצר.

אלכס מילר: צריך להיות תקציב במשרד החינוך, שנועד להוראה של בטיחות בדרכים.

אלכס מילר: זה לא צריך להגיע מהרשות.

אלכס מילר: אתם ברשות גם כן מקבלים כסף לעניין הזה.

אלכס מילר: אותו דבר משטרת ישראל.

אלכס מילר: כל אחד יתעסק במה שהוא צריך להתעסק.

נסים זאב: זה קיים בכל התחומים: ברווחה, בבריאות.

נסים זאב: תמיד יש את החלק של הרשויות ואת החלק של המשרדים.

נסים זאב: זה קיים כל הזמן.

נסים זאב: מה שחשוב זה התיאום, אדוני היו"ר.

אלכס מילר: אבל ברגע שאתה בונה מהלך ויש לך המון שלבים שאתה צריך לעבור, מספיק ששלב אחד מתפרק וכל מה שרצית לבנות מתפרק.

אלכס מילר: יש פה עניין שאתה רוצה להגיע אליו.

אלכס מילר: שיהיה מינימום של ידע שילדים צריכים לקבל היום במערכת החינוך, בכל מה שקשור לתעבורה.

אלכס מילר: בשביל לסדר את זה צריך לעשות סנכרון בין כל המשרדים, ולהוסיף 18,000,000 שקלים למשרד החינוך, להוסיף עוד כמה שוטרים – תיכף המשטרה תגיד לנו כמה – ואז הכל מסודר.

אלכס מילר: האם אתה חושב שהתקציב של מדינת ישראל יקרוס מהדבר הזה?

נסים זאב: זה לא יעבוד.

נסים זאב: אני הייתי יו"ר הוועדה למלחמה בסמים ובאלכוהול.

נסים זאב: גם שם נשמעה בדיוק אותה טענה, כאשר הרשות היא המממנת, משרד העבודה מממן את החלק שלו, משרד הבריאות מממן כאשר מדובר בגמילה, משרד החינוך כאשר מדובר בנושא חינוכי שבו משרד החינוך מעורב.

נסים זאב: כך גם משטרת ישראל.

נסים זאב: יש לפחות 4-5 גורמים שותפים, כאשר כל אחד נותן את חלקו בכיוון שהוא אחראי עליו.

נסים זאב: אני לא רואה איך משרד החינוך לוקח אחריות ומטפל בהכל, כאשר התקציב נמצא ברשות.

נסים זאב: אני גם לא מאמין, שהרשות תסכים לוותר על תקציבה.

נסים זאב: אנחנו מכירים איך המערכת פועלת.

אלכס מילר: יש לנו גם את דרך החקיקה.

אלכס מילר: אנחנו יכולים בחוק לחוקק, שכל התקציב הקשור לחינוך - - -

נסים זאב: אפילו בנושא של מעונות יום, לגביו יש חקיקה, זה לא עוזר כי יש התנגדות של השרים.

נסים זאב: לפעמים האינטרסים של שרים - כל אחד אומר: "שזה יישאר בחלקי, שזה יישאר אצלי" - לא נותנים לעשות את השינויים.

אלכס מילר: חה"כ זאב, אתה מפתיע אותי על הבוקר.

אלכס מילר: אתה באת מאוד פסימי.

נסים זאב: אני לא פסימי.

נסים זאב: אני שעה לא מדבר.

נסים זאב: אני לא בתענית דיבור, ובכל זאת אני שותק.

אלכס מילר: נציגי משטרת ישראל, האם תוכלו להתייחס לסטטיסטיקה מבחינת הנפגעים?

נסים זאב: יש לי שאלה.

נסים זאב: לי יש בתי ספר, ואני מכיר את המערכת טוב.

נסים זאב: בעבר, לבתי ספר לבנות היו שולחים שוטרות ולא שוטרים, עם לבוש מיוחד: דאגו שלא תבוא השוטרת עם מכנסיים אלא רק עם חצאית.

נסים זאב: זה היה בכבוד רב.

נסים זאב: אני מאוד מעריך ומוקיר את זה.

נסים זאב: הם התאימו את עצמם למערכת.

נסים זאב: האם יש היום פנייה רשמית, שאתם מוכנים להתאים את עצמכם לבתי הספר, על פי בקשתם, להתאים את עצמכם למגזר החרדי?

נסים זאב: האם בתי הספר מתייחסים ונותנים את תשובתם?

נסים זאב: אני יודע, ששם יש את הבעיה המרכזית.

אלכס מילר: לפני הנתונים הסטטיסטיים, אני רוצה שתאמרי לנו מה מצבן של משמרות הזה"ב מבחינת השוטרים.

אלכס מילר: מה חסר לכם מבחינת ההפעלה.

אלכס מילר: האם נבדקה אפשרות להשתמש גם בצה"ל לצורך העניין?

אלכס מילר: יש שם משטרה צבאית או מנגנונים אחרים, שיכולים להיות חלק מהעניין הזה.

אלכס מילר: הם גם מוכשרים, ועושים עבודה לא פחות טובה מזו של שוטרי התנועה.

אלכס מילר: האם היתה פנייה למשרד הביטחון, לשלב את צה"ל בכל הסוגיה הזו?

אלכס מילר: יכול להיות שזה יכול לעזור בחלק מהדברים.

אלכס מילר: מה קורה ביתר המגזרים: המגזר הערבי, המגזר החרדי?

אלכס מילר: כמו שצוין כאן, יש שם משבר לא קטן סביב העניין הזה.

שירית כהן: נתונים לגבי סטטיסטיקה של תאונות וחלוקה לפי מגזרים, אין לי כאן.

שירית כהן: אני יכולה לומר, שמבחינת החוסר יש דגש במגזר הערבי ובמגזר החרדי.

שירית כהן: לכן, התקינה הקיימת היום במגזר הערבי היא של 6 שוטרים.

שירית כהן: זה לא מספיק.

שירית כהן: אני מדברת על פריסה ארצית.

שירית כהן: במגזר החרדי: יש בירושלים 2-3 תקנים, וזה לא מספיק.

שירית כהן: הבקשה שלנו היא להוסיף 2 תקנים למגזר החרדי ו-6 תקנים למגזר הלא יהודי.

שירית כהן: מעבר לזה, יש חוסר של כוח אדם היום, שאנחנו מנסים במלוא המרץ לאייש אותו.

שירית כהן: הבעיה היא בלאייש את המשרות של מדריכי זה"ב.

אלכס מילר: האם אתם גם מקבלים תקציב מהרשות?

בתיה לוי: התקציב הוא למשמרות זה"ב.

בתיה לוי: הוא חלק מהתקציב שעובר למשטרה.

אלכס מילר: מאיפה אתם מקבלים תקציב, מהמדינה?

בתיה לוי: בוודאי.

אלכס מילר: אז אני לא מבין, למה אתם צריכים להיות צינור לכל העניין הזה?

אלכס מילר: תסבירו לי.

בתיה לוי: אל"ף, אנחנו לא צינור.

בתיה לוי: אנחנו גוף שהוקם על מנת לרכז את כל העבודה של כל הארגונים ומשרדי הממשלה.

אלכס מילר: מצוין, אבל למה אתם צריכים לתקצב שוטרים?

אלכס מילר: למה אתם צריכים לתקצב שעות הוראה?

אלכס מילר: למה זה לא יכול להיות ישירות למשרד החינוך?

רחל רותם: זה חלק מחוק הרשות.

בתיה לוי: זה חלק מחוק הרשות.

שירית כהן: רוב המשמרות ממומנות על ידי הרשות, וחלק מאוד קטן ממומן ישירות על ידי משטרת ישראל.

שירית כהן: החוסר שלנו כרגע: יש 6 תקנים לאיוש, כאשר הבעיה היא לגייס שוטרים.

שירית כהן: רוב השוטרים הם לא שוטרי קבע.

שירית כהן: אלה שוטרים בתפקידים מיוחדים, המתגייסים ספציפית לתפקיד הזה.

שירית כהן: זה לא שוטר ורסטילי.

שירית כהן: הבעיה היא שכר.

שירית כהן: אנחנו בוחנים כל מיני אופציות, כדי לנסות להעלות את השכר של מדריכי זה"ב, על מנת שזה יעודד גיוס.

אלכס מילר: האם שוטר שהוא מדריך זה"ב הוא לא שוטר רגיל?

שירית כהן: לא.

שירית כהן: לא מבחינת המעמד.

שירית כהן: זה לא שוטר קבע.

שירית כהן: אתה לא יכול לנייד אותו לכל תפקיד במשטרה, כמו שוטר אחר.

שירית כהן: זה איש משטרה, שמתגייס לתפקיד ספציפי.

אלכס מילר: זאת אומרת, התפקיד שלהם הוא רק להסתובב בבתי ספר כל היום וללמד.

שירית כהן: אמת.

שירית כהן: מי שבעצם נמצא במשרת קבע, אלה הם ראשי הצוותים.

שירית כהן: רוב המדריכים הם במעמד שת"מ.

אלכס מילר: אם הוא שוטר, למה השכר שלו הוא לא כמו של כל שוטר אחר.

שירית כהן: לא הבנתי את השאלה.

אלכס מילר: אם הוא שוטר לכל דבר ועניין, למה יש הבדל בשכר?

שירית כהן: השוטר שהוא מדריך משמרות זה"ב מתגייס עם דף מקצוע של פקיד כללי.

שירית כהן: אני לא יודעת אם זה אומר לכם משהו.

שירית כהן: אין תוספת תמריץ ואין תוספת שיטור.

שירית כהן: זו משכורת מאוד נמוכה.

אלכס מילר: הוא מועסק על ידי המשטרה או על ידי הרשות?

שירית כהן: הוא מופיע בתקנים של המשטרה, כאשר המימון הוא של הרשות.

אלכס מילר: אבל הוא כביכול איש משטרה.

שירית כהן: כן.

אלכס מילר: האם אתם בתוך המערכת יודעים להפריד בין שוטר כזה לשוטר אחר?

אלכס מילר: זה עניין שלכם בפנים.

שירית כהן: אנחנו בוחנים, איך להעלות את התוספות הכספיות של אותם שוטרים.

שירית כהן: כרגע מתנהלת עבודה בתוך אגף התנועה, שטרם הוצגה לראש האגף, ולאחר מכן היא תועבר לבחינת הרשות והסכמתה.

אלכס מילר: זאת אומרת, אם אתם רוצים עכשיו להשוות את התנאים של השוטר שמלמד ילדים לשוטר אחר, אתם צריכים לקבל את אישור הרשות, כי הם המממנים.

שירית כהן: כן.

שירית כהן: רוב המשרות ממומנות על ידם.

אלכס מילר: על איזה סכום אנחנו מדברים?

שירית כהן: כרגע הם מקבלים - - -

אלכס מילר: לא, אני לא צריך לדעת מה השכר של כל שוטר.

אלכס מילר: אני רוצה לדעת מה הסכום של התוספת.

בתיה לוי: הרשות מתקצבת 5,000,000 שקלים.

אלכס מילר: זה בשביל להגיע לתוספת שכר.

בתיה לוי: לא, לא.

רחל רותם: זה מה שהם מקבלים היום.

בתיה לוי: נכון להיום, 5,000,000 שקלים מועברים למשטרה לטובת הנושא של משמרות זה"ב.

בתיה לוי: חשוב להגיד, שאנחנו בתת ביצוע של מיליון ורבע.

בתיה לוי: כלומר, המשטרה לא הצליחה לגייס שוטרים ולהשתמש בכל הכסף.

בתיה לוי: לפני שמבקשים תוספת, צריך להשתמש בכסף שאנחנו מקצים ולאייש את התקנים.

בתיה לוי: הבעיה המרכזית היא הבעיה של שכר השוטרות, כמו ששירית הציגה.

נסים זאב: האם יש בעיה של גיוס שוטרות או שוטרים?

בתיה לוי: כן.

קריאה: כיוון שזו חלקיות משרה, יש קושי לגייס.

קריאה: מכאן גם השכר הנמוך יחסית.

בתיה לוי: הם לא מקבלים תנאים של שוטרים רגילים.

אלכס מילר: האם יש עוד משהו שרצית להוסיף, שירית?

אלכס מילר: האם סיימת?

שירית כהן: כן.

נסים זאב: בעניין הזה אני קצת מתמצא.

נסים זאב: שוטרת מגיע לבית ספר בשעה 09:00 ואחר כך בשעה 10:00.

נסים זאב: האם אי אפשר שיהיה רצף שעות לאותה שוטרת?

בתיה לוי: יש רצף.

בתיה לוי: שוטרת שמגיעה לבית ספר, עובדת את כל השעות שלה.

בתיה לוי: העניין הוא, שיום הלימוד בבית הספר נגמר בשעה 14:00, ואז צריך לראות איך משלימים לה שעות למשרה מלאה.

בתיה לוי: לכן, הן עובדות בחלקיות משרה.

בתיה לוי: זה משהו שהמשטרה צריכה לתת עליו מענה.

אלכס מילר: מי מחליט באיזה בית ספר עושים או לא עושים משמרות זה"ב?

אלכס מילר: איך זה עובד.

רחל רותם: הטבת משמרות הזה"ב נקבעת על ידי ועדת בטיחות מקומית.

רחל רותם: זה כולל את המהנדס, איש בטיחות ומנהלי בתי הספר.

רחל רותם: הוועדה הזו מחליטה, איפה אפשר להציב משמרות זה"ב.

אלכס מילר: האם יש תקציב שבא מהשלטון המקומי לטובת העניין הזה?

רחל רותם: לא.

רחל רותם: יש רק 5,000,000 שקלים.

אלכס מילר: זאת אומרת, זה תלוי בראש העיר אם יהיו אצלו בעיר משמרות זה"ב או לא.

רחל רותם: בדרך כלל, רוב ראשי העיר מאוד רוצים את משמרות הזה"ב.

אלכס מילר: האם יש כרגע בקשות, שאתם לא יכולים פיזית לעמוד בהן?

רחל רותם: הרבה מאוד.

אלכס מילר: ד"ר משה בקר, בבקשה.

משה בקר: אני מלווה את הכנסת הרבה מאוד שנים, ועמדתי בראש ועדת המשנה של ועדת שיינין, לנושא החינוך לבטיחות בדרכים.

משה בקר: עמדתי בראש הוועדה, שהכינה תוכנית לבטיחות בדרכים מגיל הגן ועד סוף בית ספר תיכון.

רחל רותם: במשרד החינוך.

משה בקר: למרות שעל סדר היום משמרות הזה"ב – ואני אתייחס בכמה משפטים לעניין – זהו יום המחויבות לבטיחות בדרכים.

משה בקר: זאת ההזדמנות לבוא ולומר, מה קורה לנושא של החינוך לבטיחות בדרכים במערכת החינוך.

משה בקר: זה הנושא של הוועדה הזו.

משה בקר: בשנת 1993 התקבלה החלטת ממשלה, שנושא בטיחות בדרכים יילמד מהגן ועד סוף בית הספר התיכון, בהיקף של שעה שבועית לאורך כל שנות הלימוד.

משה בקר: כלומר, אנחנו מדברים על 13 שנתונים.

משה בקר: כמו שיש חינוך גופני, כך יש שעה של בטיחות בדרכים.

משה בקר: לצורך זה גם הוכנה התוכנית של הוועדה שאני עמדתי בראשה.

משה בקר: היות והממשלה לא עמדה בהחלטה הזו – למרות שהיו שנים בהן היה גידול בתוספת שעות והוספה של שנתונים נוספים ללימוד הנושא של בטיחות בדרכים - היא קיבלה החלטה שהיא מבטלת את החלטתה משנת 1993.

משה בקר: בשנת 1995 אני הייתי בין היוזמים של חוק המאבק הלאומי בתאונות דרכים.

משה בקר: חתמו עליו 93 חברי כנסת, והוא עבר בקריאה טרומית.

משה בקר: היה שם סעיף מוגדר, הנותן תוקף למה שהממשלה החליטה בשנת 1993.

משה בקר: אנחנו נמצאים בנסיגה.

משה בקר: לפני שאני אגיד מה הוועדה והיו"ר יכולים לעזור בעניין, אני רוצה להבליט נקודה מסוימת שקשורה לשאלה שהעלית: למה שלא כל אחד ממשרדי הממשלה השונים יעשה את חלקו והרשות לא תהיה צינור, שמעביר את הכסף למשטרה, למשרד החינוך, לרשויות המקומיות וכו'.

משה בקר: הנושא הוא מאוד בעייתי, מפני שהבטיחות בדרכים הוא נושא רב-תחומי.

משה בקר: כנושא רב תחומי, הנטייה לאורך שנים – ואני אומר את זה בפרספקטיבה של 43 שנים – היא שאף אחד לא רוצה לקחת אחריות.

משה בקר: לכן, זה נזרק מאחד לשני.

משה בקר: אלה אומרים: "החינוך", אלה אומרים "המשטרה", אלה אומרים "הנהגים", אלה אומרים "בתי המשפט", אלה אומרים "כלי הרכב", ואלה אומרים "התשתית".

משה בקר: כל אחד זורק את זה מאחד לשני.

משה בקר: זו גם הסיבה שהוגדר חוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, הקמת הרשות.

משה בקר: בהקבלה למה שקורה בארצות מתוקנות אחרות בעולם, הראייה היא שחייב להיות גורם אחד שמייצג את האינטרס הזה.

משה בקר: אגב, עשו פשרה.

משה בקר: יש מדינות בהן הבטיחות בדרכים נמצאת תחת ראש הממשלה.

משה בקר: במדינת ישראל עשו פשרה, ואמרו: נקרא לשר התחבורה שר התחבורה והבטיחות בדרכים.

משה בקר: הוסיפו את התוספת של "בטיחות בדרכים".

משה בקר: כדי לקדם ולהכניס את הרגל בדלת של משרד ממשלתי, כאשר אתה בא עם נדוניה יש סיכוי שיהיה לך על מה להילחם.

משה בקר: לקח הרבה מאוד שנים עד שד"ר רחל רותם קיבלה הכרה שיש אגף שנקרא "בטיחות בדרכים".

משה בקר: תמיד זה היה חיצוני למערכת.

משה בקר: גם החינוך התעבורתי הוא חיצוני למערכת.

משה בקר: עושה רושם שזה לא יעזור, אלא אם יגדירו מהם הצרכים לבטיחות בדרכים בכל משרד ממשלתי.

משה בקר: עכשיו אני רוצה להתייחס לנושא של מערכת החינוך.

משה בקר: אין שום ספק ששתי קבוצות גיל – ויש לי נתונים, אם תרצה – הן מאוד קריטיות וחשובות לעניין של בטיחות בדרכים.

משה בקר: החינוך לבטיחות בדרכים ממלא שני צרכים: הגברת הבטיחות ומניעת התאונות של הילדים והנוער, בשלב שהם נמצאים בתוך מערכת החינוך.

משה בקר: תלמידים חוצים כבישים, עולים לאוטובוס, יורדים מאוטובוס, רוכבים על אופניים.

משה בקר: יש הרבה תאונות של הילדים בגילאי בית הספר.

משה בקר: המטרה היא להרביץ תורה לאותם ילדים בנושא של בטיחות בדרכים, כדי שהם ישמרו על החיים שלהם כאשר הם תלמידים, ולא ייפגעו.

משה בקר: הדבר השני – אנחנו מדברים על מדינת ישראל, והצורך לפתח את תרבות הנהיגה ותרבות ההתנהגות בכביש.

משה בקר: כמובן שקודם אתה צריך לפתח תרבות לפני שאתה מפתח תרבות נהיגה.

משה בקר: בנושא הזה יש לנו סדר קדימות, מפני שמזמן נאמר – זה מטבע לשון שבשנות ה-70 הוצאתי אותה לתקשורת - במדינת ישראל נהרגים יותר בכבישים מאשר בכל מלחמות ישראל, למרות שאנחנו מדינה ידועת מלחמות.

משה בקר: זו עדיין חזית שבה אנחנו צרכים להתמודד בצורה רצינית.

משה בקר: לכן, טוב תעשה הוועדה אם תנקוט במהלך על בסיס התחלת החקיקה שהיתה בשנת 1995 – להחזיר את נושא החינוך לבטיחות בדרכים, על פי החלטת הממשלה בשנת 1993.

משה בקר: דהיינו, שעה שבועית אחת לאורך כל שנות הלימוד.

משה בקר: צא ולמד, כמה זה אומר.

משה בקר: אם שכבת גיל אחת עולה 18,000,000 שקלים על ידי גורם חיצוני – כלומר, בממוצע, 12,000,000 שקלים - תכפיל את זה ב-13 ומדובר בסביבות 200,000,000 שקלים.

משה בקר: הנזק הכלכלי מתאונות הדרכים הוא 13 מיליארד.

משה בקר: כלומר, 200,000,000 שקלים זה אפילו לא שני אחוז.

משה בקר: הפוטנציאל של המניעה בתקופת בית הספר כאשר מדובר באותם תלמידים, גם כאשר הם יהיו אזרחי המחר: נהגים והולכי רגל - לפחות 500,000,000 חיסכון בנזקי תאונות הדרכים.

משה בקר: כלומר, מדינת ישראל תשקיע 200,000,000 שקלים, ותחסוך בשנה 500,000,000 שקלים.

משה בקר: מה יותר טוב מזה?

משה בקר: אנחנו עושים המון פרסומת לביטוח של הרכב.

משה בקר: בטלוויזיה יש תופעה: פרסומת של 555 ביטוח ישיר, אני קיבלתי מחיר כזה, כדאי לי לבטח או לא כדאי לי.

משה בקר: אתם מכירים את הפרסומות האלה?

משה בקר: יש בטלוויזיה פרסומת, שבה רואים נהגת יורדת במורד הדרך, על ידה יושב בעלה, ברגע מסוים היא לוחצת על דוושת הבלם, ופתאום נתפסת לפאניקה שאין לה ברקסים.

משה בקר: אז הבעל שלה בנונשלנטיות מוציא את המחשב, פותח אותו, בעוד שהיא בפאניקה של הירידה, נכנס לאינטרנט ואומר לה: "אל תדאגי יקירתי, עשיתי כרגע ביטוח".

משה בקר: זה תוך כדי הנסיעה, ואז הם נכנסים לתוך מדשאת אבטיחים.

משה בקר: יש לנו המון כסף לבזבז בתקשורת על הביטוח.

משה בקר: אני מדבר על הציבור הישראלי.

משה בקר: כמה אנחנו רואים תוכניות המנתחות תאונה, המנתחות התנהגות לא נורמטיבית?

משה בקר: כמה אנחנו משקיעים בעניין הזה למניעה?

משה בקר: הדבר הראשון הוא החינוך.

משה בקר: ישבתי בוועדת שיינין כיו"ר ועדת המשנה לחינוך, והכנו 80 עמודים עם 40 המלצות, ואחר כך עשו מה שעשו.

משה בקר: למה עשו מה שעשו והמעיטו מנושא החינוך?

משה בקר: כי אומרים: חינוך זה לטווח הארוך.

משה בקר: אתה תראה תוצאות אולי בעוד 10-30 שנה.

משה בקר: בוא נשקיע עכשיו במשהו מיידי: אכיפה ופעולות אחרות, כדי שנראה כבר אקשן.

משה בקר: זו אחת הטעויות הגדולות.

משה בקר: אילו היו מקבלים את ההחלטות בשנת 1993 ומשקיעים את מה שצריך, היינו היום במקום לגמרי שונה.

משה בקר: הדבר האחרון שאני רוצה לומר הוא בנושא של משמרות הזה"ב.

משה בקר: בתוכניות שישנן היום, ההתייחסות של הציבור למשטרה היא כאל אלה שמחכים לנו בפינה: כאשר נעשה טעות או לא נשים לב, הם יגידו לנו: "תעצרו בצד", ויתנו לנו את הדוח.

משה בקר: המשטרה נתפסת כצד השלילי, שנוקט באכיפה.

נסים זאב: אבל זה לא נכון.

משה בקר: מה לא נכון, שאנשים רואים את המשטרה כגוף שמחפש אותם בפינה?

נסים זאב: כן.

נסים זאב: זה לא נכון.

משה בקר: אם אני אעשה פה סקר, איך אתה תופס את המשטרה והצורה שבה היא תופסת אותך, האם היא תורמת לבטיחות בדרכים או האם היא באה לתת דוחות, יגידו לך: "תעזוב אותי מבטיחות בדרכים.

משה בקר: אני קיבלתי דוח בלי שום קשר לבטיחות.

משה בקר: הכביש היה בסדר.

משה בקר: תפסו אותי וכו'".

משה בקר: אני אומר לך את הדברים על בסיס ממצאים מחקריים, שמראים עמדות של הציבור כלפי המשטרה.

משה בקר: הנה יש לנו כאן דוגמא מאוד חיובית - אגב, אני הייתי בקשר עם ראשי אגפים של המשטרה, וגם יעצתי למשטרה.

משה בקר: עם שחר איילון עשינו הרבה עבודה טובה.

משה בקר: אני מקווה, שכך יהיה גם עם ברונו – שוטר מופיע בתפקיד החיובי שלו: הוא בא למנוע תאונות ולא כדי לדפוק אותך ולתת דוח.

משה בקר: הוא בא לעזור לך לשמור על עצמך מעצמך.

משה בקר: הנוכחות של שוטר שנכנס לתוך מערכת החינוך, לבתי הספר, היא סופר חיונית.

משה בקר: זו הפעם הראשונה שילד צעיר בכיתה ה נפגש עם הסמכות.

משה בקר: הוא שמע מה אבא שלו אמר על המשטרה כאשר נתנו לו את הדוח, וכעת הוא רואה את השוטר בא אליו, מלמד אותו כמורה מתוך גישה חיובית.

משה בקר: הגישה החיובית היא דרך הנושא של משמרות הזה"ב, חוקי התנועה והדברים האחרים.

משה בקר: לדעתי, זה דבר שאסור לוותר עליו.

משה בקר: כל בית ספר צריך לקיים במהלך השנה לפחות מספר פעמים בהם שוטר נכנס לכיתה.

משה בקר: זו החיוניות והחשיבות של משמרות הזה"ב.

משה בקר: לכן, אם מדברים על תקציב – צריך למצוא תקציב, כדי למשוך כוח אדם טוב, שיהיה מחנך עם מדים של המשטרה, ייכנס לבתי הספר ויעשה את העבודה.

משה בקר: דבר אחרון בנושא של משמרות הזה"ב – ואני ראיתי את זה במספר ארצות בעולם – לדעתי, אנחנו פספסנו את התקופה שבה אנשים הלכו למשמר האזרחי.

משה בקר: היום לילדים בגיל 10, שעומדים עם מקל ושלט עצור, זו אחריות כבדה ובעייתית במקומות מסוימים.

משה בקר: הם צריכים לעשות את זה, אבל חייב להיות מבוגר לידם.

משה בקר: אחד מהמתנדבים של המשמר האזרחי – ויש הרבה כאלה – צריך לאייש את אותם מעברי חצייה שבהם משמרות הזה"ב עומדות ועושות את העבודה שלהן.

משה בקר: לילד זה חשוב מאוד, מפני שזה מראה לו את ההיגיון של מה שהוא למד ואיך זה משפיע עליו בחשיבה קדימה.

משה בקר: אמר רון מוסקוביץ', מנכ"ל הרשות, שהוא זוכר את זה בתור ילד.

משה בקר: אני חושב, שבכל זאת צריך לגבות את העניין הזה.

משה בקר: חלק מאותם 200,000,000 שקלים שצריך להשקיע בעניין – היום מדברים על 40,000,000-60,000,000 שקלים – צריך לטפח גם את הנושא הזה.

משה בקר: לדעתי, יש הרבה מה לעשות.

משה בקר: הופעתי לפחות 4-5 פעמים בוועדת החינוך והצגתי מצגות – ואני יכול להראות תאריכים, מתי עשיתי את זה.

משה בקר: אני אהיה מוכן לעזור לכם לנסח חקיקה, להציע הצעות בנוגע לתקציב לשנים הבאות, כדי להעלות את נושא החינוך בצורה שיטתית ויסודית, כדי שעם ישראל שהוא עם של קיבוץ גלויות ובלי תרבות אחידה יוכל לדבר על תרבות ותרבות בדרך.

אלכס מילר: נציג מועצת תלמידים, בבקשה.

גיא גריאני: אני עברתי את אותו חינוך לזהירות בדרכים, ואני יכול לספר לכם שדווקא את אותו שוטר שנכנס לכיתה אני לא זוכר.

גיא גריאני: החוויה של קבלת האחריות הזו: להגיע לכביש ולסדר את התנועה, להגיד לילדים מתי לחצות, לדעת שאני אחראי להגיד לילד בכיתה ג' מתי לחצות, או לילד בכיתה ב' שחוצה עם אמא שלו אני הוא זה שאומר מתי לחצות ודואג לבטיחות שלהם, היתה בשבילי חוויה מדהימה.

גיא גריאני: חוויה שאני אזכור אותה כל החיים שלי.

גיא גריאני: ביום שישי האחרון לקחתי את אחי בכיתה ב'.

גיא גריאני: אנחנו עוברים במעבר חצייה ומגיעים למשמרות הזה"ב.

גיא גריאני: לי כמו לישראלי טיפוסי לא היה כוח לחכות עד שהם יסגרו או יפתחו – כל הנוהל והפרוצדורה – ובאתי לעבור את הכביש.

גיא גריאני: עוד לא הספקתי לדרוך שם, ואח שלי עצר אותי ואמר: "גיא, לא.

גיא גריאני: אנחנו מחכים.

גיא גריאני: זה מה שלימדו אותנו בכיתה א'.

גיא גריאני: אנחנו עוברים בבטיחות ובזהירות עם משמרות הזה"ב".

גיא גריאני: ברגע שאני שמעתי את אח שלי הקטן, ילד בכיתה ב', בא ומחנך אותי ככה, אני הבנתי למה השעה בשבוע כל כך קריטית.

גיא גריאני: אם אח שלי, ילד בן 7.5, יכול לבוא ולחנך אותי ואת אבא שלי ולהגיד לנו מה מותר ומה אסור, אנחנו את שלנו עשינו.

גיא גריאני: אין פה שאלה בכלל.

גיא גריאני: דקה אחר כך הוא ראה ילדים בכיתה ב' ו-ג' חוצים במעבר חצייה ללא ליווי מבוגר, ילדים שהם לא בני 9, הוא אמר להם: "זה אסור".

גיא גריאני: הוא אמר לי, בתור האח הבוגר שלו: "גיא, תחצה איתם את הכביש, אסור להם לעשות את זה".

גיא גריאני: השעה הזו היא קריטית בגילאים האלה, ויכולה לתרום להם כל כך הרבה.

גיא גריאני: שאלתי כמה בתי ספר מקבלי את השעה הזו.

גיא גריאני: 95% זה מספר יפה, אבל זה לא מספיק.

גיא גריאני: אנחנו צריכים, שכל תלמיד במדינת ישראל יקבל את השעה השבועית הזו.

גיא גריאני: זו חובתנו כמחנכים.

גיא גריאני: נלסון מנדלה אמר: "החינוך זה כלי הנשק החזק ביותר, שבזכותו אפשר לשנות את העולם".

גיא גריאני: אני לא מחפש לשנות את העולם, אלא את דפוסי ההתנהגות.

גיא גריאני: אנחנו יכולים לעשות את זה.

נסים זאב: אני רוצה לומר משפט אחד.

נסים זאב: אני חייב לצאת לוועדה אחרת.

נסים זאב: אני מסכים עם כל מה שאמר ד"ר בקר.

נסים זאב: אני מעריך ומוקיר אותך.

נסים זאב: שמעתי עליך רבות.

משה בקר: נפגשנו כבר כמה פעמים בעבר.

נסים זאב: אני מסכים עם כל מילה שאמרת.

נסים זאב: אני חושב, שצריכים להכניס את זה יותר למגזר החרדי.

נסים זאב: יש רצון, יש היענות.

נסים זאב: אני חושב, שצריך לפנות אליהם ולומר: יש את התנאים, אנחנו ערוכים לכך.

נסים זאב: אני בטוח שאתם תמצאו את הפידבק.

נסים זאב: לגבי מה שאתה הערת, שהשוטר מצטייר שהוא מחפש את הנהג בפינה, זה נכון.

נסים זאב: הרבה פעמים אתה רואה את המשטרה עומדת בצד, כאשר הכביש סואן, יש פקקים, יש ילדים שהולכים בצורה לא בטיחותית, וזה לא מעניין אותם.

נסים זאב: מה שמעניין אותם, זה אולי מישהו בסיבוב, כאשר המכונית נוסעת בקושי במהירות של 10 קמ"ש, היה בלי חגורה.

נסים זאב: זה כל מה שחשוב לו.

נסים זאב: מה שקורה 10 -20 מטר ממנו לא מעניין אותו.

נסים זאב: לכן, יש את הרושם הזה.

נסים זאב: אנחנו צריכים לתקן את זה בעשייה שלנו.

נסים זאב: אני מודה לכם.

דן קדרון: אני סיימתי 34 שנות שירות בצבא, כאשר מתוכם 32 שנה התעסקתי בנושא של תאונות דרכים בצבא בהרבה יחידות שהייתי בהן.

דן קדרון: לדעתי, יש הרבה דברים שהמגזר האזרחי צריך ללמוד מהצבא.

דן קדרון: הצבא הצליח להוריד את מספר התאונות לפחות ב-40%.

דן קדרון: אני הייתי ערב לזה.

משה בקר: ב-90%.

דן קדרון: אני אתן דוגמא.

דן קדרון: אני הגעתי לגדוד מסוים, שהיה מקום ראשון בתאונות דרכים.

דן קדרון: שירתי 5 שנים בגדוד הזה.

דן קדרון: יצאתי פעם ב-3 שבועות הביתה.

דן קדרון: הייתי קצין רכב של הגדוד, והנהגתי שיטה: כל בוקר, לפני שמתחילים את המשימות, בשעה 8:00 כולם נמצאים במשרד ומקבלים הרצאה בנושא תאונות דרכים, ומסבירים איך נוסעים.

דן קדרון: ראיתי הרבה תאונות באזרחות.

דן קדרון: הייתי עד לתאונה לפני שבוע.

דן קדרון: ליד בית ספר רנה קאסן ילדה ירדה מהאוטובוס, חצתה ובאה מונית ופגעה בה.

דן קדרון: את זה צריך להסביר לאנשים.

דן קדרון: יורדים מהאוטובוס, עוברים במעבר החצייה, מסתכלים ימינה שמאלה וחוצים.

דן קדרון: אני לא רוצה לגזול יותר מדי זמן מזמנה של הוועדה.

דן קדרון: אני מוכן להיות שותף, ולעזור לוועדה.

אלכס מילר: אין בעיה.

אלכס מילר: תעביר לנו את הפרטים.

דן קדרון: אני הגעתי לנשיא כנג"ד מצטיין.

דן קדרון: הגדוד שלי, לאחר שלוש וחצי שנים, הגיע בלי אף דוח משטרה צבאית ובלי אף תאונת דרכים.

אלכס מילר: מצוין.

דן קדרון: אני אחד שמבין בזה.

דן קדרון: נתתי את כל החיים שלי בצבא לנושא הזה.

דן קדרון: הייתי גם חונך בכיר במרכז הובלה.

דן קדרון: הייתי סגן מ"מ במרכז הובלה, ואני הכשרתי נהגים.

דן קדרון: עקבתי אחרי כל הנהגים שאני הכשרתי.

דן קדרון: במשך שנה וחצי אף נהג לא היה מעורב בתאונה או בעבירת תנועה.

דן קדרון: אפשר וניתן להוריד את אחוז תאונות הדרכים.

ורדה לבנון: אני מעמותת אור ירוק.

ורדה לבנון: רציתי להוסיף, שלילדים הנהדרים שעושים את העבודה של משמרות זה"ב – וגם אני זוכרת את החוויה לטובה.

ורדה לבנון: גם הילדים שלי עשו את אותה חובה – יש הורים.

ורדה לבנון: אנחנו באור ירוק מפעילים כמה תוכניות, שחלקן בתוך בתי הספר היסודיים, וחלקם עם ההורים של אותם הילדים.

ורדה לבנון: כמו שדובר פה קודם, העניין של דוגמא אישית הוא מאוד משמעותי.

ורדה לבנון: לכן, באישור משרד החינוך, אנחנו מפעילים הורים בבתי הספר, כחלק מהעניין של מעורבות אזרחית ופעילות קהילתית של אזרחים למען הקהילה של עצמם.

ורדה לבנון: הורים עומדים בשערי בית הספר ועוזרים לילדים לרדת מהרכב.

ורדה לבנון: כך גם מקילים על התנועה, גם נותנים דוגמא אישית וגם משפרים את הבטיחות.

ורדה לבנון: זה בסיוע משמרות הזה"ב יוצר מערך, בקרבת בית הספר, שבהחלט יכול להשפיע על בטיחות ההגעה אל בית הספר.

ורדה לבנון: מעבר לזה, אנחנו פועלים בבתי ספר יסודיים בימי שיא, והכל באישור משרד החינוך.

ורדה לבנון: רציתי להגיד, שיש מקום לחשוב איך מערבים את ההורים, את המבוגרים.

ורדה לבנון: דובר פה על ידי ד"ר בקר על הדוגמא החיובית שהמשטרה נותנת באמצעות חינוך הזה"ב שהשוטרות נותנות.

ורדה לבנון: אני חושבת, שאפשר לבדוק אפשרויות איך להפוך גם את ההורים למעורבים.

אלכס מילר: חה"כ מיכאלי, בבקשה.

אנסטסיה מיכאלי: אדוני היו"ר, אני רציתי לברך על הדיון הזה.

אנסטסיה מיכאלי: לצערי, חה"כ חמד עמאר יצא.

אנסטסיה מיכאלי: אני רציתי לייחס כמה מילים לעבודה שהוא עשה.

אנסטסיה מיכאלי: בתחילת הקדנציה, אני שמחתי לדעת שבמפלגת "ישראל ביתנו" יש אדם מסור ועקבי לנושא.

אנסטסיה מיכאלי: הוא משקיע הרבה מאמצים לנושא.

אנסטסיה מיכאלי: אני נשארתי לישון כאן בכנסת, ודפקה אישה על דלת לשכתי וביקשה להגיע לדיון.

אנסטסיה מיכאלי: אני שמחתי מאוד.

אנסטסיה מיכאלי: יש הרבה מאוד דיונים בכל מיני נושאים.

אנסטסיה מיכאלי: כאשר מגיעים ומבקשים באופן אישי להגיע לדיון, זו צורת עבודה מאוד מקצועית.

אנסטסיה מיכאלי: אני ממליצה לעשות כך.

אנסטסיה מיכאלי: גם המצגת מאוד יפה.

אנסטסיה מיכאלי: תמשיכו כך לפעול.

אנסטסיה מיכאלי: בשנת 2006, מאז שהוקמה הרשות לבטיחות בדרכים, נעשתה עבודה מאוד עמוקה ומאוד רחבה.

אנסטסיה מיכאלי: ד"ר בקר התייחס בקצרה לנושא של רוכבי אופניים.

אנסטסיה מיכאלי: זה הנושא שהייתי רוצה להגיד כמה מילים עליו.

אנסטסיה מיכאלי: אני חזרתי עכשיו מחו"ל.

אנסטסיה מיכאלי: הייתי שבוע עם משלחת של חברי הכנסת, וייצגנו בכבוד את מדינת ישראל, את הכנסת שלנו בפרלמנט האירופי.

אנסטסיה מיכאלי: היינו בבריסל, ואחר כך קפצנו לעיר קטנה בהולנד, מידלברג, וראיתי את כמות האופניים שם.

אנסטסיה מיכאלי: אני חושבת, שיש שם יותר אופניים מאשר מכוניות.

אנסטסיה מיכאלי: אפשר לשכור אופניים ברחוב.

אנסטסיה מיכאלי: כך גם בבריסל ובכל אירופה.

אנסטסיה מיכאלי: אפשר לשכור אופניים במקום אחד ולהגיע למקום אחר, על ידי תשלום בכרטיס אשראי.

אנסטסיה מיכאלי: במדינת ישראל יש קבוצה גדולה של אנשים הרוכבים על אופניים.

אנסטסיה מיכאלי: זה מאוד מתפתח.

אנסטסיה מיכאלי: צריך לדאוג לבטיחות שלהם.

אנסטסיה מיכאלי: אני תושבת ראשון לציון.

אנסטסיה מיכאלי: לא מזמן היתה תאונת דרכים ונהרגו שני עורכי דין מכובדים, שהשאירו את הנשים שלהם והילדים שלהם לבד, בגלל נהגים מטורפים שחזרו מבילוי לילה.

אנסטסיה מיכאלי: זה נורא, זה עצוב, זה כואב, שאנשים שיוצאים בשעה 05:00-6:00 בבוקר לכביש יכולים להיות הרוגים.

אנסטסיה מיכאלי: כתוב בחוברת, שהמטרה שלכם ברשות הוא להגיע תוך 10 שנים לרמת בטיחות של המדינות המובילות בתחום, ולהוריד את מספר ההרוגים בתאונות הדרכים אל מתחת ל-360 הרוגים - 360 הרוגים בשנה זה נתון מאוד גבוה.

אנסטסיה מיכאלי: לעומת כל המדינות האחרות, אנחנו במקום 4 - ואל מתחת ל-330 הרוגים עד סוף שנת 2012.

אנסטסיה מיכאלי: אני מקווה, שיהיה מספר אפס, ושהנהגים שלנו ילמדו להתנהג בכבוד, לתת אפשרות לכל ילד לצאת בנחת לבית הספר, לכל רוכב אופניים לרכוב על אופניים בנחת ולדעת שהוא יחזור הביתה לילדים שלו.

אנסטסיה מיכאלי: אני מקווה, שהוועדה הזו תמשיך לדון ולעקוב אחרי העבודה של הרשות.

אנסטסיה מיכאלי: שיהיה לחה"כ חמד עמאר הצלחה רבה בתחום הזה.

אלכס מילר: אני רוצה לסכם.

משה בקר: יש לי כמה נתונים על מעורבות של ילדים בתאונות דרכים.

משה בקר: אני מדבר על ילדים, בין שהם נפגעים כהולכי רגן ובין שהם נפגעים כרוכבי אופניים.

משה בקר: יש לי נתונים על קבוצות גיל מאפס ועד 19.

משה בקר: אני אקח את שתי הקבוצות היותר בולטות לעניין שלנו: מגיל 5 עד 14.

משה בקר: החטיבה העליונה זה נושא אחר.

משה בקר: מגיל 5 עד גיל 9 יש לנו סדר גודל של 300 נפגעים בתאונות דרכים בשנה ביישובים.

משה בקר: בשנת 2010 היו 269 נפגעים, ובשנת 2009 היו 324 נפגעים.

משה בקר: היתה ירידה בשנת 2010 לגבי ילדים בקבוצת הגיל 5-9.

משה בקר: בקבוצת הגיל של ילדים מגיל 10-14: בשנת 2009 היו 326 נפגעים, ובשנת 2010 היו 376 נפגעים.

משה בקר: בקבוצת הגיל הזו, כהולכי רגל ורוכבי אופניים, היו 6 נפגעים.

משה בקר: אם אני מדבר על הרוגים: בקבוצות הגיל 5-9: בשנת 2009 – 8 הרוגים.

משה בקר: בשנת 2010 היו 7 הרוגים.

משה בקר: בגיל 10-14: היו 3 הרוגים בשנת 2009 ו-5 הרוגים בשנת 2010.

משה בקר: כלומר, יש מאסה של 10-15 הרוגים בקבוצות הגיל הרגיש הזה של תקופת בית הספר.

משה בקר: זה אתגר מאוד רציני להתמודד איתו ולהביא אותו לאפס.

משה בקר: זה לא מתקבל על הדעת שילד הולך לבית הספר, חוזר, משחק ונפגע בתחום היישוב, לא רחוק מהבית בדרך כלל.

משה בקר: זה אתגר שלנו.

משה בקר: צריך לזכור, לא להתעסק רק עם ההרוגים אלא גם עם נפגעים: פצועים קשה, ילדים בבית לווינשטיין שהם צמחים, עם ולידים לכל החיים.

משה בקר: זה נושא שהוא בהחלט אתגר.

אלכס מילר: אני רוצה לסכם את הישיבה.

אלכס מילר: ראשית, ועדת החינוך מברכת את כל העוסקים במלאכה בנושא של בטיחות בדרכים: הרשות, משרד החינוך, משטרת ישראל וכל מי ששותף במאבק הלא פשוט הזה בקטל בדרכים.

אלכס מילר: אנחנו מברכים את חה"כ חמד עמאר, יו"ר השדולה לבטיחות בדרכים, על יוזמתו.

אלכס מילר: ועדת החינוך ממליצה, ליישם את התוכנית של משרד החינוך, שמדברת על החזרת הציון הפנימי בבטיחות בדרכים.

אלכס מילר: זה מותנה בתוספת תקציבית שקרובה ל-18,000,000 שקלים.

אלכס מילר: אנחנו פונים למשרד האוצר לתקצב את הפרויקט הזה.

אלכס מילר: ועדת החינוך רואה חשיבות רבה בכך, שילדי ישראל לא רק ילמדו אלא גם ייבחנו בנושא של בטיחות בדרכים.

אלכס מילר: ועדת החינוך רואה בעניין זה דבר חשוב, שיתרום בצורה משמעותית בכל מה שקשור למודעות של ילדי ישראל לבטיחות בדרכים.

אלכס מילר: בנוסף, אנחנו פונים להשוואת תנאי העסקה של אותם השוטרים האחראים על העברת שיעורי בטיחות בדרכים במערכת החינוך.

אלכס מילר: בנוסף, אנו מבקשים להרחיב את הפרויקט, כך שכל אותם אלה המעוניינים להפעיל את הפרויקט ברשויות שלהם יוכלו לעשות זאת מבלי להתמודד עם בעיית תקציב.

אלכס מילר: אני רואה לנכון, להקדיש תוספת תקציב גם לעניין הזה.

אלכס מילר: בעניין של כלל התוכניות – הייתי חושב לנכון לפנות לראש הממשלה לקיים ישיבה בממשלה בכל מה שקשור לנושא של בטיחות בדרכים במערכת החינוך, ולמצוא דרך להקצאה משמעותית בכל מה שנוגע לכל אותן הסוגיות שהעלינו כאן:

אלכס מילר: משמרות הזה"ב, הציון בבגרות במקצוע בטיחות בדרכים, השוואת תנאי העסקה של השוטרים בכל המערכת הזו.

אלכס מילר: אני גם חושב, שכדאי לבדוק אפשרות לפנות למשרד הביטחון, על מנת לשלב אנשי צה"ל בכל הנושא של משמרות זה"ב.

אלכס מילר: אני חושב, שגם משטרה צבאית יכולה לתת מענה בסוגיות האלה.

אלכס מילר: לא חסרים לנו אנשים שיוצאים לגמלאות, שמתנדבים למשמר האזרחי, שיכולים למלא תפקיד בחלק מהעניין הזה.

אלכס מילר: כמו שצוין כאן, מספר הילדים הנפגעים מתאנות דרכים בכל שנה הוא בלתי מתקבל על הדעת.

אלכס מילר: זה דבר, מבחינתנו, שחייב להיות מטופל באופן דחוף ומהיר.

אלכס מילר: זה לא רק עניין הקשור לנהגים, אלא גם לאותם ילדים שצריכים לדעת איך לעבור את הכביש, איפה צריך לעבור ובאיזו דרך.

אלכס מילר: מצד שני, ברגע שאותם התנאים שדיברנו עליהם יתקיימו, כאשר הילדים יהיו מבוגרים בגיל שהם כבר נוהגים, הם ינהגו בצורה זהירה הרבה יותר ממה שזה קורה היום.

אלכס מילר: בזה סיימנו.

אלכס מילר: נקיים ישיבת עדכון לאחר שנבדוק מה קורה מבחינת ההחלטות שלנו.

אלכס מילר: תודה רבה, הישיבה נעולה.