ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 500, 2011-12-13 13:30

דוד רותם: שלום, אני פותח את הישיבה בנושא הצעת חוק בתי דין רבניים (קיום פסקי דין של גירושין) (תיקון מס' 7) (הפעלת צו הגבלה), של חבר הכנסת שנלר והצעת חוק בתי דין רבניים (קיום פסקי דין של גירושין) (תיקון מס' 8) (מתן צווי הגבלה ופיקוח, של חבר הכנסת אורלב.

דוד רותם: כדי להרגיע את כל המודאגים – לא אצביע היום.

דורון אביטל: אז הפעם אפשר ללמוד את הנושא.

דוד רותם: אפשר לנהל דיון רציני.

תמי סלע: הייתה בקשה לדיון מחדש.

דוד רותם: היא התקבלה.

דוד רותם: על הדיון מחדש הצבעתי כבר.

דוד רותם: חבר הכנסת מיכאלי, ביקשת דיון מחדש וקיבלנו את הבקשה שלך.

דוד רותם: עכשיו אנחנו דנים מחדש, תגיד לי מה אתה רוצה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב ראש, אני מבין שבעקבות הישיבה הקודמת ובעקבות מספר הסתייגויות שעמדו בחלל – לא הגשנו אותן באופן פורמלי - חבר הכנסת שנלר ישב והגיע להבנות בכמה רים.

אברהם מיכאלי: אני מבין שהנוסח כבר הובא לוועדה, הוא מונח בפני החברים.

אברהם מיכאלי: אני מבין שעל רוב האנשים מקובל העניין הזה, בוא נדון בזה.

דוד רותם: קיבלתי את החלטת ועדת השרים לגבי החוק של חבר הכנסת שנלר, וכתוב שם שבכפוף לכך שלא יצומצם הקבוע בסעיף 1(ב) בחוק.

דוד רותם: אני חושב שהם צודקים.

אברהם מיכאלי: ועדת השרים תמיד צודקת, עד שהם משנים את ההחלטות שלהם

דוד רותם: היא לא תמיד צודקת, אבל יש מקרים שבהם אני רוצה להיות כפוף להם, וזה אחד המקרים.

דוד רותם: אני יודע, חבר הכנסת שנלר, שאתה הגעת להסכמות אחרות.

עתניאל שנלר: ובכל זאת אני רוצה להעיר הערה, אם תרשה לי.

דוד רותם: כן.

עתניאל שנלר: אני מודה לאדוני.

עתניאל שנלר: יש בזה שני רים, כבוד היושב ראש.

עתניאל שנלר: אחד, אותן בקשות שעלו בישיבה הקודמת – אכן, לגביהן הגענו להבנות.

עתניאל שנלר: מדובר היה בסך הכול במספרים לכאן או לכאן, זה לא היה ר מהותי.

עתניאל שנלר: אני חושב שקודם כול צריך להסכים שבזה נגמר הדיון בנושאים הללו, ואז יש עוד שאלה אחת מהותית, שכבוד היושב ראש העלה עכשיו.

עתניאל שנלר: היושב ראש העלה שאלה אחרת, ונדמה לי שיש רעיונות לפתור גם את השאלה האחרת הזאת.

דוד רותם: חבר הכנסת שנלר, בוועדה הזאת יש נוהל משונה - אני לא יודע למה הוא קיים, יש כמה חברי כנסת שמאוד כועסים עליו - שאת סדר הדיון אני קובע.

עתניאל שנלר: אני מציע, כמובן, לאדוני.

דוד רותם: כבר הסברתי מה אני חושב שצריך לעשות – אנחנו נתקן את סעיף החוק לגבי נושא פסק הדין, שהוא יהיה מתאים להחלטת ועדת השרים, שזה יחול על כל חוק.

דוד רותם: אני חושב שיש פה כמה גופים שיושבים בקצה השולחן, שמאוד ייהנו מה שאני אומר עכשיו.

דוד רותם: את הסעיף הזה צריך לתקן באופן כזה שלא יפגע בסעיף 1(ב), דהיינו שזה צריך להיות פסק דין בכל דרך שהיא וכו'.

דוד רותם: זה מה שפרץ רצה כל הזמן.

תמי סלע: בהמשך להערה הזו, הנוסח שהיה גם על האתר, שמשקף את הדיונים והסיכומים שהיו פה בין הדיונים, אם אנחנו כפופים למה שנאמר בהחלטת ועדת השרים – הנוסח הזה לא תואם.

דוד רותם: אנחנו לא כפופים.

דוד רותם: הפעם בחרתי לקבל את ההחלטה של ועדת השרים.

דוד רותם: חס ושלום, שלא יראה בזה מישהו איזשהו תקדים.

תמי סלע: אם אנחנו מתקנים את הנוסח שאושר בוועדה בפעם הקודמת ונפתח לדיון מחדש כך שהוא יהיה תואם לעמדה שהובעה בוועדת השרים לחקיקה, זה אומר שההבחנות, שעשינו בין פסק דין שהוא מחייב או כופה את בני הזוג לפסק דין שקובע שעל הצדדים להתגרש בלשון אחרת, לא יכולות לעמוד עם ההחלטה הזאת.

תמי סלע: ההבחנות היו בשני היבטים.

תמי סלע: אחד, היבט של המועדים.

תמי סלע: לעניין פסק דין כופה או מחייב דיברנו על מועד של 45 ימים ממועד פסק הדין עד לקביעת סידור גט.

תמי סלע: לעומת זאת, בלשון אחרת על 105 ימים.

תמי סלע: אז צריך לקבוע מועד אחד שהוא רלוונטי לכל פסק דין.

תמי סלע: הר השני הוא סוג הדיון שמתקיים.

תמי סלע: בישיבות בוועדה ובנוסח שאושר דובר על כך שכאשר מדובר על פסק דין כופה או מחייב הדיון הוא במתן צו הגבלה ממש; ולעומת זאת, אם זה פסק דין שקובע בלשון אחרת, זה דיון מעקב שבמסגרתו רשאי בית הדין גם להטיל צווי הגבלה.

תמי סלע: שני הרים האלה צריכים להיות מאוחדים.

תמי סלע: השאלה היא לאיזה מועד אנחנו קובעים את המועד המאוחד ואיזה סוג של דיון אנחנו קובעים.

דוד רותם: כן, חבר הכנסת שנלר.

עתניאל שנלר: ההנחיה שהכל זהה היא, כמובן, פרשנות מאוד-מאוד שטחית.

עתניאל שנלר: מה הכול זהה?

עתניאל שנלר: לא יכול להיות זהה, בהגדרה, ש"כופים" זה כמו "מצווה".

עתניאל שנלר: אלה מילים אחרות, זו התייחסות שונה אולי.

עתניאל שנלר: אם נלך לפי הפרשנות הזאת, לוח הזמנים ילך על פרשנות של כל לשון, ובמקום לקצר את זה ל-45 יום – מה שהגענו להבנה עם בית הדין - נצטרך ליישר קו ל-105 יום.

תמי סלע: 45 יום זה לא לקצר זה גם להאריך, כי היום החוק אומר 30.

דוד רותם: אנחנו ניישר קו ל-45 יום.

אברהם מיכאלי: זה לא יהיה.

דוד רותם: זה לא יהיה מה?

תמי סלע: אגב, זה גם לא בדיוק 45 יום, זה בעצם 60 יום כי רק תוך 15 ימים יהיה דיון בנושא.

תמי סלע: היום זה 30 יום.

עתניאל שנלר: אם אדוני רוצה לפתוח את החוק מההתחלה - - -

דוד רותם: אני פתחתי אותו.

עתניאל שנלר: אני אומר עוד פעם:

עתניאל שנלר: אם אדוני רוצה לפתוח את כל התהליך מההתחלה, בוודאי אדוני רשאי לעשות את זה.

עתניאל שנלר: אני גם ודאי חושב שמישהו יבוא, אחד מחברי הכנסת, לנסות להעביר את החוק הזה.

עתניאל שנלר: אינני בטוח שחבר הכנסת שהציע את החוק יעמוד מאחוריו בשלב הזה.

עתניאל שנלר: אם אדוני רוצה לעזור לכולם להעביר את החוק בצורה - - -

דוד רותם: בוא נאמר ככה, אם אדוני לא יעמוד מאחוריו - -

עתניאל שנלר: - אז אתה תעמוד.

דוד רותם: לא, לא, אני לא אעמוד, יש את זבולון אורלב.

עתניאל שנלר: מה זה קשור?

עתניאל שנלר: זה חוק אחר.

דוד רותם: נאחד אותם.

יצחק הרצוג: אז מה אתה אומר, אין חוק?

דוד רותם: עתניאל, אני רק רוצה להגיד לך ר אחד: יש לי לב חלש, אל תאיים עלי.

יצחק הרצוג: אף אחד לא ראה שיש לך לב חלש.

עתניאל שנלר: משום שאני לא רואה כאן לא את חבר הכנסת רותם, בוודאי לא את חבר הכנסת שנלר רלוונטיים לדיון, כי אני חושב שמה שרלוונטי זה אותן נשים מעוכבות גט והן בעיניי כל הסיפור וכל השאר זה קשקוש, לכן אני חושב שאנחנו צריכים לעשות מאמץ להגיע לידי הבנות מלאות ולא לכופף ידיים.

עתניאל שנלר: יש כאן ניסיון של מאן דהו לכופף ידיים - האם המישהו הזה אלה הרבנים הראשיים למדינת ישראל?

עתניאל שנלר: האם המישהו הוא הנהלת בתי הדין?

עתניאל שנלר: האם המישהו הם ארגוני הנשים?

עתניאל שנלר: אינני יודע, ולכן אני לא רוצה לנקוב בשום שם.

עתניאל שנלר: כל חוק שילך לכיפוף ידיים בעניין הזה, לפי דעתי, ספק אם יוכל להיות מופעל.

עתניאל שנלר: לכן רתי עם נציג משרד המשפטים ושאלתי אותו: האם יש משהו שמבחינתך יהיה הר שהוא התשובה לפרשנות למה שוועדת השרים לחקיקה התכוונה?

עתניאל שנלר: לשמחתי הרבה, אמר לי ד"ר פרץ סגל: כן, ואנסח משהו לעניין הזה.

עתניאל שנלר: אני רוצה להציע, לבקש – אינני יודע אם זה טוב או לא טוב - שד"ר פרץ יציג את התוספת לחוק שהוא מציע על מנת להגיע לזהות עם החלטת ועדת השרים, שנגיע מתוך הבנה.

עתניאל שנלר: אחר כך, בוודאי, אני לא יודע אם יהיה מקובל על הנהלת בתי הדין, אבל לפחות נשמע במה מדובר בפרשנות של משרד המשפטים.

פרץ סגל: אשמח לעשות את הר הזה מכיוון שאני ער לרים שיושב ראש הוועדה אמר בישיבות הקודמות – נדמה לי שהיו שתיים על החוק הזה – על המציאות בשטח, שצריך למצוא לה פתרון.

פרץ סגל: זה שאנחנו נחוקק בדרך א' או בדרך ב', יכול להיות שזה לא יביא למענה בהתנהלות של הנושא בבתי הדין.

דוד רותם: עוד מעט תהיה ועדה שונה למינוי דיינים.

פרץ סגל: אני מתכוון לא מבחינת הפרסונות אלא מבחינת המגמה.

דוד רותם: הכול נובע מהפרסונות.

פרץ סגל: נכון, זה בסופו של ר תלוי בזה, אבל לפחות אנחנו יכולים לכוון אותם על-ידי כך שנצהיר על רים בחוק.

פרץ סגל: החוק הזה – ואני מתנצל אם אני חוזר על רים שאמרתי בפעם הקודמת – נועד להפעיל את הרחקות דרבנו תם במובן המודרני.

פרץ סגל: לא לכפות גט כלשון המשנה – כופין אותו עד שיאמר רוצה אני - אלא להביא לאותם מקרים שהקהילה נוקטת מצדה פעולות, גם אם בית הדין פסק שזו רק מצווה לגרש.

פרץ סגל: אבל בכל זאת אומרת הקהילה: אדם שמצווה לגרש, אנחנו לא מוכנים שבקרבנו יישב אדם בשקט, ונשאיר את החשבון בינו לבין בורא עולם, אם הוא מקיים את המצווה או לא מקיים את המצווה, כי יש פה מישהו שסובל מהעובדה שהוא לא מקיים את המצווה וזה מי שנשאר מעוגן כתוצאה מכך שהוא לא מקיים אותה.

פרץ סגל: לכן החוק הצהיר באופן מפורש שהמטרה של החוק היא להביא לכך שלא תהיה מציאות שבית דין פוסק גירושים – ולא משנה באיזו לשון כי סוף-סוף הוא פסק, מצווה לגרש זה לא מילי בעלמא אלא מצווה כלשונה, ודאי כשבית דין רבני אומר את הרים האלה.

פרץ סגל: לכן המטרה של החוק היא זאת שצריכה להתגשם, להביא לכך שפסקי דין של גירושין יקוימו.

פרץ סגל: לכן גם ההצעה שהעליתי בפעם הקודמת, והעברתי היום לחבר הכנסת שנלר ואני מבין שהוא הראה את זה גם לרב דיכובסקי, מתבססת על כך שיש פוסקי הלכה שפסקו שכאשר עברה תקופה מסוימת אפשר אפילו לכפות גט.

פרץ סגל: רב חיים פלאג'י היה גדול החכמים שפסק את זה, אבל שם מדובר היה בכפייה.

פרץ סגל: פה מדובר על מצב יותר רך, לא מדובר על כפייה אלא מדובר על הרחקות דרבנו תם.

פרץ סגל: לכן ההצעה שלי אומרת שאם עוברת תקופה מסוימת – רב חיים פלאג'י קבע 18 חודשים - ולא בוצע פסק הדין, למרות שהצד התובע קיים את מה שבית הדין ביקש ממנו, בין אם זה להתייצב לדיון במתן צו הגבלה, בין אם זה ועדת מעקב, הרי שבית הדין ייתן את צו ההגבלה.

פרץ סגל: היה ובכל זאת אחרי 18 חודשים הוא רואה שיש עדיין סיבה מסוימת, ייתן לו תקופה נוספת של שישה חודשים לדון בר הזה, אבל אז בית הדין יפעל כשליח הציבור – קרי, מדינת ישראל, קרי, הקהל – ויאמר: אדוני, אנחנו דורשים שתיתן את הגט, ואם לא – יופעל נגדך צו הגבלה כזה וכזה.

דוד רותם: זה כבר 24 חודש.

פרץ סגל: 18 חודש מיום הגשת התביעה, ובנסיבות מיוחדות שיירשמו – 24 חודש.

פרץ סגל: כלומר, שבדרך הזאת - - -

דוד רותם: בלי קשר לפסק הדין?

פרץ סגל: מיום הגשת התביעה.

דוד רותם: הוגשה תביעה, עד שבית הדין נתן פסק דין לקחו 4.5 שנים.

דוד רותם: אם היית אומר לי שבתי הדין נותנים פסקי דין יותר מוקדם אז עוד הייתי מתרגש.

פרץ סגל: אני חושב שבתביעות גירושין בית הדין לא מושך את מתן ההחלטה על 4.5 שנים.

אברהם מיכאלי: הוא לא מתכוון לזה.

מיכל לאב-שוורץ: כבר היום לוקח מעל 600 יום לקבל גט.

דוד רותם: מה יקרה אם הוגשה תביעה, עברו 24 חודש?

פרץ סגל: אם בית הדין לא יעשה את זה, אז הרשות האזרחית, בית המשפט העליון, יוכל בבג"ץ לתת.

פרץ סגל: יגיד: זה לא סביר שאדם, אחרי שעמד בכל הדרישות לפי ההלכה – שבית הדין קרא לו והוא לא מוכן לקיים, וזו מצווה - - -

דוד רותם: אבל אתה אומר שהכול צריך להיעשות תוך 24 חודש מיום הגשת התביעה.

דוד רותם: אז זה לא מיום חיוב הגט, זה בלי קשר לחיוב.

דוד רותם: זאת אומרת, אשתי תגיש נגדי תביעה לגירושים, יעברו יותר מ-24 חודש – אני יודע למשוך תיקים - ואז מה יקרה?

פרץ סגל: נכון, אם לא ניתן פסק דין אז אין מה לעשות כי לא התקיימו גם התנאים של התביעה כי התביעה לא התבררה.

תמי סלע: אפשר לקבוע תקופה ממועד שניתן פסק הדין.

פרץ סגל: לחילופין, אפשר ממועד שניתן פסק הדין.

עתניאל שנלר: זאת בתנאי שניתן פסק דין במהלך 24 החודשים.

דוד רותם: הרב דיכובסקי, בבקשה.

שלמה דיכובסקי: אני במפורש מתנגד להצעה של ד"ר סגל.

שלמה דיכובסקי: אני חושב שהחוק צריך להיות קודם כול חוק שניתן לבצע אותו במסגרת בתי הדין.

שלמה דיכובסקי: הגדרתי לעצמי את הנושא של אכיפת גט בשלושה מישורים.

שלמה דיכובסקי: המישור האחד, קביעת מועדים, וזה יותר ר מנהלי.

שלמה דיכובסקי: אני חושב שבנושא הזה כמעט שאין בעיה.

שלמה דיכובסקי: התחום השני הוא הנושא הפסיקתי - זה תלוי בדיינים, בפסיקת ההלכה, ואינני חושב צריך להתערב בפסיקת ההלכה של הדיינים ובוודאי לא להכתיב להם.

שלמה דיכובסקי: התחום השלישי, כאשר אדם בסופו של ר נכנס למאסר, להכביד עליו את המאסר ככל האפשר, וזה נושא בפני עצמו, שאינני רוצה לר עליו כעת.

שלמה דיכובסקי: בהצעה המונחת לפני נושא המועדים סוכם בישיבה עם נשיא בית הדין הגדול, שבה גם אני השתתפתי.

שלמה דיכובסקי: בדקנו את היכולות של מערכת בתי הדין להתמודד עם פסקי דין, קבענו מועדים קצת יותר רחבים, לא משנים הרבה באופן מהותי.

שלמה דיכובסקי: אבל אם מנסים בדלת האחורית לאלץ את בתי הדין לפסוק ברים כאלה, שלדעת בית הדין אין מקום לפסוק, לדוגמה ההצעה הזאת, זה יישאר בבחינת אותיות מתות.

שלמה דיכובסקי: אף אחד לא יפסוק כך, זה לא יעשה ר ובמקום לתקן את החוק אנחנו רק מקלקלים אותו.

שלמה דיכובסקי: זה יגרור בג"צים עקרים.

שלמה דיכובסקי: אני לא מאמין שבג"ץ יורה לבית הדין להטיל צווי הגבלה, אין ר כזה, בוודאי בג"ץ לא יורה בעצמו להטיל צווי הגבלה.

שלמה דיכובסקי: גם את זה הם לא יעשו.

שלמה דיכובסקי: אז פשוט בזבזנו זמן ולא הועלנו למסורבי או מסורבות הגט בשום ר.

שלמה דיכובסקי: המטרה שלנו היא להועיל.

שלמה דיכובסקי: את החוק הזה אני רואה כחוק פלטפורמה, לקבוע מסגרת מאוד קצובה, מאוד מוגדרת בזמן של דיונים.

שלמה דיכובסקי: זה תפקידו של החוק.

שלמה דיכובסקי: הפסיקה עצמה היא נושא לדיינים - זה אולי שייך לוועדה למינוי דיינים, לדעת את מי למנות – ולאחר מכן - - -

דוד רותם: טוב, זה ר שהם לא יודעים.

דוד רותם: את זה אנחנו כבר יודעים.

עתניאל שנלר: אני מצטער, בקדנציה הזאת יודעים גם יודעים.

עתניאל שנלר: אני רוצה לשאול במחילה את פרץ, לא הבנתי משהו.

עתניאל שנלר: לכאורה, מה שאומר הרב דיכובסקי, אם הבנתי נכון, השאלה היא הכלי של בג"ץ.

עתניאל שנלר: האם יש נפקא מינה לערער לבג"ץ או לבית הדין הגדול?

עתניאל שנלר: להגיד: לא גמרתם אתם, בית דין מחוזי, תוך שנתיים ולא עשיתם מה שצריך לעשות – זה עולה לבית הדין הגדול.

עתניאל שנלר: הפקענו מכם.

פרץ סגל: לא, לא מדובר בהפקעה כלל.

עתניאל שנלר: אני שואל שאלה.

דוד רותם: אתה מסבך את העניין, אתה לא תגיע לשום מקום.

דוד רותם: אני רוצה ללכת אחורה: היום יש ניסוח של סעיף 1(ב) בחוק, שאומר: "לעניין סעיף זה אין נפקא מינה אם ננקטה בפסק הדין לשון של כפייה, חובה, מצווה, הצעה או לשון אחרת.

דוד רותם: " הסעיף הזה יישאר.

דוד רותם: כל עוד היתר זה המועדים - אני מוכן ללכת להסכמות.

תמי סלע: איזה מועד יהיה על איזה פסק דין?

תמי סלע: אתה עושה הבחנות?

דוד רותם: אני לא עושה הבחנות.

דוד רותם: אני לוקח את המועד שהוסכם כאשר יש פסק דין שמחייב גירושין – מתי המועד הזה.

תמי סלע: זה 45 יום לכולם.

דוד רותם: אז זה יהיה המועד.

דוד רותם: על המועדים האלה הסכמתם?

עתניאל שנלר: רק על חלק מהלשונות.

עתניאל שנלר: אנחנו יכולים למצוא פתרון, תן לי למצוא את הפתרון.

עתניאל שנלר: הוא נמצא על השולחן.

דוד רותם: אני כבר מצאתי את הפתרון, אני לא יודע למה - - -

עתניאל שנלר: זה פתרון אחד, יש עוד פתרון.

עתניאל שנלר: אולי הוא פחות טוב ממה שאדוני מציע, אבל גם הוא פתרון.

עתניאל שנלר: ננסה.

עתניאל שנלר: פרץ, אני רוצה להבין: אם יצויר שבתום 24 חודשים מיום הגשת התביעה או בהנחה שהיא נקבעת בכל לשון שהיא, לא זנחו והיו בסדר, אם לא נגמר ייראה הר כאילו הר כאילו הוגש ערעור לבית הדין הגדול אוטומטית, ונחייב את בית הדין הגדול לדון בתוך 60 יום בערעור הזה.

עתניאל שנלר: אם יש משהו מיוחד, הנשיא יוכל לדחות את לוח הזמנים.

עתניאל שנלר: זה מתייחס לסעיף הכללי, שאומר: אין נפקא מינה באיזו לשון - בכל לשון.

עתניאל שנלר: לא גמרו תוך X זמן, כאילו הגישו ערעור.

עתניאל שנלר: ואז כל בית דין אם לא גמר בתוך שנתיים מיום הגשת התביעה יידע שהתיק שלו הולך למעלה.

עתניאל שנלר: הוא יגמור הכול מהר מאוד.

דוד רותם: אני לא מעביר ערעורים אוטומטיים, אין ר כזה.

עתניאל שנלר: למה?

דוד רותם: אני לא עושה את זה.

דוד רותם: אני חושב שיש רק מקרה אחד שיש בו ערעור אוטומטי וזה עונש מוות.

דוד רותם: אין ערעורים אוטומטיים; אדם רוצה להגיש ערעור, הוא יגיש ערעור.

שלמה דיכובסקי: זה עונש מוות שגוזרים על אישה בעצם.

דוד רותם: אז שבית הדין יעשה את זה בזמן.

דוד רותם: אי-אפשר להגיד לבית הדין: אתה לא תפתור את זה בזמן, אז זה ילך לדיינים אחרים, שאולי יפתרו.

עתניאל שנלר: אתה אומר מה שאני אמרתי.

עתניאל שנלר: במקום "אוטומטי" זה "יהיה רשאי התובע לערער לבית הדין הגדול".

עתניאל שנלר: מה נפקא מינה?

דוד רותם: אני רוצה שבית הדין ייתן פסק דין, ולא חשוב לי איזה – כפיה, מצווה, כל ר - ואז תוך 45 יום יהיה דיון בכפייה.

דוד רותם: אם הוא נקט בלשון אחרת – מצווה, הצעה או משהו כזה – אני מוכן שאז אפשר יהיה לערער על זה לבית הדין ובית הדין יקבע מתי תהיה הכפייה.

דוד רותם: אבל צריך יהיה לנקוט צעדים, זה לא אוטומטי.

דוד רותם: אין שום ר אוטומטי.

עתניאל שנלר: אם הבנתי נכון את אדוני, אתה אומר שיהיו 45 יום ו-15, כמו שאמרנו; לגבי לשון שהיא לא כפייה וחיוב, יהיה רשאי בעל הדין לערער לגבי המועד.

דוד רותם: לבית הדין הגדול, ואז בית הדין ידון בזה תוך 60 יום.

עתניאל שנלר: בית הדין הגדול?

דוד רותם: כן.

עתניאל שנלר: על המועד?

דוד רותם: על המועד, בוודאי.

שלמה דיכובסקי: לא הבנתי, סליחה.

שלמה דיכובסקי: אפשר להסביר לי שוב?

עתניאל שנלר: למה לערער לבית הדין הגדול?

דוד רותם: לאן אתה רוצה לערער אם לא לבית הדין הגדול?

דוד רותם: כן.

שלמה דיכובסקי: נאמר שניתן פסק דין בדרגה הנמוכה ביותר: בית הדין הגיע למסקנה שאין מקום להמשך הנישואים ולכן הצדדים יתגרשו.

שלמה דיכובסקי: זה הכי נמוך - אין פה מצווה, אין שום ר, פשוט הגיעו למצב שזה לא הולך.

שלמה דיכובסקי: עכשיו מה יקרה?

דוד רותם: קובעים תאריך, 45 יום, לסידור גט.

שלמה דיכובסקי: לא ניתן גט.

דוד רותם: לא ניתן גט, קובעים עוד זמן לכפיית גט.

דוד רותם: אז יכול אותו צד שרוצים לכפות עליו את הגט - - -

שלמה דיכובסקי: לדיון בכפיית גט.

דוד רותם: כן.

בת-שבע שרמן-שני: לא כפייה, הרחקות.

בת-שבע שרמן-שני: זה לא כפייה.

בת-שבע שרמן-שני: זה בלבול לשונות.

דוד רותם: ואז מה שקורה זה שיכול אותו צד שחושש שהולכים לכפות עליו לערער לבית הדין הרבני הגדול, ובית הדין הרבני הגדול תוך 60 יום ייתן החלטה.

יצחק הרצוג: סביר.

שלמה דיכובסקי: זה מסורבל מאוד, משום שמדובר בדרגה הכי מינימלית, וכבר להביא לערעור.

דוד רותם: אני יודע.

דוד רותם: הכי מינימלית, והאישה הזאת כבר 17 שנה נשואה במצב שצריך לגמור את הנישואים.

דוד רותם: אז אני מוכן לסרבל קצת.

עתניאל שנלר: אז למה אדוני לא קיבל את ההצעה שלי, שהיא יותר פשוטה ויותר חריפה?

דוד רותם: כי היא לא נראית לי, כי אני לא מקבל ערעור אוטומטי.

עתניאל שנלר: לא אוטומטי.

עתניאל שנלר: אמרתי שאני לא מר על ערעור אוטומטי - - -

דוד רותם: אתה אמרת "ערעור אוטומטי".

עתניאל שנלר: אמרת שאין אוטומטי, אז אמרתי שיהיה רשאי בתום הזמן הזה להגיש ערעור על הרקע של לוח זמנים.

עתניאל שנלר: לא אוטומטי, יגיש.

תמי סלע: אפשר לקרוא לזה "עילה לפנייה לבית הדין הרבני הגדול" ולא "ערעור".

דוד רותם: על מה אתה מר, שעברו שנתיים ולא ניתן פסק דין?

עתניאל שנלר: כן.

דוד רותם: תגיד, אתה רוצה שאסתום את בית הדין הרבני הגדול?

תמי סלע: זה לא עד כדי כך הרבה מקרים, לפי מה ששמענו.

אברהם מיכאלי: תלוי איזה ארגון נשים אני שואל.

דוד רותם: נו, טוב.

דוד רותם: בת-שבע, כמה תיקים נמשכים יותר משנתיים.

בת-שבע שרמן-שני: כמעט כל התיקים שאנחנו מייצגים בהם, אבל אנחנו מייצגים את מקרי הקצה.

דוד רותם: אתם כנראה לא מייצגים הרבה תיקים.

מיכל לאב-שוורץ: לפני נתוני הנהלת בתי הדין זמן ממוצע לקבלת גט עומד על למעלה מ-600 יום.

שלמה דיכובסקי: לא, 18 חודשים עד 20 חודשים.

בת-שבע שרמן-שני: אני רוצה להעיר בנוגע להצעה של ד"ר סגל.

בת-שבע שרמן-שני: אם אנחנו מקבלים את זה, צריך להכניס סעיף, כמו שקיים בחוק יחסי ממון, שאי-הסכמה לדרישות סחטניות שמנוגדות לחוק לא ייראה כאילו התובע לא הסכים.

בת-שבע שרמן-שני: כי פה יש דרישה לניקיון כפיים של התובע כדי לקבל את הסנקציה, בפועל מה שקורה הרבה פעמים אין את הסנקציה כי היא לא מסכימה לוותר על מזונות, היא לא מסכימה לוותר על רכוש.

בת-שבע שרמן-שני: זו הבעיה העיקרית, ואם אנחנו מרים על פתרון למציאות מעשית ולא חוקית, אז צריך להתמודד עם המציאות המעשית.

בת-שבע שרמן-שני: זה בשלב אחד.

בת-שבע שרמן-שני: בשלב השני, מה שהיושב ראש הציע בעניין צירוף המועדים – אני חושבת שזה רעיון טוב.

בת-שבע שרמן-שני: אני חושבת שהבעיה של ההצעה היא הדיונים החוזרים ונשנים.

בת-שבע שרמן-שני: זאת אומרת, ברגע שלא ניתן צו הגבלה, לדעתי, זו סופיות הדיון.

בת-שבע שרמן-שני: אם אחרי 15 יום לא ניתן צו הגבלה צריך לאפשר לערער לבית הדין הגדול.

בת-שבע שרמן-שני: כדאי גם להגיד שאנחנו, ב"יד לאישה" מערערים על החלטה בלשון מאוד עדינה.

בת-שבע שרמן-שני: אם בית הדין קובע שהוא ממליץ לצדדים להתגרש אנחנו, כתובעים, מגישים על זה ערעור ומבקשים להעלות את זה לרמה של חיוב בבית הדין הגדול.

דוד רותם: בקיצור, אתם מאפשרים למשוך את זה עוד כמה חודשים.

בת-שבע שרמן-שני: כי ההרכב האזורי כבר קבע את מה שהוא קבע.

בת-שבע שרמן-שני: האשליה שאם יעבור זמן הוא ישנה את דעתו היא אשליה.

בת-שבע שרמן-שני: מבחינה הלכתית אין הבדל בין אישה שיושבת חמש שנים ללא גט או 20 שנה ללא גט.

בת-שבע שרמן-שני: אותו הרכב שלא קבע את זה אחרי שלוש שנים לא יקבע את זה גם אחרי עוד 45 יום של דיון ועוד 45 יום של דיון וכו'.

בת-שבע שרמן-שני: הדיונים האלה ישמשו רק כדי ללחוץ על האישה לוותר על רים שהיא זכתה בהם מכוח חוק.

בת-שבע שרמן-שני: הדיונים החוזרים ונשנים, אני חושבת שזו טעות מבחינת המציאות.

בתיה כהנא דרור: אני רוצה להביע עמדה מנוגדת.

בתיה כהנא דרור: קודם כול, היא הנותנת.

בתיה כהנא דרור: הרי העובדה שאנחנו מערערים ורוצים להעלות את זה לחיוב זה כדי לתת את הסנקציות, כי בפרקטיקה לא ניתנות סנקציות בכלל.

בתיה כהנא דרור: כולנו יודעות וכולנו יודעים שאין סנקציות כשיש מצווה והמלצה.

בתיה כהנא דרור: 16 שנה הארגון שלנו קיים ולא היה לנו תיק שקיבלנו סנקציות בהמלצה ומצווה, וזה לא שלא ניסינו.

בתיה כהנא דרור: החוק הזה פשוט קוצב זמנים ומחייב את בית הדין לדון.

יצחק הרצוג: מטרתו נעלה.

יצחק הרצוג: היא צודקת.

בתיה כהנא דרור: בוודאי, הוא רק יכול לעזור, אפילו אם רק לחלק מהמקרים.

בתיה כהנא דרור: מגיעות לארגון שלנו, ובוודאי ל"יד לאישה" ולשאר הארגונים, נשים עם פסקי דין לחיוב גט, שלא נעשה בהם ר והם כאבן שאין לה הופכין.

בתיה כהנא דרור: על מה אנחנו מרים?

בתיה כהנא דרור: מרים על תיקי סיוע, שלפעמים הייצוג שם חלקי וקלוש, על תיקים שבהם ניתן חיוב גט ואין המשך של הייצוג או כל מיני רים כאלה.

בתיה כהנא דרור: כשהחוק הזה יעבור התיקים הללו, כעבור X ימים הם ימשיכו להתנהל.

בתיה כהנא דרור: הרי היום גם סוגרים תיקים, יש תיקים מנהלתיים שלא נעשית בהם פעילות והם נסגרים.

בתיה כהנא דרור: הם לא נכנסים לסטטיסטיקה של בתי הדין כי הם סגורים.

בתיה כהנא דרור: אנחנו לא יודעים כמה מסורבות גט יש היום.

בתיה כהנא דרור: אנחנו מרים על מאות תיקים כאלה.

בתיה כהנא דרור: עד שאישה מקבלת חיוב גט, אדוני יושב הראש יודע מה האישה עוברת כדי להוכיח שמגיע לה חיוב גט, וזה לא מעט שנים.

דוד רותם: מאיפה אני יודע?

בתיה כהנא דרור: אני מתארת לעצמי שאדוני, שבילה בבתי דין רבניים, יודע.

בתיה כהנא דרור: אנחנו באמת מרים על שבעה מדורי גיהינום, ואז זהו, התיק נעצר והיא מסתובבת עם חיוב הגט.

בתיה כהנא דרור: זאת הצעה שאני חושבת שהיא גם מסר לעורכי דין, היא גם מסר לבעלים, כי היא אומרת שברגע שהוא לא ייתן את הגט יינקטו סנקציות או לפחות יהיה דיון בסנקציות, ר שלא קורה היום.

בת-שבע שרמן-שני: אבל את לא משנה את זה, עדיין לא יינקטו סנקציות.

בת-שבע שרמן-שני: יהיה דיון, ובדיון הזה יגידו לה: תוותרי, תוותרי, תוותרי; יהיה עוד דיון וגם בו יגידו לה: תוותרי ויהיה עוד דיון שגם בו יגידו לה לוותר.

דוד רותם: רגע, רגע, רקמן עוד לא אמרו מה הם חושבים.

בתיה כהנא דרור: אדוני יושב הראש, אבל לא סיימתי.

דוד רותם: אני רוצה שגם הם יתערבו בוויכוח, אחרת מה הטעם בזה?

בתיה כהנא דרור: לא, אני עומדת על כך שאסיים.

בתיה כהנא דרור: לגבי נושא של ערעור - אני לא זוכרת שיש קצבה לערעור.

בתיה כהנא דרור: זו פרקטיקה שכיחה של סרבני גט לא להגיע לדיונים, אנחנו יודעים את זה.

בתיה כהנא דרור: הם פשוט לא באים, בית הדין נותן מעט מאוד צווי הבאה.

בתיה כהנא דרור: החוק אומר שאפשר לתת סנקציות במעמד צד אחד, וזה חידוש מצוין בחוק הזה.

קריאה: אני לא יודע מה הדיינים יחליטו.

בתיה כהנא דרור: בית הדין ייתן צווי הגבלה במעמד צד אחד.

בת-שבע שרמן-שני: כל המטרה של החוק היא לפתור מציאות בעייתית, אז אנחנו יוצרים עוד חוק שגם לא יפתור את המציאות הזאת.

בתיה כהנא דרור: החוק הזה מתמודד עם עוולה שהיא ממש יומיומית.

בתיה כהנא דרור: עוד ר, אין עיכוב ביצוע במקרה של ערעור – בהחלט מצוין.

בתיה כהנא דרור: אני רוצה לספר סיפור קטן של אישה שלא יכולה הייתה להגיע.

דוד רותם: לא, לא, בלי סיפורים.

בתיה כהנא דרור: סיפור מאוד קטן, אני גוזלת ממך עוד חצי דקה.

דוד רותם: את לא גוזלת ממני, אפילו לא שניה נוספת.

בתיה כהנא דרור: אני חייבת לספר את הסיפור הזה.

דוד רותם: את חייבת?

דוד רותם: אחרי הישיבה תבואי ותספרי לי סיפור.

דוד רותם: אין חיוב בסיפורים.

בתיה כהנא דרור: זה סיפור אמיתי, מקרה של הרגע.

דוד רותם: אבל אין חיוב פה, זה לא חיוב.

דוד רותם: כן, הרב דיכובסקי.

שלמה דיכובסקי: החוק נועד לתת כלים לדיינים, נועד לסייע למסורבי או מסורבות גט.

שלמה דיכובסקי: לא הפורום הזה ייתן צווי הגבלה, עם כל הכבוד לכל היושבים כאן.

שלמה דיכובסקי: אני ישבתי בבית הדין שנים ארוכות, כולם יודעים, אני יושב היום בהנהלת בתי הדין ואני מכיר את המציאות גם מן הצד הדייני וגם מן הצד המנהלי.

שלמה דיכובסקי: אם אנחנו רוצים לסייע לבתי הדין לעשות את מלאכתם, אז כל המוסיף גורע.

שלמה דיכובסקי: חיובים של בתי הדין לתת צווי הגבלה במקרים שבהם אין הצדקה הלכתית לתת, אלה יהיו אותיות פורחות באוויר.

שלמה דיכובסקי: חבל על הזמן, זו טחינת מים.

שלמה דיכובסקי: מה שצריך זה לתת לבית הדין כלים מספיק טובים בכדי שיוכלו להוציא צווי הגבלה במקרים המחויבים - על כפייה ועל חיוב דיברנו, גם במקרים מתונים יותר היו מקרים שניתנו צווי הגבלה.

שלמה דיכובסקי: אני עצמי נתתי גם במקרים מתונים יותר, אבל זה כמובן בא לאחר שיקול דעת של בית הדין.

שלמה דיכובסקי: אני לא מקבל מצבים אוטומטיים של חלוף זמן, וזה יוצר צווי הגבלה.

שלמה דיכובסקי: בתי הדין לא ייתנו לזה.

שלמה דיכובסקי: בסופו של ר, מי שאמור לבצע את החוק אלו בתי הדין, ואנחנו צריכים ללכת עם בתי הדין ולא נגדם.

שלמה דיכובסקי: כל חוק שיוליד רק טענות או תביעות או בג"צים נגד בתי הדין לא יועיל למסורבות הגט, לא יועיל למערכת ובסופו של ר, התיקון הזה יצא שכרו בהפסדו.

דוד רותם: כן, חבר הכנסת שנלר.

עתניאל שנלר: אני רוצה לשמוע קודם את הגברת, ראיתי שגם פרץ רוצה לר.

יצחק הרצוג: וגם מרכז רקמן.

דוד רותם: מרכז רקמן רוצה לר?

עטרה קניגסברג: בהמשך לרים של כבוד הרב דיכובסקי, החוק הקיים נותן את כל הכלים לדיינים.

עטרה קניגסברג: הצעת החוק שמרכז רקמן הגיש לא מרת בכלל על המועדים ועל - - -

דוד רותם: איזה הצעת חוק הגיש מרכז רקמן?

עטרה קניגסברג: לגבי המנגנון.

עטרה קניגסברג: סליחה, חבר הכנסת אורלב הגיש אותה.

עטרה קניגסברג: החוק הנוכחי נחקק יחד עם בתי הדין הרבניים - החוק שקבע את ארבע לשונות החיוב ו-30 יום - ולמרות זאת הוא לא מקוים היום.

שלמה דיכובסקי: כתוב "רשאי" בחוק.

עטרה קניגסברג: כתוב "יידון".

בת-שבע שרמן-שני: הם מפרשים את זה כ"רשאי".

עטרה קניגסברג: בסעיף 4 כתוב "יידון".

בת-שבע שרמן-שני: אבל אנחנו יודעות שהם מפרשים את זה ככה.

בת-שבע שרמן-שני: צריך לעשות תיקון לחוק, שיגיד: "יידון" משמעו חובה.

עטרה קניגסברג: בסעיף 4 כתוב "יידון", וזה - - -

עתניאל שנלר: אם החוק כל כך טוב מדוע כל כך - - - ?

עטרה קניגסברג: כי חבר הכנסת אורלב חשב שהמנגנון ייתן כלים - - -

עתניאל שנלר: הוא צדק, וצריך לחוקק את החוק הזה מהר.

עתניאל שנלר: בשביל לחוקק את החוק הזה מהר צריך להגיע להסכמות מהר, וכל עיכוב בהסכמות יעכב את כל החוקים.

עתניאל שנלר: זו התשובה.

עטרה קניגסברג: אשלים את המשפט שלי.

עטרה קניגסברג: המטרה של חבר הכנסת אורלב הייתה לתת כלי נוסף, מעבר לכלי שנתן המחוקק לפני הרבה שנים.

עטרה קניגסברג: הוא רוצה להוסיף את הכלי של המנגנון כדי שלדיינים יהיה עוד כלי ולא לגרוע מהכלים הקיימים.

עטרה קניגסברג: הדיינים יכולים להשתמש בכלים הקיימים, להישאר עם המועדים הקיימים, הם חלים על חיוב וכפייה.

עטרה קניגסברג: אנחנו יודעים מנתונים שבתי הדין מסרו שהם משתמשים בזה רק ב-1.5% מהמקרים.

עטרה קניגסברג: אז בואו נישאר עם המועדים הקיימים, אנחנו לא נשנה את הכלים.

עטרה קניגסברג: אפשר להוסיף כלי נוסף של מנגנון, אם לא חפצים בכלי הזה – שזה קצת מוזר שבתי הדין לא חפצים בכלים נוספים.

דוד רותם: לא, לא.

דוד רותם: הם נורא חפצים.

דוד רותם: אתם מוכנים להביא להם כסף?

דוד רותם: אתם גוף עשיר?

דוד רותם: תביאו להם כסף.

בת-שבע שרמן-שני: אי-אפשר, הם ארגון פרטי.

דוד רותם: אז מה אם הם ארגון פרטי?

דוד רותם: הם יתרמו למדינה.

עטרה קניגסברג: האמת היא שאנחנו מנסים בסדרה של חוקים ללכת יד ביד עם בתי הדין הרבניים.

עטרה קניגסברג: התאכזבנו מאוד, גם בחוק שנתן סמכות בין-לאומית שהיה כתוב שלא לכרוך עניינים נלווים ואנחנו מקבלים פניות מארגונים מחו"ל שיש מרוץ סמכויות בין-לאומי והם כורכים עניינים, ולמרות שניתנה שם סמכות להקל לעגונות זה נהיה יותר רע.

עטרה קניגסברג: החוק שכבודו סייע להעביר כשכבודו היה יושב ראש ועדת החוקה, חוק הפרוטוקולים, שבתי הדין חויבו להעביר פרוטוקולים ועד היום הוא לא מיושם, שנתיים מאז שעבר החוק.

עטרה קניגסברג: זה שניתנים כלים לבתי הדין הרבניים – ניתנים כלים.

עטרה קניגסברג: הכלים קיימים, גם בחוק הזה שהוא כבר ותיק.

עטרה קניגסברג: ככה שהמועדים החדשים הארוכים יותר לא נותנים כלים חדשים, לטעמנו הם רק מקשים ומאריכים.

שלמה דיכובסקי: אמרתי שזה חוק פלטפורמה, שעל גבו צריכים להיות דיינים שייתנו פסקי דין ראויים ועל גביהם צריך להיות שירות בתי הסוהר, שיפעיל את האכיפה בצורה לוחצת, בצורה מכבידה.

שלמה דיכובסקי: אלו הרים, החוק הוא פלטפורמה בלבד, מסגרת.

שלמה דיכובסקי: זה לא חוק שנועד להכתיב לדיינים איך לפסוק.

עטרה קניגסברג: המטרה הייתה רק להוסיף כלים ונכון לעכשיו כל הסיפור של המועדים רק מרע מהמצב הנוכחי.

בת-שבע שרמן-שני: אז איך את מסבירה את ה-1.5%?

בת-שבע שרמן-שני: למה אתם לא מסבירים את ה-1.5%?

דוד רותם: רבותי, אתם יודעים, חוקים מגישים חברי כנסת.

דוד רותם: יש להם שתי אפשרויות: אפשרות אחת, למשוך את החוק שלהם הביתה; אפשרות שניה: להגיע להסכמות.

דוד רותם: חבר הכנסת אורלב הסכים לאותן הסכמות שהסכים חבר הכנסת שנלר.

דוד רותם: זה לא מקובל על מכון רקמן, אני מבין.

דוד רותם: תשכנעו את אורלב למשוך את החוק שלו, זה הכול.

דוד רותם: כן, בת-שבע.

בת-שבע שרמן-שני: אני חושבת שהדיון פה חידד את הנקודה שהמטרה של הצעת החוק הייתה לתקן את המילים "יידון בית הדין", שבית הדין מפרש את זה כרשאי ומשרד המשפטים מפרש את זה כחייב.

בת-שבע שרמן-שני: זה הדיון.

בת-שבע שרמן-שני: הצעת החוק, יהיה ברור שזה חייב ובתמורה אנחנו מאריכים את המועדים.

בת-שבע שרמן-שני: החוק יציין: הם ידונו - ואז אני מקווה שלא יהיה ויכוח על רשאי או חייב, ובתמורה מוארכים המועדים ל-60 יום – 45 פלוס 15 – לפי ההצעה האחרונה, במקום 30 יום.

דורון אביטל: בתור הדיוט בתחום, אני חייב לציין שזו הפעם הראשונה בדיון הזה שמישהו שם את האצבע על המהות של הדיון.

דוד רותם: חבר הכנסת הרצוג צריך ללכת, אז אני רוצה לעשות הצבעה על מיזוג ההצעות ופיצול החלק שעוסק במחשוב, סעיף 6א רבא.

מיכל לאב-שוורץ: אפשר להעיר משהו לפני שאנחנו מצביעים?

מיכל לאב-שוורץ: אני חושבת שאם אנחנו מפצלים ומוציאים את עניין המנגנון, עדיף שלא ניגע בחוק ונשאיר אותו כפי שהוא.

מיכל לאב-שוורץ: להעביר שינויים בחוק בלי להכניס מנגנון שיפקח על כל העניין זה לעשות חצי עבודה, ולעשות חצי עבודה גרועה ביותר.

אברהם מיכאלי: אין כסף.

יצחק הרצוג: ממילא אתה לא מצביע היום.

יצחק הרצוג: אולי תצליח להביא כסף עד לפגישה הבאה.

דוד רותם: אני אומר ר נורא פשוט: המיזוג ממילא צריך ללכת לוועדת הכנסת, ואחר כך הפיצול צריך לבוא למליאה, אז אני רוצה לקבל על זה החלטה פה.

דוד רותם: אם נראה שהגענו לינואר ויש כסף, אז נחבר את זה חזרה.

יצחק הרצוג: אז למה היום אתה חייב לעשות את זה?

דוד רותם: משום שאחרת זה לא יגיע למליאה ולא אוכל לגמור את החוק.

יצחק הרצוג: מה הסיבה?

דוד רותם: אין כסף.

יצחק הרצוג: אולי יהיה בינואר כסף.

דוד רותם: אולי יהיה בינואר, אז נחבר את זה אז.

דורית ואג: אבל אם זה מפוצל ונשאר על שולחן הוועדה, אתה יכול בינואר להריץ את זה.

יצחק הרצוג: הם פוחדים שזה ימות.

יצחק הרצוג: בואו נשאל את מנהל בתי הדין הרבניים.

עתניאל שנלר: כולם רוצים את זה.

עתניאל שנלר: מישהו מתנגד למחשוב?

דורית ואג: פיצול זו קריאה ראשונה חדשה.

עטרה קניגסברג: הם לא רוצים, עובדה שהוציאו מההסכמות.

דוד רותם: היה מדובר שחבר הכנסת אורלב יביא כסף.

דוד רותם: הוא התחייב.

מיכל לאב-שוורץ: מה עם משרד המשפטים?

מיכל לאב-שוורץ: משרד המשפטים יכול להביא כסף.

דוד רותם: לכן הגענו להסכמה עם אורלב.

דוד רותם: ההסכמה שלי עם אורלב היא שאני מחבר ומפצל.

יצחק הרצוג: בסדר.

יצחק הרצוג: זה לא ישנה אם בסוף יהיה כסף בינואר.

תמי סלע: המיזוג כפוף להחלטת ועדת הכנסת, והפיצול צריך לעלות להחלטת הכנסת.

דורית ואג: השאלה היא אם יכולים עכשיו גם על הפיצול או שצריך עוד ישיבה.

דוד רותם: כן, אני מחליט עכשיו גם על המיזוג וגם על הפיצול.

תמי סלע: ועדת הכנסת תאשר את המיזוג ואז.

תמי סלע: זה כפוף לאישור של ועדת הכנסת.

דוד רותם: עכשיו נעביר את זה לוועדת הכנסת, ברגע שהיא תאשר אני יכול להעביר את זה למליאה.

דורית ואג: הפיצול, אנחנו מניחים נייר קטן על שולחן המליאה ומצביעים.

עתניאל שנלר: והמיזוג?

דוד רותם: המיזוג הולך לוועדת הכנסת לאישור.

תמי סלע: ועל ההצעה הזו, שבעצם תהיה הצעה אחת בשם שני חברי הכנסת או בשם הוועדה, יפוצל ממנה סעיף שייחשב – אחרי שהפיצול יאושר על-ידי מליאת הכנסת - כאילו עבר קריאה ראשונה.

תמי סלע: הוא יישאר על שולחן הוועדה ואפשר יהיה לקדם אותו בכל עת.

עתניאל שנלר: נקדם אותו כמה שיותר מהר, ונקדם אותו קרוב לכסף.

עתניאל שנלר: אני רוצה לומר לפרוטוקול שבעיניי החלק המנגנוני הזה הוא חשוב מאין כמותו ואני אעשה כל מה שאני יכול לסייע כדי להשיג את הכסף הזה, כי זה סופר חשוב.

עטרה קניגסברג: אז למה אתה לא מעביר את זה עכשיו?

דוד רותם: מי בעד המיזוג והפיצול?

דוד רותם: בעד המיזוג והפיצול – 4

דוד רותם: נמנעים – 1

דוד רותם: תודה, נתקבל.

דוד רותם: חבר הכנסת הרצוג נמנע.

יצחק הרצוג: אני נמנע, לא ברור לי אם זה טוב או רע.

דורית ואג: אני מוציאה עכשיו מכתב לוועדת הכנסת על המיזוג ולמליאה על פיצול.

בת-שבע שרמן-שני: אני רוצה להשלים את ריי.

בת-שבע שרמן-שני: הוויכוח היה האם הוא חייב או רשאי.

בת-שבע שרמן-שני: כדי שיהיה ברור שהוא חייב אנחנו נותנים לו 45 יום פלוס 15, בעצם 60 יום במקום 30, והיום יהיה ברור שהוא חייב.

בת-שבע שרמן-שני: אני שואלת: אם המטרה של החוק היא לתקן את המציאות ולא את החוק – כי החוק כפי שהוא היה ברור למשרד המשפטים ולכל הנוגעים בר, למעט בתי הדין - איך אנחנו אוכפים את השינוי החדש?

בת-שבע שרמן-שני: זאת אומרת, יצרנו חוק; החוק לא פורש כהלכה ואנחנו משנים אותו כדי שיפורש כהלכה ובתמורה אנחנו מאריכים את המועדים.

בת-שבע שרמן-שני: איזו אפשרות יש לנו להיות בטוחים שהחוק החדש ייושם?

בת-שבע שרמן-שני: אם אנחנו אומרים שאין לנו שום הבטחה אז אנחנו מאפשרים הארכת מועדים על חשבון מסורבות הגט והעגונות, כשבפועל אנחנו לא יודעים איך בית הדין הרבני יפרש את זה.

בת-שבע שרמן-שני: לכן עניין המנגנון חשוב, כי כשיהיה מנגנון יהיו עיניים פקוחות, ייתכן שהגישה תהיה אחרת מכיוון שיש עיניים פקוחות ומכיוון שיכול להיות שבית הדין לא שם לב שעבר זמן ועכשיו יהיה מנגנון שיעלה אליו והוא יהיה חייב להידרש לעניין.

עתניאל שנלר: אנו בעד מה שאמרת.

עתניאל שנלר: אין כאן אף אחד שחולק עלייך.

עטרה קניגסברג: אז למה אתה בעד הפיצול?

בת-שבע שרמן-שני: אז אגיד - - -

דוד רותם: רבותי, הפיצול הוא כבר עובדה קיימת, נגמר.

עטרה קניגסברג: אז חבל - - -

דוד רותם: יכול להיות שזה חבל, זה כבר הוחלט.

עטרה קניגסברג: זה הר היחיד שיכול - - -

מיכל לאב-שוורץ: האם יוכל להירשם בפרוטוקול שהוועדה מתחייבת לקדם - - -

דוד רותם: הוועדה לא מתחייבת שום ר.

דוד רותם: היא לא נוהגת להתחייב, הוועדה.

עתניאל שנלר: בת-שבע, אני חושב שמה שהציע ד"ר פרץ מהווה תשובה, בין השאר, בסל הכלים, גם אלייך.

בת-שבע שרמן-שני: לא התנגדתי להצעה שלו.

עתניאל שנלר: מה אומר פרץ?

עתניאל שנלר: הוא אומר: בואו נשים עוד כלי בסך הכלים, שאומר שתהיה עילה להגיש בג"ץ או ערעור.

בת-שבע שרמן-שני: הבג"ץ לא יתערב, יהיה עוד כלי.

בת-שבע שרמן-שני: אבל אני מסכימה לזה.

בת-שבע שרמן-שני: למה לא נוסיף את זה לארסנל הכלים?

בת-שבע שרמן-שני: אני מסכימה.

עתניאל שנלר: אז הנוסח שעכשיו העברת אליי יהיה מקובל, אני חושב שגם על בתי הדין.

בתיה כהנא דרור: אבל בתי הדין מתנגדים לזה.

בתיה כהנא דרור: זה צריך להיות ברור שהארכת המועדים לא מקובלת גם עלינו, אנחנו משלמות את המחיר.

דוד רותם: אתן לא משלמות שום מחיר.

דוד רותם: יש לך טעות עצומה, בתיה.

דוד רותם: אתם בסך הכול באים לפה לבכות, אחר כך אתם לא מוותרים על כלום, אנחנו מחליטים על מה לוותר.

בתיה כהנא דרור: נכון.

דוד רותם: אז אתן לא מוותרות על כלום.

דוד רותם: אנחנו דואגים לנשים המסורבות לא פחות מכן.

בתיה כהנא דרור: נכון, אני מסכימה.

בת-שבע שרמן-שני: אני מסכימה.

שלמה דיכובסקי: המועדים האמורים הם מועדי מכסימום, לא מועדי מינימום, אני רוצה שתבינו.

שלמה דיכובסקי: נוצר מצב שלפעמים תיקים נגררים זמן רב מאוד, בלי סיבה או עם סיבה.

שלמה דיכובסקי: המועדים הללו לא נועדו להאריך את הזמן אלא לקצר, לומר: אסור לעבור את הזמן הזה.

שלמה דיכובסקי: אבל ייעשה מאמץ, וגם אין לי התנגדות שזה יירשם, שבית הדין יקיים דיון במועד מוקדם ככל האפשר, הרבה-הרבה לפני המועד הזה.

שלמה דיכובסקי: אבל המועדים האלה זה חוק ולא יעבור, כמו זמן קידוש לבנה – אי-אפשר אחרי המועד הזה.

עתניאל שנלר: אולי תקראי את השינוי שהצעתי, אולי הוא מקובל על הרב דיכובסקי.

דוד רותם: יושב ראש ארגון הטוענים הרבניים, בבקשה אדוני.

יוסף וסרמן: אני מודה ליושב ראש.

יוסף וסרמן: אני מבקש לשאול אם החוק – ואני תומך בחוק – נותן גם תשובה לגברים, למען האיזון.

יוסף וסרמן: כל הזמן מרים פה, בצדק, על נשים; אני מייצג גברים.

דוד רותם: מופיע פה גם גברים.

יוסף וסרמן: יש גבר שדן בכל הערכאות 17 שנה, ועכשיו מזה שנתיים בבית הדין הגדול.

יוסף וסרמן: הבעיה היא אם החוק נותן תשובה מתי מסתיימת תביעה, מכיוון שלא יכול להיות שנותנים לאישה 17 שנה להכשיל את הציבור והיא אומרת: אני אוהבת אותו ומחכה לו, 20 שנה, כשלבעל כבר יש ילדים מאישה אחרת.

יוסף וסרמן: אנחנו צריכים לתת תשובה, וזה רק תיק אחד שיש לי והרב דיכובסקי אולי יודע.

יוסף וסרמן: הגענו לשכנע את אחד הדיינים בבית הדין הגדול להתקדם - היום גם אין דיינים.

יוסף וסרמן: אנשים סובלים, כאשר הפתרון הטוב ביותר זה לא לקיים דיונים - אין מועדים, אין הגבלות ואין שום ר.

יוסף וסרמן: מבחינה ניהולית, לא מבחינה מהותית, החוק הזה צריך לתת איזה כוח למזכירים, למנכ"ל, להעלות את כל התיקים האלה כל חודש על שולחנם של הדיינים כדי לסיים.

דוד רותם: מר וסרמן, מה שיחול על הנשים יחול על גברים.

שלמה דיכובסקי: זה החוק.

יוסף וסרמן: בסדר, אבל החוק לא נותן פתרון - - -

שלמה דיכובסקי: יש בחוק הפניה מובנית כלפי גברים לגבי העניין שצריך שימוע אצל נשיא בית הדין הגדול וכולי.

יוסף וסרמן: בית הדין נתן החלטה: תלכו להסתדר - ומאז אי-אפשר לקיים יותר דיונים, לא ניתן, מכיוון - - -

שלמה דיכובסקי: אז החוק נותן תשובה לזה.

יוסף וסרמן: לכן אני חושב שאם במסגרת החוק ניתן פתרון, זה יהיה ר גדול למען האנשים.

פרץ סגל: אני רוצה תחילה להתייחס להצעה של חבר הכנסת שנלר, ואם הבנתי נכון, גם למה שאמר הרב דיכובסקי.

פרץ סגל: אם אני מבין נכון, הכוונה היא שכאשר לא ניתן צו ההגבלה לאחר שחלפה תקופה של 45 יום זו תהיה עילה לערעור לבית הדין הרבני הגדול, לא משנה באיזו לשון נכתב פסק הדין.

פרץ סגל: זה דבר שיוסיף, מכיוון שאנחנו יודעים שגם הערכאה הגבוהה ביותר דנה בעניין ואין הימשכות של זמן עוד ועוד ועוד, כיוון שיש לזה סוף – לא ניתנה החלטה בעניין הזה, יש בכך עילה לערעור.

פרץ סגל: מה שאנחנו עושים פה זה שאנחנו מעגנים את העניין של צו ההגבלה, נותנים לו מעמד של החלטה או פסק דין שאפשר לערער עליה.

פרץ סגל: זה דבר שיוסיף לחוק הקיים, ועל זה אני בהחלט יכול לברך.

פרץ סגל: אני פשוט רוצה לדייק, הרב דיכובסקי, משום שההצעה הראשונה הייתה תקופה של 24 חודש ועכשיו מה שאנחנו רואים זה שאין צורך בתקופה של 24 חודש, אלא אפשר יהיה לערער מיד לבית הדין הרבני הגדול.

פרץ סגל: כלומר, יש פה איזשהו מנגנון שבודק את העניין הזה.

שלמה דיכובסקי: אני רוצה שתחזור שוב.

פרץ סגל: הנוסח יהיה: לא נתן בית הדין צו הגבלה לאחר שחלפו המועדים האמורים בסעיף קטן (א), זו תהיה עילה לערער לבית הדין הרבני הגדול.

דוד רותם: נכון, ובית הדין הרבני הגדול ידון ויחליט תוך 60 יום.

מיכל לאב-שוורץ: מה קורה אם החלטת בית הדין היא לדיון נוסף בעוד 40 יום, ואז - - -

דוד רותם: לא, לא, לא.

דוד רותם: הניסוח יהיה: הוא לא נתן החלטה - - -

יוסף וסרמן: בית הדין הרבני הגדול לא יפסוק.

מיכל לאב-שוורץ: אבל אם בית הדין האזורי נותן החלטה - - -

תמי סלע: בעצם בכל סוגי פסקי הדין, אם לא ניתן צו הגבלה - - -

דוד רותם: אני לא יודע מי הוסיף את ההוראה הזאת, זו הוראה לא נכונה.

פרץ סגל: נקבע בנוסף כזה שיהיה כתוב שלא ניתן צו הגבלה - - -

דוד רותם: אין נסיבות מיוחדות.

דוד רותם: אני לא רוצה לפתוח את הפתח הזה שאפשר לדחות את הדיון הזה.

דוד רותם: אדוני, יש פסק דין, לא ניתנו אמצעי כפייה – זה הולך לבית הדין הרבני הגדול, שידון ויחליט.

דוד רותם: נקודה.

דוד רותם: אני לא רוצה שלמישהו יש סמכות בדרך להתערב - - -

שלמה דיכובסקי: אם נשארו רק שני דיינים לבית הדין- - -

מיכל לאב-שוורץ: אולי כדאי למנות דיינים לבית הדין הרבני הגדול.

דוד רותם: הרב דיכובסקי, אם היו לי כל כך הרבה דולרים כמו החלטות של בתי דין בשני דיינים בלבד הייתי עשיר גדול.

פרץ סגל: אולי צריך שלא תהיה החלטה להחזיר את זה לדיון נוסף, אלא שבית הדין - - -

דוד רותם: ודאי.

דארין דניאל: בית הדין הרבני הגדול יצטרך לקבל החלטה לגופם של דברים, לא להחזיר את זה שוב לאותה ערכאה של בית הדין האזורי.

פרץ סגל: אדוני היושב ראש, כיוון שיש לי פה הזדמנות לדבר קצת מעבר לדברים, אני רוצה להגיב למה שאמר הרב דיכובסקי.

פרץ סגל: הרב דיכובסקי, אם דייקתי בדבריו, דיבר קודם על כפייה.

פרץ סגל: החוק הזה - - -

שלמה דיכובסקי: כפיה או חיוב.

פרץ סגל: מה שאני רוצה לומר, החוק הזה נחקק לא רק ביד אחת עם בתי הדין הרבניים, כפי שציינה עורכת הדין עטרה קניגסברג, אלא גם הרב אלישיב היה שותף מלא לחקיקת החוק הזה.

פרץ סגל: הראייה של החוק והתפיסה שעומדת ביסודו איננה מדברת על מצב של כפייה אלא על הרחקה.

שלמה דיכובסקי: אני יודע היטב.

פרץ סגל: כיוון שמדובר בעניין של הרחקה, בעניין הזה גם ערכאה אזרחית רשאית לעשות את זה.

פרץ סגל: אלא משום כבוד נתנו את זה לבית הדין הרבני הגדול, שהוא יהיה זה שבשם הציבור ירחיק את אותו אדם שאיננו נשמע לתלמידי חכמים שיושבים בבית הדין הרבני הגדול.

פרץ סגל: לכן, כשבאתי בהצעה שלי לתבוע 24 חודש, לא התכוונתי לומר שבאותו מועד ייקבע פסק דין שכופים עליו.

פרץ סגל: ודאי שלא שכופים עליו, אני יודע את הפסיקה של הרב חיים פלאג'י, שלא התקבלה בעניין הזה.

פרץ סגל: אלא הכוונה שלי היא שבמקרה הזה, שמכיוון שיש רגליים לדבר שכבר לא יחזרו לחיות יחד, הרי שזו עילה לבצע את ההרחקה.

פרץ סגל: זאת הכוונה.

שלמה דיכובסקי: אני עצמי נתתי פסקי דין גם בדרגות פחותות, אבל זה במקרים מיוחדים.

פרץ סגל: אני מסכים, לכן החוק יקבע חזקה.

פרץ סגל: החזקה בחוק תאמר שכאשר עברו כך וכך חודשים – י"ח חודש, כמו שקבע הרב חיים פלאג'י - בית הדין ייתן את הדבר הזה.

שלמה דיכובסקי: ידון בית הדין.

תמי סלע: אני רוצה להבהיר מה הנוסח, שלפי הצעת היושב ראש יהיה לישיבה הבאה – אם עכשיו אין הצבעה.

תמי סלע: ההוראות שהיום מצויות בסעיף 4, שמדברות על סידור גט ודיון בצו ההגבלה, יתייחסו גם לפסק דין שכופה ומחייב וגם לפסק דין שניתן בלשון אחרת.

תמי סלע: זאת אומרת, ידברו על פסק דין ויקבעו שהתקופה למועד סידור הגט תהיה לא יאוחר מ-45 ימים מיום מתן פסק הדין, ואם לא סודר הגט – יקיים בית הדין בתוך 15 ימים מאותו מועד דיון במתן צו הגבלה.

תמי סלע: חשוב להדגיש שזה הרבה יותר מאשר החוק היום נותן – היום זה 30 יום, ופה זה יוצא 60 יום, גם לפי המועדים המחמירים.

תמי סלע: תהיה הוראה שתאמר שאם לא ניתן צו הגבלה, רשאי יהיה בעל דין להגיש ערעור לבית הדין הגדול, שידון במתן צו הגבלה בתוך 60 יום.

דוד רותם: שייתן החלטה בעניין צו ההגבלה בתוך 60 יום.

מיכל לאב-שורץ: סתם הכפלנו את המועדים.

מיכל לאב-שורץ: מה עשינו?

בת-שבע שרמן-שני: גם הכנסנו המלצה וגם יכולת לערער.

קריאות: - -

דוד רותם: אני לא רוצה להוציא אף אחד, זה ארגוני נשים.

עתניאל שנלר: תמי, אני רוצה להתייחס למה שאת מציעה.

עתניאל שנלר: יש כאן שתי בעיות שאני חייב לומר אותן.

תמי סלע: אני מנסחת רגע את מה שעלה פה כהצעת יושב הראש.

עתניאל שנלר: אז אני רוצה להתייחס להצעת יושב הראש.

תמי סלע: יש רק עוד עניין.

תמי סלע: אם אנחנו קובעים שלא ניתן צו הגבלה אז רשאי בעל דין לערער ויהיה דיון בבית הדיון הרבני הגדול, אין טעם בסעיף (ג1), שבו יש את דיוני המעקב.

תמי סלע: אמרנו: ניתן צו הגבלה - יתקיימו דיונו מעקב, בהנחה שפסק דין לא קוים למרות שניתן צו הגבלה, כדי לראות אם צריך לשנות את צו ההגבלה, להחמיר אותו, עד שיקוים פסק הדין; במקרה שלא ניתן צו הגבלה - אם זה עולה לבית הדין הגדול, אין טעם שבית הדין האזורי ימשיך ויקיים את דיוני המעקב, כי עכשיו זה עלה דרגה.

תמי סלע: אז את זה אני צריכה להוריד.

תמי סלע: זה עניין אחד.

תמי סלע: הייתה פה גם הוראה, שעלתה כהצעה ולא הבנתי אם זה נכנס או לא, של עילת פנייה לבית הדין הרבני הגדול.

תמי סלע: לאו דווקא לקרוא לזה ערעור, כי זה לא ערעור על שום החלטה, אלא זאת עילה לפנות בגין חלוף תקופה מסוימת.

דוד רותם: לא בחוק הזה.

בת-שבע שרמן-שני: זה נכון גם ב"לא ניתן צו הגבלה".

בת-שבע שרמן-שני: לא כערעור, אלא עילת פנייה.

בת-שבע שרמן-שני: הם יכולים לא לדון ולא להחליט, אז גם זה לא ערעור.

מיכל לאב-שורץ: אפשר באותה הזדמנות גם להחזיר סמכות לבתי המשפט האזרחיים.

עתניאל שנלר: כולם פה מדברים, אני לא מצליח להבין על מה אתם מדברים.

דוד רותם: רבותי, עכשיו אני מבקש דממה.

דוד רותם: חבר הכנסת שנלר רוצה להבין על מה אנחנו מדברים.

תמי סלע: ניתן פסק דין – כל סוג של פסק דין, בכל לשון - בתוך 45 ימים מיום מתן פסק הדין ייקבע מועד לסידור גט.

תמי סלע: לא ניתן הגט במועד סידור הגט, צריך להתקיים תוך 15 ימים דיון במתן צו הגבלה.

תמי סלע: לא ניתן צו הגבלה, רשאי בעל דין – ופה זאת לא חובה, זה תלוי בבעל דין לפי מה שהוחלט פה בינתיים - להגיש ערעור על כך לבית הדין הגדול.

תמי סלע: בית הדין הגדול ידון - ויושב ראש הוועדה הציע: ידון ויחליט - תוך 60 ימים.

תמי סלע: אני מציעה לעשות הבחנה בין מועד הדיון, לתת גם 15 ימים להחלטה, אבל זה לשיקולכם.

תמי סלע: זה שלב אחד.

תמי סלע: אם ניתן צו הגבלה, וזה כבר היום הנוסח, כפי שאושר בדיונים הקודמים, ובעקבות מתן צו ההגבלה לא קוים פסק הדין, כי גם זה הרי קורה, אז בית הדין צריך להמשיך ולקיים דיוני מעקב כל 90 יום, לפי הנוסח כרגע, עד שיקוים פסק הדין.

תמי סלע: אם לא ניתן צו הגבלה, כיוון שזה עולה לבית הדין הרבני הגדול והוא אמור לתת החלטה, פה צריך לחשוב איך, כי יכול להיות שהוא ייתן החלטה לא לתת צו הגבלה ואז עדיין צריך להמשיך בדיוני מעקב.

עתניאל שנלר: הוא יצטרך את דיוני המעקב.

מיכל לאב-שוורץ: אין נוודא שיהיו דיוני מעקב?

דוד רותם: לדיינים יהיה פנקס בכיס והם - - -

מיכל לאב-שוורץ: אנחנו הצענו הרבה יותר טוב מפנקס.

דוד רותם: אני יודע שהצעתם, תביאו כסף.

מיכל לאב-שוורץ: זה לא כל כך הרבה כסף.

מיכל לאב-שוורץ: למה לא להקים מערכת ממוחשבת?

יוסף וסרמן: זה לא תפקיד הדיינים, זה תפקיד המזכירים.

תמי סלע: צריך אולי לומר שאם לא ניתן צו הגבלה ולא הוגש ערעור - אז ימשיכו דיוני המעקב כפי שזה קבוע היום בחוק.

תמי סלע: אם כן הוגש ערעור – בית הדין הרבני הגדול הוא שיעקוב.

תמי סלע: זה כבר בידיו והוא זה שיקיים מעקב, אולי במתכונת יותר של 90 ימים.

דוד רותם: אני מבקש שקט.

דוד רותם: כן, חבר הכנסת שנלר.

עתניאל שנלר: אני מודה לאדוני על ההצעה ורוצה להתייחס אליה.

עתניאל שנלר: באשר למנגנון המוצע - שניתן פסק דין - לוחות הזמנים שנקבעו והמעקב מקובלים לחלוטין מבחינתי.

עתניאל שנלר: לגבי מצב שבו לא ניתן צו הגבלה – אני מקבל בהחלט את "רשאי לערער לבית הדין".

עתניאל שנלר: אני רוצה להצטרף לאמרה שאי-אפשר לדרוש מבית הדין הגדול זמן לכתיבת הפסק בצורה שנאמר, זה גם לא נדרש מבית משפט עליון.

עתניאל שנלר: אין בשום חוק שאני מכיר, כמעט, חובה לקבוע כך וכך.

עתניאל שנלר: אני חושב צריך להיות יותר רכים בעניין הזה לגבי בית הדין הגדול לכתיבה.

עתניאל שנלר: אני רוצה לבקש להוסיף מעקב של בית הדין הגדול עצמו כל 120 יום, אחרת זה יישאר תקוע - - -

דוד רותם: אחרי 120 יום?

דוד רותם: אחרי 90 יום.

עתניאל שנלר: 90 יום, לא חשוב.

עתניאל שנלר: אני רק אומר שבית הדין הגדול גם כן יערער.

תמי סלע: אז מה אתה מציע?

תמי סלע: דיון תוך 60 בהחלטה - - -?

עתניאל שנלר: מה מפריע לי?

עתניאל שנלר: שני דברים קטנים מפריעים לי, ממש קטנים.

עתניאל שנלר: אחד, מפריע לי שאם זה יהיה הניסוח, אני לא בטוח שלא יימשכו הדיונים עד אין קץ, כי החוק לא שם סוף לדיון אלא מרגע ההחלטה.

עתניאל שנלר: אם ברור שאתה חייב לתת סנקציות תוך 45 יום, אני לא משוכנע שבית הדין יזדרז לתת החלטה.

עתניאל שנלר: לכן סברתי שאולי יש מקום להציע שעד שילכו לערעור לבית הדין ניתן גם לבית הדין האזורי עוד תקופת מעקב, של עוד 45 יום, כך שהוא יוכל לעקוב אחרי המימוש של צו ההגבלה שהוא נתן.

דוד רותם: אתה יודע מה האסון הכי גדול?

דוד רותם: ששני בתי דין, בשתי ערכאות, דנים בתיק אחד.

דוד רותם: מה שקורה זה, שלפי ההצעה שלך זה יהיה גם בבית הדין הגדול וגם בבית הדין האזורי.

עתניאל שנלר: הוא לא יוכל להגיש לעליון עד אחרי התקופה השניה, זו ההצעה.

דוד רותם: זאת אומרת, להאריך את זה עוד יותר.

עתניאל שנלר: הערה אחרונה - אני מבקש עוד פעם לחשוב היטב האם אנחנו חושבים שזה יהיה הכרחי שהזמן יהיה אחוד – זה בעצם 60 יום, 45 פלוס 15 - ולא 90 יום או 105 יום, כמו שביקש הראשון לציון.

דוד רותם: האם אנחנו בטוחים?

דוד רותם: כן, אני בטוח.

עתניאל שנלר: אתה בטוח.

דוד רותם: אתה לא בטוח, אני יודע.

עתניאל שנלר: אני בטוח שזו תהיה שגיאה, מסיבה פשוטה - אני רוצה לתת מחויבות מלאה, במלוא מובן המילה, של נשיא בית הדין הרבני הגדול למול הרכבי בתי הדין לנהוג על פי החוק.

דוד רותם: איזה נשיא בית הדין?

עתניאל שנלר: הרבני הגדול.

דוד רותם: הנוכחי.

עתניאל שנלר: הנוכחי.

דוד רותם: ומה יקרה בעוד שנה וחצי, כשיחליפו את נשיא בית הדין הרבני הגדול?

עתניאל שנלר: השם ישמור.

מיכאל איתן: אני רוצה להעיר שהמועדים האלה, שחבר הכנסת שנלר מדבר עליהם, הם הצעה של בחינה של ישימות החוק הזה.

מיכאל איתן: החוק הזה הוא אופרטיבי, כדי לתת כלים לבתי הדין הרבניים לתת את צווי ההגבלה האלה.

מיכאל איתן: הנשיא רואה את התיקים, הוא רואה כמה זמן זה לוקח.

מיכאל איתן: ניתחנו את זה עם הדיינים ואנחנו יודעים שהזמנים האלה, שניתנו על-ידי חבר הכנסת שנלר ולא הזמנים האחרים, הם הזמנים שיכולים לעבוד יותר טוב בשביל המסורבות.

מיכאל איתן: אז אדוני אומר דברים אחרים – אני רוצה שייקח לתשומת ליבו שאנחנו חושבים אחרת, כי אנחנו יודעים אחרת.

דוד רותם: אוקיי.

דוד רותם: בבקשה, בת-שבע.

בת-שבע שרמן-שני: אני רוצה קצת לצאת מהחוק הזה ולהגיד שכל המועדים שנקבעים פה – אני חוזרת למה שאמרתי בדיון הראשון בקריאה לחברי הכנסת - וכל הקציבה שנעשית פה, זה מיום שיש פסק דין בכל לשון.

בת-שבע שרמן-שני: אנחנו שומעים על מישהו שחיכה 15 שנה, אנחנו מכירים את התיקים, אנחנו יודעים שבית הדין, כשהוא רוצה, יודע לנסח פסק דין בכל לשון, גם בלא לשון, גם להגיד: אנחנו מציעים לצדדים להתדיין ויחזרו אלינו; הצדדים ידונו לפי הצעת בית הדין, כשהצעת בית הדין היא להתגרש אבל לא כתוב את זה בפסק הדין, אז זה לא לשון.

עתניאל שנלר: זו הטענה שלי, ללוח זמנים.

בת-שבע שרמן-שני: זו המהות של התיקים, זה מה שיקרה אם נכריח את בית הדין - - -

דוד רותם: את יודעת מה הבעיה?

דוד רותם: את מנסה להכניס הכול בחוק הזה.

בת-שבע שרמן-שני: לא, לא, לא להכניס לחוק הזה.

בת-שבע שרמן-שני: בגלל זה אמרתי שזו קריאה לחברי הכנסת.

דוד רותם: תגישו הצעת חוק.

בת-שבע שרמן-שני: אנחנו לא מגישים הצעות חוק, חברי הכנסת מגישים.

עתניאל שנלר: בת-שבע ייצגה אותי עכשיו, על אף שלא שילמתי שכר עורכי דין, כי בדיוק מזה אני מפחד.

עתניאל שנלר: אם הרב עמר אומר:

עתניאל שנלר: בתום הזמן הזה אנחנו הולכים להפעיל צווי הגבלה – זה צווי הגבלה; אם אנחנו מכניסים אותם לסד - הם לא ייתנו שום צווים לשום דבר, הם לא יגמרו פסקי דין.

עתניאל שנלר: אז מה הרווחנו?

עתניאל שנלר: את מי ניצחנו פה?

דוד רותם: יהיה מי שילך לבג"ץ בעניין ואז - - -

עתניאל שנלר: אי-אפשר ללכת לבג"ץ.

דוד רותם: אפשר, אפשר, תאמין לי.

שלמה דיכובסקי: גם בג"ץ קורא את החוק.

דוד רותם: רבותי, אני רוצה להגיד לכם משהו, כמות הבג"צים שהגשתי נגד בתי דין רבניים – אם הייתה לי כזאת כמות של דולרים הייתי איש עשיר.

עתניאל שנלר: בכמה מהם זכית?

דוד רותם: כמעט בכולם.

דוד רותם: תמיד היו אומרים לי: אחרי ההפסקה.

מיכאל איתן: בשנה שעברה הוגשו 93 בג"צים, מתוכם התקבלו שלושה.

בת-שבע שרמן-שני: על אלה אני בוכיה.

בת-שבע שרמן-שני: בית המשפט העליון לא מתערב במה שקורה בבית הדין הרבני, נקודה.

בת-שבע שרמן-שני: לא צריך לתלות יהבנו בבית המשפט העליון.

בתיה כהנא דרור: כולנו היינו רוצים מועדים קצרים יותר, אנחנו פשוט ריאליים ואנחנו יודעים שבית הדין לא יסכים ואז ההצעה תיפול.

דוד רותם: ההצעה לא תיפול.

עתניאל שנלר: ההצעה תעבור, רק לא יהיו פסקי דין.

דוד רותם: יש לכם טעות - בתי הדין הפסיקו להצביע פה.

בתיה כהנא דרור: אנחנו רוצים שזה באמת ישפר את מצבן של מסורבות הגט - -

עתניאל שנלר: בכוח לא רוצים לשפר.

בתיה כהנא דרור: - - וברגע שלא תהיה הסכמה לא נצליח להעביר את זה.

בתיה כהנא דרור: אנחנו לא תמימות.

מיכאל איתן: כיוון שכך, אנחנו מסכימים לנוסחה כפי שאמרה עורכת הדין בת-שבע.

מיכאל איתן: אנחנו מקבלים את הנוסח "יקבע" במקום "רשאי" או "ידון" תמורת המועדים האלה, כדי שאפשר יהיה לפעול.

מיכאל איתן: אנחנו מסכימים לכך, אנחנו לא מתנגדים, אבל תסכימו למועדים שנוכל לפעול ולא בסד מועדים שהוא בלתי אפשרי.

בתיה כהנא דרור: המועדים הנתונים בחוק זה בסדר?

מיכאל איתן: המועדים שהגענו להסכמה על-ידי הדיינים הבכירים, שאמורים להפעיל אותם.

דוד רותם: חבר הכנסת שנלר, אמרתי לך לאיזה תאריכים אני אסכים.

עתניאל שנלר: ממה שהבטחתי לא שיניתי מילימטר.

קריאות: - - -

דוד רותם: אפשר לבקש מהנשים להתווכח בחוץ?

דוד רותם: רבותי, תודה רבה.

דוד רותם: אנחנו נכין ניסוח, נציע אותו ונקיים דיון נוסף ואז נצביע.

עתניאל שנלר: אתה עושה עוד דיון או רק הצבעות?

דוד רותם: יהיה לי נוסח, צריך לקרוא אותו.

דוד רותם: לכמה הגענו, 75 יום?

דוד רותם: יש לי פה טענות שהתאריכים שאני רוצה לקבוע קצרים מדי.

דוד רותם: גם בתיה וגם בת-שבע חושבות שצריך להאריך את התאריכים.

בתיה כהנא דרור: לא, מה פתאום?

בת-שבע שרמן-שני: חס וחלילה.

בת-שבע שרמן-שני: אני חושבת שגם אם נאריך זה לא יעזור.

בתיה כהנא דרור: אני פשוט חושבת שבית הדין צריך להסכים כדי שזה יעבור.

בת-שבע שרמן-שני: בתיה מאמינה שאם הם יסכימו זה יעבור; אני מאמינה שגם אם הם יסכימו זה לא ימומש.

פרץ סגל: כפי שאדוני פתח ואמר, שיש בעיה שבית הדין לא נותן פסקי דין, וכפי שהצביעה עכשיו חברתי, בת-שבע שרמן, זה באמת הקושי שנשאר בפסק הדין.

פרץ סגל: כלומר, אם התוצאה תהיה במסלול הזה יש חשש אמיתי שלא יינתנו פסקי דין.

פרץ סגל: לכן אני חוזר להצעה המקורית שלי, ואני מהרב דיכובסקי, שיש לו שיג ושיח עם כל גדולי הדור, שיראו האם אפשר לקבוע בחוק תקופת זמן שמעבר לה צריך לראות אותה כתקופה שצריך לתת פסק דין לגירושים.

פרץ סגל: כלומר, לא יכול להיות מצב ששנים על גבי שנים שאנשים חיים בנפרד, כפי שכתב רב חיים פלאג'י בעניין הזה ו- - -

שלמה דיכובסקי: בית הדין צריך לתת פסק דין, למה לגירושים?

פרץ סגל: פסק דין - אין לי בעיה, אבל שתהיה הוראה שתחייב את בית הדין כעבור זמן מסוים, כשרואים שאין סיכוי לשלום בית וכבר דנים כך וכך זמן, לתת פסק דין.

שלמה דיכובסקי: אני מסכים אתך.

פרץ סגל: שזה ייכלל בנוסח הבא, ואני סומך על הרב דיכובסקי בעניין הזה שיביא - - -

דוד רותם: לא הבנתי, לא כתוב בשולחן ערוך שדיינים צריכים לתת פסק דין בזמן?

דוד רותם: אתה אומר שנכתוב את זה בחוק כי את שולחן ערוך הם לא מכירים.

דוד רותם: תודה רבה, רבותי.

דוד רותם: אני נועל את הישיבה.