ועדת המשנה לתחבורה ציבורית, כנסת 18, פרוטוקול מספר 4, 2011-12-01 12:00

ישראל אייכלר: שלום וברכה, ברוכים הנאספים לישיבת ועדת המשנה לתחבורה הציבורית של ועדת הכלכלה של הכנסת, אנחנו נדון היום בתחבורה הציבורית במחוז ירושלים.

ישראל אייכלר: יהיה דיון גם בוועדת הכלכלה, בראשות יושב-ראש ועדת הכלכלה, בעניין השינויים בתל-אביב עליהם אנחנו רוצים לקיים ישיבת מעקב.

ישראל אייכלר: בעניין ירושלים אנחנו רוצים להקדים דיון לביצוע כדי שלא נעמוד בפני מצב שעמדו בו תושבי תל-אביב שמצאו את עצמם ברפורמה שעד היום הם לא יכולים להתרגל אליה, והיו הרבה טענות שעדיין נמשכות.

ישראל אייכלר: כל השיטה שנקראת שיטת "המעברים", היא שיטה נוחה מאוד, הגיונית מאוד ולוגית מאוד, ואומרים שהיא מקובלת בעולם.

ישראל אייכלר: אני יודע שיש מדינות בעולם, כמו ארצות-הברית, בהן ערים שלמות בנויות בשיטת הפרוסות – קווי אורך וקווי רוחב – כך שאין בעיה לעשות בשיטת "המעברים" תחבורה ציבורית יעילה מאוד.

ישראל אייכלר: הארץ הזאת נבנתה בצורה אחת לגמרי, גם בגלל הטופוגרפיה של ההרים והערים, כך שאין צורה מסודרת כל כך של קווי אורך וקווי רוחב, ולכן שיטת "המעברים" מקשה מאוד על ילדים קטנים, אמהות עם תינוקות, ואנשים מבוגרים וקשישים.

ישראל אייכלר: עם כל הכבוד לדור הצעיר, שכולנו רוצים להימנות עליו עדיין, רוב האזרחים הם לא בגיל שבדילוג רגליים קלות עוברים מרכבת לאוטובוס, מאוטובוס לאוטובוס.

ישראל אייכלר: פעם אמרו: "העולם שייך לצעירים", ומסתבר שהעולם מורכב קצת יותר וצריך אותו גם לאחרים.

ישראל אייכלר: לדעתנו, שיטת "המעברים" היא שיטה טובה מאוד מבחינה תיאורטית וקשה מאוד לביצוע מעשי – יש מקומות שהם בסדר עם השיטה ויש מקומות שממש לא.

ישראל אייכלר: ולכן אנחנו צריכים לחשוב מחדש על השיטה הזו והעליתי את זה גם בוועדת הכלכלה, ונשוב ונדון בה כי בדברים טכניים אין תורה מסיני שכך צריך להיות.

ישראל אייכלר: אחד הנושאים שאני רוצה לדבר עליהם היום וכולכם מוזמנים להשתתף בדיון, הוא המולך שדורש קורבנות אדם שנקרא: נת"צים, נתיבי תחבורה ציבורית, שנעשים במרכז כביש סואן.

ישראל אייכלר: זו טרגדיה שהתחילה בתל-אביב בשנות ה-80, כמדומני, ונהרג בה אדם מפורסם דווקא, המו"ל ועורך "ידיעות אחרונות", נח מוזס.

ישראל אייכלר: וחשבתי כבר אז שהגיע הזמן, כאשר עושים נתיב של אוטובוסים בכביש סואן, לחשוב גם על הולך הרגל הקשיש או הצעיר שצריך לעבור כמה מעברי חציה כדי להספיק את האוטובוס, והנה הוא רואה את האוטובוס ויודע שלאוטובוס הבא ייקח זמן להגיע, והוא מתפתה מאוד לעבור את הכביש באור אדום, והוא נפגע ונהרג.

ישראל אייכלר: כמובן שצריך להגיד, ואנחנו אומרים, שצריך לחנך את הציבור.

ישראל אייכלר: יש מקומות בעולם שבהם יש רכבות פתוחות ואפשר להפיל אדם אל פסי הרכבת, והוא לא יכול לעשות דבר וזה בסדר, כי אנשים חונכו לעמוד בצד.

ישראל אייכלר: אבל פה בארץ, אני לא יודע אם רק אצלנו אבל אנחנו הראשונים שלימדו חז"ל, שכל המקיים נפש אחת מישראל כאילו קיים עולם מלא – אז אסור להקריב קורבנות אדם בשביל רעיון תחבורתי.

ישראל אייכלר: בירושלים למשל, בכביש גולדה מאיר, בכל חודש כמעט יש תאונה ורק בנסי נסים אנשים שורדים ונשארים פצועים ולא הרוגים.

ישראל אייכלר: אם היו עושים את אותו כביש מלכתחילה, כביש רמות, כביש גולדה מאיר, רחב מספיק ועם שני נתיבי תחבורה ציבורית – אחד בצד ימין ואחד בצד שמאל, זה היה יעיל יותר גם לאוטובוסים.

ישראל אייכלר: כי היום, כשיש רק שני קווים, אם אוטובוס אחד עומד בתחנה, כל השיירה אחריו לא יכולה לזרום.

ישראל אייכלר: ולדעתי עדיין לא מאוחר לפרק את הנתיב הזה לשני נתיבים, לנתיב תחבורה ציבורית בצד ימין ולנתיב תחבורה ציבורית בצד שמאל, כדי שהולכי הרגל ונוסעי האוטובוסים – שהם הרוב, יוכלו לעמוד במדרכות הרחבות ולא במדרכה צרה.

ישראל אייכלר: באופן אוטומטי כשמאות אנשים שמשתמשים בתחבורה הציבורית עומדים במדרכה צרה - - - זה כמעט בלתי אפשרי שילד כלשהו לא ירד לכביש.

ישראל אייכלר: אז אני מבקש להעלות את זה כבר לדיון, ולשמוע את עצתכם החכמה כאנשים מקצועיים שעוסקים בעניין יותר מכולנו.

ישראל אייכלר: ובעיקר, נשמע מתי אמורה להיות הפעימה, ולכן אני רוצה לתת את רשות הדיבור הראשונה לאנשי משרד התחבורה שהגיעו לכאן.

ישראל אייכלר: הגברת נעה אבירם, ממונה תחבורה ציבורית במחוז ירושלים, בבקשה.

נעה אבירם: השינויים בתחבורה הציבורית נעשים בפעימות כפי שנעשו בעבר, בדרך כלל על בסיס גיאוגרפי.

נעה אבירם: אני מניחה שהכוונה פה היא לפעימה המתוכננת בשכונות דרום-מערב העיר, ואם מדברים על לוחות זמנים אז אני אשים אותם בצד כרגע, כי אנחנו רוצים קודם כל לראות שניתנת רמת שירות טובה ברכבת הקלה ורק אז לעשות שינויים כלשהם, שמותנים בכך, במערך התחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: אם תורשה לי הערת ביניים, את כיוונת פה לדעת איגוד הסטודנטים "בצלאל" שכותבים: אנו סבורים שאין לבצע את פעימת דרום-מערב העיר או כל שינוי אחר בקווים הנוכחיים, ללא הגבלת התדירות של הרכבת הקלה לחמש דקות בשעות השיא או ל-12 דקות בשעות השפל.

ישראל אייכלר: לזה התכוונת?

נעה אבירם: אני לא רוצה להגיד חמש דקות או 12 דקות, אבל אנחנו מדברים קודם כל על רמת שירות גבוהה מבחינת תדירות ואמינות.

נעה אבירם: כל זה הוא תנאי בסיס לכל שינוי שמתוכנן במערך הקווים.

ישראל אייכלר: אודות השינוי נבקש מדוד קנטרוביץ, ראש תחום תכנון תחבורה ציבורית, תוכנית אב לתחבורה ירושלים, בבקשה.

דוד קנטרוביץ: השינוי המתוכנן מתייחס בעיקר לשכונות בדרום-מערב ירושלים – קרית יובל, בית וגן, קרית מנחם, עיר גנים, הדסה עין-כרם, עין כרם, בית הכרם – והכוונה היא להביא את כל האזור הזה לתצורה הסופית של הקווים בשלב הראשון.

דוד קנטרוביץ: בשלב השני, בפעימה הבאה, הכוונה היא לשנות את כל מערך הקווים בירושלים בהתאם לתוכנית הסופית.

ישראל אייכלר: ומה התוכנית?

דוד קנטרוביץ: התוכנית כוללת הרבה מאוד מרכיבים, זה יהיה תיאור בעל-פה אבל - - -

ישראל אייכלר: בשביל מה התכנסנו לדיון, בשביל לשמוע את מה שאמרת עד עכשיו?

ישראל אייכלר: ודאי שלא.

ישראל אייכלר: התכנסנו לדיון כדי לדון בתוכנית.

דוד קנטרוביץ: התוכנית כוללת מערך של קווי אוטובוס – ואני מדבר על קווי האוטובוס כי זה תחום העיסוק שלי – כולל קווים אורכיים, קווים מהירים, על ציר המת"צ, מסלול תחבורה ציבורית, שנבנה והוא הציר הכחול.

דוד קנטרוביץ: התוכנית כוללת קווים שכונתיים ומזינים לרכבת הקלה, וכוללת קווים משלימים שמספקים את כל יתר השירות בעיר, שהוא שירות משכונה לשכונה, שירות ליעדים נוספים, ליעדים משניים, לאזורי-תעשייה וכן הלאה.

דוד קנטרוביץ: כל המערך כולו משתלב למערכת תחבורה ציבורית אחת יחד עם הרכבת הקלה.

ישראל אייכלר: ואיך עושים את זה?

דוד קנטרוביץ: קודם כל, אנחנו עושים את זה כבר משנת 2008.

דוד קנטרוביץ: כבר בשנת 2008 התחלנו בביצוע השלבים, בביצוע השינויים בתחבורה הציבורית, ביצענו כבר פעימות משמעותיות בעיר, ולמעשה אנחנו עומדים עכשיו בפני שני השלבים הסופיים.

ישראל אייכלר: דיברת על דרום-מערב העיר, אז תן לנו את התמונה – איך זה ייראה, כדי שהצופים והציבור יידעו מה צפוי להם בפעימה הזאת ואם תוכל להיות ממוקד יותר.

ישראל אייכלר: אני מבין שקשה לך לפרוש פה עכשיו את כל המחוז, הנה תן לנו פירוט של הקווים שיהיו, לאן הם יגיעו ומאיפה ייצאו.

דוד קנטרוביץ: יש כמה דברים שוליים בפעימה, אבל רוב הקווים שמשרתים היום את השכונות האלה יסיימו את מסלולם בתחנת הר הרצל של הרכבת הקלה, יהפכו להיות קווים מזינים בתדירות הרבה יותר גבוהה מהתדירות שבה הם פועלים היום, וייתנו שירות אל הרכבת הקלה ושירות פנים-שכונתי בתוך האזורים שלהם.

דוד קנטרוביץ: אני מדבר על שכונת קרית-יובל, קו 18 של היום יהפוך להיות קו מזין, וכן קווים 20, 23, 27 יהפכו להיות קווים מזינים, ולמעשה כל האזור יתחיל לקבל קווים מזינים אל הרכבת הקלה בתדירות מוגברת, בתדירות שמתוכננת למצב הסופי.

ישראל אייכלר: אני מודה לך, ותרשה לי אם נצטרך לחזור אליך במהלך הדיון.

ישראל אייכלר: יש מישהו מתושבי קרית יובל, עיר גנים, מערב העיר, בית וגן, שרוצה לדבר או שמכיר את הנושא?

מרדכי פדר: כבוד הרב, יש לי תוכנית מעודכנת ל-12.10.2009 ואם זה לא השתנה הרבה, יש פה עשרה קווים שמתוכננים להיות קווים מזינים מדרום-מערב העיר.

מרדכי פדר: אני יכול לעבור עליהם אחד-אחד, אם ברצונך: קו אחד הוא גבעת משואה – הר הרצל, קו שני הוא רמת שרת – יפה נוף, יפה נוף הוא בית "יד שרה", קו שלישי הוא עין כרם – יפה נוף, קו רביעי הוא הר הרצל עד עיר גנים – בית-ספר למדעים, קו חמישי הוא רחוב שטרן עד הר הרצל, קו שישי הוא הצד השני של הר הרצל – גבעת משואה, יש עוד קו משטרן עד הר הרצל, קו שמיני הוא הדסה עין-כרם – הר הרצל, קו תשיעי הוא רמת בית-הכרם סיבובי, והקו האחרון הוא רמת שרת – מלחה.

ישראל אייכלר: אני מודה לך על האינפורמציה ועוד נדבר.

ישראל אייכלר: שמעתי פה את המילים "הדסה עין-כרם", וזה הופך את נושא השילוב של הרכבת הקלה עם האוטובוסים לבעייתי, כי להדסה נוסעים בדרך כלל אנשים שלא שמחים לנסוע לשם, הם יכולים להיות אנשים שמחים אבל גם חולים, נכים, נכים זמנית, שצריכים לנסוע לבית-החולים.

ישראל אייכלר: אין אפשרות לתת להם אוטובוס מן השכונות שלהם בעיר ישירות להדסה, בלי להזדקק לרכבת הקלה?

דוד קנטרוביץ: בית-חולים הדסה עין-כרם יקבל שירות נוסף, זה לא הקו היחיד.

דוד קנטרוביץ: יש קו אחד שהוא קו מזין לרכבת וישנם לפחות עוד שני קווים שאני זוכר כרגע, שהם לא לרכבת הקלה אלא לשכונות אחרות בעיר.

ישראל אייכלר: והם ימשיכו לפעול?

דוד קנטרוביץ: הם ימשיכו לפעול גם במצב הסופי.

ישראל אייכלר: אתה זוכר את המספרים שלהם?

ישראל אייכלר: אולי את זוכרת?

נעה אבירם: קו 27.

דוד קנטרוביץ: קו 27 הופך להיות קו מזין.

דוד קנטרוביץ: קו 19 ממשיך לפעול, קו 12 ממשיך לפעול, ויש קו נוסף – נועה מזכירה לי עכשיו – קו 16 שימשיך לפעול להדסה עין-כרם, כך שבית-החולים ממשיך לקבל שירות.

ישראל אייכלר: לכל השכונות?

דוד קנטרוביץ: להרבה שכונות.

דוד קנטרוביץ: אני לא יכול לומר לכל השכונות אבל להרבה שכונות.

ישראל אייכלר: יש מי שרוצה להתייחס למערב העיר?

יגאל מלכיאל: אני יגאל מלכיאל, תושב פסגת זאב אבל אחר הצהריים אני מגיע ממערב העיר.

יגאל מלכיאל: מדברים כאן על התחבורה הציבורית ועל זה שכל האוטובוסים יגיעו עד לרכבת, הרכבת יכולה להכיל 500 איש, אבל כבר בתחנה הראשונה הכול מלא ומה קורה בהמשך הדרך?

יגאל מלכיאל: מישהו שם לב לזה?

יגאל מלכיאל: אנשים שרוצים לנסוע ברכבת עד פסגת זאב, כבר באמצע הדרך אין להם מקום.

יגאל מלכיאל: החשיבה שהאוטובוסים המזינים יגיעו עד לתחנה הראשונה של הרכבת לא מספיקה, וזו הנקודה.

ישראל אייכלר: העלית נקודה חשובה מאוד, ואני רוצה שכאשר נדבר על פסגת זאב תזכיר לנו, כי קיבלתי הרבה תלונות מתושבי פסגת זאב שמאבדים את האוטובוסים שלהם ונדון על זה אחר כך.

ישראל אייכלר: ערן אברמוביץ, רכז התחבורה הציבורית באגודת הסטודנטים של "בצלאל" ונציג התאחדות הסטודנטים ביקש להתייחס לנושא הזה, בבקשה.

ערן אברמוביץ: אני ואיתי גוטלר – יושב-ראש אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית, רוצים לדבר באופן כללי על מצב המערכת כרגע, על כל הכישלונות הקיימים, וגם לגבי מה שקורה במיוחד עם ציבור הסטודנטים.

ערן אברמוביץ: קודם כל יש לנו בעיה עם נושא כרטיס ה"רב-קו" שנועד כביכול להטענה, והוא מוגבל בעצם לשמונה חוזים.

ערן אברמוביץ: כל חוזה הוא ערך צבור – כמו שקורה בגוש דן – שזה טעינה של שווי כסף, או כרטיסיות, כפי שקורה בשאר חלקי הארץ.

ערן אברמוביץ: זה לדעתנו מצב בלתי נסבל, ודובר במשרד התחבורה שמקימים מרכז סליקה ארצי של ה"רב-קו", לפיה יעבדו בשיטת ערך צבור בכל הארץ.

ערן אברמוביץ: לצורך הדוגמה, אתה מטעין על הכרטיס 100 שקלים וסטודנט מקבל עוד 33%, זאת אומרת יותר מ-100 שקלים, ושווי הנסיעה יורד מהכרטיס – זו שיטה פשוטה הרבה יותר.

ערן אברמוביץ: אני באופן אישי נתקלתי בלא מעט פעמים שנהג – במקרה נהג של "אגד", ולא שאני "מלכלך" על "אגד" – הוריד לי את הכרטיסייה הלא-נכונה וגרם לי נזק כלכלי, ויש לנהגים בעיה לתת זיכוי כי צריך להטעין רק משתי נסיעות ואילך.

ערן אברמוביץ: בנוסף, הפריע לאנשים מסוימים שאין מידע לציבור על האפשרות להנפיק "רב-קו" אנונימי.

ערן אברמוביץ: קורה הרבה פעמים שאנשים ניגשים לנהג ומבקשים כרטיס בלי הפרטים המזהים שלהם, ובגלל שהנהגים לא יודעים או שאין להם את הכרטיס, הם אומרים, לא, אתה לא יכול.

ערן אברמוביץ: אין ספק שהכנסת חייבת לפעול - - -

ישראל אייכלר: גם בשבילי זה חידוש.

ישראל אייכלר: הוא מקבל את הכרטיס בלי הנחות, כאילו תשלום במזומן?

ערן אברמוביץ: בלי הנחות וזה כרטיס אנונימי – לא יודעים מי זה, מתי הוא עלה, מתי הוא ירד, לא יודעים כלום.

ישראל אייכלר: הוא כמו ה"רב-קו"?

ערן אברמוביץ: זה "רב-קו" אנונימי, ללא תמונה, ואם הוא הולך לאיבוד אז - - -

ישראל אייכלר: אבל אין אפשרות ל"חופשי-חודשי" או משהו כזה?

ישראל אייכלר: רק לנסיעה אחת, אתה מתכוון?

ערן אברמוביץ: הוא יכול להטעין על זה ערך צבור.

ישראל אייכלר: כמו כרטיסייה?

ערן אברמוביץ: כן, ויש אנשים שהפרטיות שלהם חשובה להם.

ישראל אייכלר: זה דבר טוב מאוד, מה הבעיה?

ישראל אייכלר: שלא נותנים את זה?

ערן אברמוביץ: לא נותנים.

ערן אברמוביץ: אנשים באים ואומרים להם, אין, "חפשו", כמו שאומרים.

ישראל אייכלר: הנה אני לא ידעתי, יש כנראה עוד אנשים שלא ידעו.

ישראל אייכלר: אז יש זכות לאזרח להגיד, אני רוצה כרטיס בלי שם, בלי משפחה, בלי תמונה?

ערן אברמוביץ: בהחלט כן.

ערן אברמוביץ: דיברת על זה שאין לבצע כל שינוי במערך הקווים מבלי זה שהרכבת תפעל בתדירות נורמלית, ואנחנו חושבים שתדירות נורמלית, ועל-מנת למנוע מצבים כמו בפסגת זאב בהם שני הקרונות מלאים לגמרי, היא תדירות של חמש דקות בשעות השיא.

ערן אברמוביץ: אם הרכבת תפעל בשעות השיא בתדירות של חמש דקות - - -

אברהם שלום: בין ארבע לחמש.

ערן אברמוביץ: אי אפשר פחות מארבע וחצי דקות בגלל הגדלים של הצמתים, וכולי.

ישראל אייכלר: ובתדירות של חמש דקות כולם יסתדרו, לא צריך יותר.

ערן אברמוביץ: חמש דקות, 12 רכבות בשעה, קיבולת של 6,000 איש לשעה לכיוון אחד.

ערן אברמוביץ: זו קיבולת יפה מאוד ומכובדת.

ישראל אייכלר: אבל אני מבין שזה תלוי במערכת רימזור שעוד לא - - -

ערן אברמוביץ: כן, ואלה הסעיפים הבאים שמדברים על זה שיש צורך לזרז את עבודות התקנת הרמזורים החכמים.

ערן אברמוביץ: וכמובן, לסיים את התכנות של ההעדפה המלאה של הרכבת הקלה בצמתים.

ערן אברמוביץ: אבל לא רק זה, יש לנו גם בעיה של מערכת השילוט והכריזה בתוך קרונות הרכבת הקלה.

ערן אברמוביץ: ברכבת שיוצאת מכיוון הרצל לפסגת זאב, למשל, רשום שהרכבת יוצאת בכיוון ההפוך, ומי שנמצא בתוך הקרון, תייר למשל, עלול לחשוב שהוא נוסע לכיוון השני.

ערן אברמוביץ: את זה חייבים לשנות, ופעם אחת ש"סיטיפס" יעשו בדיקה כמו שצריך בתוך הרכבות שלהם.

ישראל אייכלר: אני מקווה שנציגי "סיטיפס" רושמים את הדברים שלך כדי שיענו בהמשך.

ערן אברמוביץ: ועוד משהו, צריך לתלות מפות ואת מסלול הקו גם בתוך קרונות הרכבת, ובמיוחד לחברת "אגד", אני אומר כאן לפני כולם, גם בתוך האוטובוסים.

ערן אברמוביץ: יש לנו בעיה שאין מפות, אין לוחות זמנים משוערים בתחנות, שזה ידוע לכולם ומשום מה לא מטופל.

ערן אברמוביץ: זה נראה בערך כמו התמונה הזו, של שלט חכם שתקעו אותו בקינג ג'ורג'-פינת יפו, והוא עומד ככה ויש גם נזקים להולכי הרגל.

ערן אברמוביץ: דיברת על הולכי הרגל ואני סטודנט לארכיטקטורה, אז מפריע לי מאוד נושא תכנון התנועה.

ערן אברמוביץ: צריך לתלות בכל תחנה, אני יודע שמשרד התחבורה עובדים על זה אבל אני לא יודע למה הם מחכים.

ערן אברמוביץ: אני מניח שזה בגלל שמקבלי ההחלטות לא משתמשים בתחבורה הציבורית, ובגלל זה לא דחוף להם לבצע שינויים.

ערן אברמוביץ: אם אני הייתי תייר או מישהו שבא לבקר בירושלים, בלי מפות ובלי תרשימי הקווים, לא הייתי יכול לדעת איך להתמצא במערכת.

ערן אברמוביץ: זה לא משנה אם זה הנוכחי או העתידי, "אגד" ו"סיטיפס" מפסידים נוסעים כי אנשים אומרים בסוף, אני אקח מונית, אני לא יודע מה.

ישראל אייכלר: ודאי, כי הוא לא יודע.

ישראל אייכלר: לפני שנים לא מעטות הייתי בלונדון ונסעתי ברכבת התחתית, תוך כדי נסיעה למדתי את כל המפה של לונדון, כי זה כל כך ברור ולא כי למדתי הרבה – זה היה כל כך ברור, גם הצבעים וגם הקווים.

ישראל אייכלר: אתה רוצה שיהיה דבר כזה גם ברכבת הקלה?

ערן אברמוביץ: הייתי שמח מאוד, למרות שיש בעיה לגבי הסימון האלקטרוני של כל תחנה שהרכבת עברה, כי הקרונות כבר עברו אבזור וזה מסובך מאוד להתקין, אבל שתהיה מפה - - -

ישראל אייכלר: אז אולי בהמשך נשמע את "סיטיפס" אם זה רעיון, כי סך הכול יש לנו פה רכבת קלה אחת כך שזה לא כל כך מורכב ומסובך.

ישראל אייכלר: אבל ל"אגד" זה יותר, אולי נשמע את נציג "אגד" – יצחק רודיך, מתאם המגזר החרדי של "אגד", בבקשה.

יצחק רודיך: המגזר החרדי אינו מרבה להשתמש ברכבת, כך שאנחנו נחשפים פחות לבעיות שיש ברכבת.

יהודה סקר: אתה נסעת ברכבת הקלה?

קריאה: לא, הוא מתכוון לנטורי קרתא.

קריאה: זה בסדר.

יצחק רודיך: זכיתי לעלות לרכבת הקלה בסוף אבל מרבית הקווים, מרבית השכונות שלנו, לא מחוברים לרכבת הקלה.

יצחק רודיך: יחד עם זאת, ברכבת הקלה יש הרבה בעיות שהציבור החרדי שמשתמש בה נחשף אליהן.

יצחק רודיך: בנושא הקישורים, בנושא הקווים המזינים ובנושא שאר הקשר של המגזר החרדי, הייתי מציע שסגן מנהל משרד תנועה ירושלים, אסף אברהמי, יתייחס לנושאים האלה.

יצחק רודיך: אבל יחד עם זאת רציתי להעיר הערה אחת לגבי מה שנציג אגודת הסטודנטים העלה פה, אני יודע שמערכת המידע שקיימת היום באוטובוסים של "אגד" בירושלים היא מערכת המידע הטובה בעולם.

יצחק רודיך: אני לא יודע אם התעניינת, היו מספר מערכות שבדקו אותה והיא מערכת המידע הדיגיטלית הטובה בעולם, ואני מוכן להתחייב על כך.

ערן אברמוביץ: ממש לא.

יצחק רודיך: אני יודע מבדיקה שעשינו אצלנו, אני לא יודע איזה נתונים יש לך, אבל זו המערכת הטובה בעולם שנותנת את המידע הברור גם לאנשים מוגבלים.

ישראל אייכלר: אולי תפרט?

ישראל אייכלר: אני מודה שאני נוסע מעט באוטובוסים אבל איפה מערכת המידע, בתוך האוטובוס?

יצחק רודיך: מערכת המידע נמצאת בתוך האוטובוס ויש בה כל מיני דברים שבעזרתם היא מתאימה את עצמה לציבור שנוסע באוטובוס, כמו למשל: ההכרזה, כמו סוג הכיתוב שמופיע במערכת שהוא סוג כיתוב ברור וטוב מאוד.

יצחק רודיך: אני יודע מהערכות שנעשו גם במשרד התחבורה וגם אצלנו, שהמערכת הזו היא הטובה ביותר.

יצחק רודיך: לגבי הקישורים של הרכבת הקלה יחד עם יתר הקווים, אני מציע שמר אסף אברהמי יתייחס לנושא.

ישראל אייכלר: אבל לפני זה, אני רוצה לשאול אותך, כמתאם המגזר החרדי, האם מקובל עליכם, כנציגי הציבור החרדי, שאדם יצטרך לעבור מאוטובוס לאוטובוס או מאוטובוס לרכבת ובחזרה?

ישראל אייכלר: האם אתה שומע מהציבור רצון לאוטובוסים רגילים?

יצחק רודיך: אין ספק שנושא המעברים בעייתי ביותר.

יצחק רודיך: אני אומר את זה גם כיועץ "אגד" למגזר החרדי, שאני מקבל המון פניות בנושא הזה אבל זה לא דבר שאנחנו אמורים להחליט בו.

יצחק רודיך: הנושא של מעברים בציבור החרדי הוא נושא קשה שלדעתי לעולם לא יתרגלו אליו, מאותן סיבות שמנית, כמו: נשים וילדים, אנשים מוגבלים, קשישים.

יצחק רודיך: הרי זה לא סוד שהציבור החרדי, ברוך השם, הוא ציבור של משפחות ברוכות ילדים - - -

ישראל אייכלר: ומעוטות מכוניות.

יצחק רודיך: ולא ברוכות מכוניות.

יצחק רודיך: הציבור החרדי נוסע בתחבורה הציבורית ולבצע את המעברים האלו – ואני מדבר בעיקר משכונת בית וגן או נווה יעקב שיצטרכו לבצע ממש את המעברים האלו, כי בתוך השכונות החרדיות יש קשר בקווי התחבורה כי אנחנו לא נחשפים הרבה לרכבת הקלה – אבל אלה שצריכים להיחשף, בשכונות הקצה, כמו בית וגן ונווה יעקב, אין ספק שהדבר הזה יהווה מטרד גדול מאוד.

יצחק רודיך: אני הייתי פוסל מלכתחילה את כל שיטת "המעברים", בהקשר של משפחות ברוכות ילדים בכלל ולאו דווקא מהמגזר החרדי.

יצחק רודיך: יחד עם זה צריך לעשות את מה שאפשר במצב של היום כדי לתקן ולשפר עד כמה שניתן את הבעיה הזו, כי מה שקובעים היום בקווי התחבורה הציבורית בירושלים יישאר להרבה מאוד שנים, ואני חושב שעדיף למקד עצות מעשיות לפתרונות או להפחתת נזקים דווקא לשכונות הקצה.

יצחק רודיך: הייתי רוצה בהערה נוספת להתייחס לנושא הנת"צ, נתיב התחבורה הציבורית, ואני שותף איתך ועם כל החברים המשתתפים פה.

יצחק רודיך: ראשית, זה טוב מאוד שוועדה פרלמנטרית נכנסת לעובי הקורה בנושא התחבורה הציבורית.

יצחק רודיך: אני מברך על כך וחושב שנבחרי הציבור שנבחרים על-ידי כל העם, צריכים להיות פה לא רק בנושאי מדיניות חוץ, ביטחון או כלכלה, אלא גם ובעיקר לדברים שמטרידים ביותר את האזרח הקטן, וזו התחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: על זה אני רוצה לברך את יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן, שיזם את ועדת המשנה לתחבורה ציבורית מתוך היכרותו בחשיבותה של התחבורה הציבורית לכל מגזרי האוכלוסייה.

ישראל אייכלר: המציאות היא, לדאבוננו, שחברי כנסת לא נוסעים באוטובוסים בדרך כלל, אם כי נדמה לי שהם היחידים בארץ שיש להם אפשרות לנסוע בחינם באוטובוסים.

ישראל אייכלר: אבל הם לא רוצים להשתמש בזכויות יתר אז הם לא עולים בדרך כלל לאוטובוסים, וגם הפקידים שקובעים את מערכת התחבורה הציבורית, רובם הגדול הם בעלי מכוניות פרטיות והם גם לא קשישים בדרך כלל, כי קשישים יוצאים לפנסיה.

ישראל אייכלר: כך שיש בדבריך משהו, שמי שעוסק בתחבורה הציבורית ולא נוסע בה, יש בכך טעם לפגם.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה שתתייחס לבעיית ה"רב-קו".

ישראל אייכלר: קראתי בעיתון "המודיע" של היום, שבעבר אדם שעלה לאוטובוס עם כרטיס "חופשי-חודשי" לא היה צריך להתעכב אצל הנהג, והיום כל אחד צריך לעמוד ליד הנהג.

ישראל אייכלר: לעומת זאת ברכבת הקלה יש בכל דלת מכשיר להעברת כרטיס ה"רב-קו".

ישראל אייכלר: מה אתם מתכוונים לעשות?

ישראל אייכלר: כי בשעתו הבטיחו לנו שגם באוטובוסים יהיו בכל הדלתות קופות כאלה להעברת כרטיס.

יצחק רודיך: אני חושב שמערכת ה"רב-קו" היא עוד לא מושלמת.

יצחק רודיך: היא מערכת מורכבת מאוד והיא בהרצה כרגע למרות שהיא כבר פועלת.

יצחק רודיך: צריך להזכיר שב"אגד" יש כמעט 3,000 סוגי מחירים, אני מתכוון בכל הארץ, שצריכים להיות מוטענים ב"ר

יצחק רודיך: ב-קו" לכל אחד ואחד לפי המעמד שלו – אם זה סטודנט או מבוגר, או קשיש, או ילד, או אזרח רגיל.

ישראל אייכלר: אבל יש בכל אוטובוס כזה מכשיר ליד הנהג, נכון?

יצחק רודיך: אז אני אומר, בסך הכול המערכת בהרצה כרגע, וידוע לי שב"אגד" רכשו עוד מכשירים שיוכלו לזרז את העלייה של הנוסעים לתחבורה הציבורית.

יצחק רודיך: מוקדם להסיק מסקנות לגבי ה"רב-קו", צריך לתת לזה להריץ, צריך לתקן תוך כדי תנועה, ולשפר אותה כמה שיותר בהמשך.

יצחק רודיך: אני רוצה להתייחס לנושא הנת"צ, נתיבי תחבורה ציבורית.

יצחק רודיך: נגעת בנקודה שהיא משמעותית מאוד מבחינתנו - - - כולנו יודעים שמסוף "עתירות מדע" הוא בהר חוצבים, והוא מהווה את המסוף שלנו לקווי התחבורה הציבורית הבין-עירונית בעיקר במגזר החרדי.

יצחק רודיך: העובדה שהיום המת"צ, מסלול תחבורה ציבורית, הזה הוא באמצע ומכיוון שזה דו-סטרי, לא ניתן לעקוף, אוטובוסים מתעכבים בשעות כמו מוצאי שבת, שעות שלא נוסעים בהן הרבה בתחבורה הפרטית והן לא חלק משעות היום הרגילות, אבל במוצאי שבתות וערבי חגים או ערבי שבתות, במגזר החרדי יש פעילות גבוהה מאוד של נסיעות בין-עירוניות, וכל אחד ואחד מוזמן לראות איך נראה אותו מת"צ - - -

ישראל אייכלר: מה אתה מציע לגבי נתיב התחבורה הציבורי הזה?

יצחק רודיך: לא התעמקתי בנושא עד כדי כך.

ישראל אייכלר: אולי תברר עם "אגד" אם גם הם יתמכו ברעיון של הפרדת שני המסלולים לצד ימין ולצד שמאל של הכביש.

ישראל אייכלר: אני חושב שגם "אגד" תשמח על זה כי האוטובוסים, כמו שאתה אומר, נתקעים במסלול הבודד הזה.

יצחק רודיך: מתוך היכרות אני יודע שבדברים כאלה שאחרי שינויים לא קל לשנות.

יצחק רודיך: אני מציע שיקום צוות ששותפים לו משרד התחבורה, עיריית ירושלים ו"אגד", ויחשבו על פתרונות לנתיב התחבורה הציבורי הזה, כי עיכוב האוטובוסים שיוצאים מ"עתירות מדע" ביום שישי או במוצאי שבת, הוא עיכוב שנגרם כתוצאה מהמצב הקיים והוא פוגע ממש בשירות להמשך השכונות.

יצחק רודיך: אפשר להגדיר שבמוצאי שבת, להגיע מ"עתירות מדע" עד לאזור בר-אילן, בפרט בשבתות, לוקח לפעמים למעלה מחצי שעה.

יצחק רודיך: זו נסיעה של שלוש-ארבע דקות, וזה בגלל נתיב התחבורה הציבורי.

ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לך, מר יצחק רודיך, מתאם המגזר החרדי של "אגד".

ישראל אייכלר: עכשיו אנחנו רוצים לשמוע את התושבים, קודם כל מר יצחק ברנר, מנהל המרכז לשירות הציבור, צהריים טובים.

יצחק ברנר: בירושלים, לפני למעלה משנתיים, נעשתה פעימה ראשונה של תחבורה בחלק שכלל חלק מהשכונות החרדיות שלירושלים.

יצחק ברנר: בפעימה הזו היו הרבה דברים שגרמו לתושבים לקום בבוקר ולגלות שנעשו שינויים שלא מתאימים לצרכים שלהם ושינויים שאי-אפשר להתמודד אתם ביום-יום, גם בגלל שהתרגלו למשהו אחר וגם בגלל שנוצרו חשיפות בהרבה מקומות מהיעדים שצריכים להגיע אליהם בירושלים.

ישראל אייכלר: כשאתה אומר "חשיפות", הפירוש הוא שאין שם אוטובוס?

יצחק ברנר: שתחבורה ציבורית שהיו רגילים אליה לא הגיעה, וממילא לא היו דרכים אחרות להגיע אליה בצורה מסודרת.

ישראל אייכלר: למה קוראים לזה חשיפות?

ישראל אייכלר: אני הייתי קורא לזה חסימות.

ישראל אייכלר: עד שלמדתי את המילה הזאת, גם לקח לי זמן.

ישראל אייכלר: אני מניח שרוב הצופים לא יודעים בכלל מה זה חשיפות.

יצחק ברנר: אני חושב שחסימה זה כשלא קיימת בכלל אפשרות.

יצחק ברנר: אנשים המשיכו להגיע כי לא היתה להם ברירה, רק שהיה להם קשה יותר.

יצחק ברנר: לא נוצרה חסימה מלהגיע למקום, אנשים התאמצו להגיע כי הם היו צריכים, אבל אוטובוס לא הגיע לשם.

יצחק ברנר: בכל אופן, בעקבות זה הוקם עם השכונות החרדיות של ירושלים פורום שמאגד את כל נציגי המינהלים הקהילתיים, ובפורום הזה התקיימו כל הזמן דיונים על צרכי השכונות תוך שיתוף פעולה די מלא עם הגורמים הרלוונטיים – עם "אגד", משרד התחבורה, תוכנית אב לתחבורה.

יצחק ברנר: התקיימו ישיבות ועשרות דיונים, גם של כל שכונה ושכונה ביחד עם נציגי משרד התחבורה, תוכנית אב לתחבורה ו"אגד", וגם של כולם ביחד.

יצחק ברנר: הועלו רעיונות ובקשות, ובהתאם לזה חלק מהדברים נענו, חלק מהדברים לא נענו ואנחנו מקווים שהם ייענו עם הזמן.

יצחק ברנר: באופן כללי, אני חושב שכיום קיימת הידברות וקיים קשר נכון ובריא עם הגורמים הרלוונטיים שאמורים לקבל את ההחלטות, ודרכם מתבצעים השינויים בשכונות החרדיות.

ישראל אייכלר: אני שמח לשמוע את הדברים האלה כי בדרך כלל אנחנו שומעים תלונות על חוסר תיאום עם ציבור הנוסעים.

יצחק ברנר: יש קשיים יומיומיים, שעדיין חסר בתדירויות, פה יש עומסים, פה יש חסמים.

ישראל אייכלר: אז זה מה שאנחנו דנים בו עכשיו.

יצחק ברנר: לא, עד עכשיו דיברו על התוכניות הרחבות שמתקיימות בירושלים.

יצחק ברנר: התוכניות הרחבות נעשות לא תמיד עם כל ההסכמות, אבל עם הרבה תיאום ושיתוף פעולה.

יצחק ברנר: היומיומי, ודאי שהוא קשה ובעייתי.

יצחק ברנר: ה"וולידטורים", המכשירים שבדלתות האחוריות, שיקלו על זמן העלייה לאוטובוסים ויוכלו לייעל באמת – אם כבר "רב-קו" שזה שדרוג בנסיעות אז שדרוג עד הסוף – אני חושב שזה דבר נצרך מאוד.

יצחק ברנר: בנוסף לזה, עמדות טעינה מחוץ לאוטובוסים ולאו דווקא להטעין את ה"רב-קו" אצל הנהג.

יצחק ברנר: יש עמדות שפזורות, בעיר ביתר זה כבר קיים, שם המפעיל באופן אישי שם את העמדות האלה בתיאום עם משרד התחבורה, ואנשים יכולים בכל שעות היום, בלי קשר לאוטובוס ובלי קשר לעלייה לאוטובוס, לגשת ולהטעין את הכרטיס.

יצחק ברנר: האפשרות שם היא לא רק לתשלום במזומן, יש שם אפשרות לכרטיס אשראי שזה עוד יתרון.

יצחק ברנר: כך הנהג לא הופך למוכר אלא נהג, וזו המטרה ב"רב-קו".

יצחק ברנר: זה דבר שאמור לייעל מאוד את השירות ולתת את המענה שצריך.

יצחק ברנר: אני מקווה שבהזדמנות שמתכנסים פה והיושב-ראש שרוצה לפעול ולהביא לשינויים, אז זה אחד הדברים שצריך לשים עליהם את הדגש.

ישראל אייכלר: מה אמרו לכם, מתי יהיו כאלה מכשירים לטעינה בעיר?

יצחק ברנר: על טעינה בעיר לא קיבלנו שום, אני לא רואה שזה - - -

ישראל אייכלר: אז אולי פה נקבל תשובות מהגורמים הרלוונטיים, אם זה משרד התחבורה ואם זה "אגד".

ישראל אייכלר: אני רוצה לבקש ממר מרדכי פדר, יושב-ראש "חיים בדרך מתונה", שיגיד את דבריו, שיש לו הרבה ניסיון בענייני תחבורה ציבורית והוא מתנדב, להבדיל מכולנו, הוא עושה את זה מזמנו ועל חשבונו.

ישראל אייכלר: אבל לפני זה אני רוצה לשאול את מר אסף אברה

ישראל אייכלר: מי מ"אגד", שאלה אחת לגבי מה שאמר מר יצחק ברנר בעניין הטעינה לא באוטובוס – האם יש איזשהו רווח לנהג שמוכר כרטיסים, ויכול להיות שזו הסיבה שבגללה לא שמים מכונות טעינה ברחוב?

אסף אברהמי: אין שום קשר בין הרווח שכביכול יש לנהג, וגם אם יש לנהג איזשהו רווח הוא מתבטא בפרומילים, במשהו שולי מאוד והוא בטח לא השיקול.

אסף אברהמי: יש שיקולים אחרים, אני רוצה להזכיר שכל עניין ה"רב-קו" ושל הכרטיס החכם שנכנס עכשיו לפעול בירושלים הם דבר חדש.

אסף אברהמי: דרך אגב, היום נכנס קוד אחיד, קוד 2, גם לפריפריה – כמו: מעלה אדומים, גבעת זאב ומבשרת ציון – כולם נוסעים בקוד אחיד כך שגם המחיר ירד.

אסף אברהמי: המערכת כולה היא מערכת חדשה, היום התחילה הרכבת לגבות את הכסף מכל המערכות החדשות שלה.

אסף אברהמי: צריך להבין שזו מערכת שצריכה לקרוא גם את מכשיר הכרטוס שלנו, גם את ה"וולידטור" של הרכבת, גם לרכבת יש אמצעי כרטוס מחוץ לתחנות הרכבת, וזו מערכת חדשה מאוד.

ישראל אייכלר: מתי גם ל"אגד" יהיו מכונות טעינה?

אסף אברהמי: אנחנו בוחנים בימים אלה הרבה דברים, ביניהם מכשירים לנהגים שלנו שיזרזו את זמן הקליטה.

אסף אברהמי: למשל, במקום להכניס את הכרטיס, יהיה מסך מגע שמעבירים מעליו את הכרטיס והוא קורא אותו.

אסף אברהמי: בנוסף, אנחנו בוחנים וכבר יש לנו כמה דוגמאות של "ולידטורים".

אסף אברהמי: צריך להבין שהעניין הוא לא רק לאפשר לכל הנוסעים לעלות מהדלת האחורית, אלא שבסופו של דבר "אגד" שמקבל מהמדינה, מכולנו, צריך להיות מאוזן, אנחנו חברה שבסופו של דבר צריכה גם לקיים את עצמה.

אסף אברהמי: אני יכול להגיד לכולם, תעלו כולם מהדלת האחורית, אבל צריכות להיות מערכות תומכות, גם של הבקרה, של כל העניין הזה.

אסף אברהמי: אני מסכים בהחלט עם כל מה שהחברים אמרו פה, יש בירושלים ותהיה בה מערכת תחבורה מתקדמת.

אסף אברהמי: אני אומר פה גם אמירה אישית: צריך לתת לזה קצת זמן וצ'אנס, כי עומד להיות פה משהו שערים אחרות יקנאו ויבואו ללמוד ממנו.

אסף אברהמי: בסופו של דבר הזמן של הנוסע מקבל פה משמעות גדולה מאוד גם בגלל עניין המעברים, ככל שיש תדירות גבוהה יותר של אוטובוסים ורכבות, ואני עולה ויורד מהר מהאוטובוסים, אז זה חלק מהעניין.

אסף אברהמי: החזון שלנו הוא שבכל דלת יותקן מתקן, ובעיקרון אנחנו רוצים שהנהג שלנו לא יהיה קופאי יותר כי אין צורך בזה.

ישראל אייכלר: מתי אתה חושב שיהיו מכונות טעינה?

אסף אברהמי: אנחנו בוחנים את זה בימים האלה.

אסף אברהמי: אם קיימים כמה מכשירים, צריך למצוא מכשיר בטוח שיש לנו והוא בבחינה, כולל המבקרים שלנו שבקרוב תוכלו לראות אותם עולים עם מכשיר מיוחד שבודק את ה"רב-קו".

אסף אברהמי: שוב אני אומר, זו מערכת חדשה שאנחנו בוחנים ואני לא רוצה לנקוב זמן.

אסף אברהמי: אני מקווה שזה יקרה בקרוב, אני מקל גם על הנהג שלי וגם על זמן הקליטה של האוטובוסים בתחנה, ובסופו של דבר גם "אגד" וגם הנוסעים ירוויחו מקיצור הזמן הזה.

ישראל אייכלר: אני מודה לך.

ישראל אייכלר: עכשיו נעבור למר מרדכי פדר, יושב-ראש ארגון "מתונה".

ישראל אייכלר: מה זה "מתונה", מר פדר?

מרדכי פדר: זה שם הארגון, קוראים לארגון "חיים בדרך מתונה".

מרדכי פדר: כנראה שלפני 15 שנה, כשייסדו את הארגון, הרעיון היה נסיעה מתונה, לא נסיעה מטורפת אבל נסיעה מתונה.

מרדכי פדר: הרעיון עדיין בתוקף אבל הארגון התפתח קצת מאז, ואני מודה מאוד לרב על ההקדמה.

מרדכי פדר: רציתי לעבור בקצרה על שני דברים, על נושא בטיחות ועל נושא נוחות מבחינה צרכנית.

מרדכי פדר: בקשר לרכבת הקלה, ביום ראשון, בראש חודש, נפצע הפצוע הראשון בתור הולך רגל, פצוע קשה מאוד כנראה.

מרדכי פדר: אנחנו חושבים שאת הדבר הזה ניתן היה למנוע, והרשויות לא עשו את מה שצריך היה לעשות כדי למנוע.

מרדכי פדר: כנ"ל במוצאי שבת, היה פצוע קל וכנראה שהגדרות, המעקות, אם היו במקום הנכון, היו יכולים למנוע את התאונה של הפצוע קשה.

מרדכי פדר: ומה שביקשנו לפני יותר משנה וחצי – סימון ברור לאורך כל התוואי – יכול היה למנוע את התאונה של הפצוע קל.

מרדכי פדר: כפי שהרב יודע, ביקשנו גם תגבור של נראות הרכבת בנסיעה ותגבור של נשמעות הרכבת בנסיעה.

מרדכי פדר: היום כל הפרסומות אומרות, תיזהרו בגלל שהרכבת שקטה.

מרדכי פדר: רבותי, הפתרון של הדבר הזה הוא שהיא לא תהיה שקטה.

ישראל אייכלר: אתה מתגעגע לקול שקשוק הגלגלים של הרכבת?

מרדכי פדר: לא, יש לנו - - - מסודר, יש פה שמונה דברים שזה עודכן ביולי לעומת מה שביקשנו לפני שנה.

מרדכי פדר: נכון לעכשיו ולפי מיטב ידיעתנו, שום דבר לא נעשה וזה יעלה בעוד חיי אדם.

מרדכי פדר: יש בינינו אופטימיים ופסימיים – האופטימיים אומרים שאחרי שכמה אנשים ייהרגו, אז יתחילו ליישם את הדברים האלו, והפסימיים אומרים, גם אז לא יעשו כלום.

ישראל אייכלר: ביום שלישי, בנאום בן דקה שיש לחברי הכנסת, ניצלתי את הדקה לנושא של התחבורה הציבורית ברכבת הקלה והתאונה של אותו קשיש על יד "השער החדש", ויושב-ראש הכנסת אמר שזה נושא חשוב מאוד אבל צריך לדון בו בוועדה המתאימה.

ישראל אייכלר: אז אני שמח שאתה מעלה את זה כאן, ואני ארצה אחר כך גם את עמדת המשטרה לגבי הדרישה, שלזכותו של מר פדר ייאמר שהוא היה אצלי לפני כמעט שנה בעניין הזה, שביקשנו ודרשנו גדרות, וכל מי שהשתתף בדיונים הקודמים יודע את זה, לפחות גדרות דקורטיביים באזורים שיש בהם ממשק עם הולכי רגל, וזה לא נענה עד היום.

ישראל אייכלר: אז מה אתה אומר, מר פדר?

ישראל אייכלר: אם יהיו כמה הרוגים זה כן יהיה?

מרדכי פדר: אני אומר שבארגון יש בינינו פסימיים ואופטימיים, הפסימיים אומרים שבסופו של דבר גם אז שום דבר לא ייעשה, והאופטימיים אומרים, אחרי שתהיה צעקה גדולה ומרה אז יעשו משהו.

מרדכי פדר: בתוך הרכבת עצמה שמנו לב שיש מקומות בהם אין מקומות אחיזה לאנשים שעומדים, יש רק עמודים אנכיים, מי שנמצא באמצע אין לו במה להחזיק.

סטיב ברמן: זה לא נכון, יש עמוד נמוך כזה.

מרדכי פדר: סלח לי אדוני.

מרדכי פדר: בתור מי שגר בניו-יורק זמן רב, יש משהו אינסטנטקטיבי, ברגע שאין לך מקום אתה עושה ככה ותמיד יש לך במה להחזיק, וברכבת הקלה אין.

ישראל אייכלר: אני נסעתי ברכבת אבל יש מוט למעלה, לא?

סטיב ברמן: יש למטה גם.

קריאה: זה מוט גבוה.

מרדכי פדר: ברוב המקומות אין מוט למעלה.

ישראל אייכלר: זה רק לגבוהים?

ישראל אייכלר: אז אני מסתדר.

מרדכי פדר: אין מוט למעלה ולא כל המוטות נגישים.

מרדכי פדר: מי שעומד באמצע לא יכול לגשת כשסביבו כל האנשים, ואין מקום לאחוז.

מרדכי פדר: נמסר לנו גם על בעיה של רצפה חלקה בשעת גשם בתוך הרכבת.

מרדכי פדר: הנושא השלישי שהוא קצת יותר כללי בנוגע לפעימות של התחבורה הציבורית, הוא רחוב אגריפס.

מרדכי פדר: אנחנו מבקשים שלא תאושר כל פעימה עד שנושא רחוב אגריפס יסודר, עד שרחוב אגריפס יחזור להיות רחוב חד כיווני.

ישראל אייכלר: שמעתי מ"אגד" בדיונים קודמים שזה לא בא בחשבון.

מרדכי פדר: אני אגיד לרב שהכול בא בחשבון, תלוי כמה אנשים ייהרגו.

ערן אברמוביץ: שייסעו דרך "בצלאל".

מרדכי פדר: אומרים שיש תוכנית אלטרנטיבית שהמתכננים לא מאשרים וזה לא נכנס לקונספציה התכנונית.

מרדכי פדר: פה אולי המקום להגיד בעניין מה שהרב אמר בקשר לנת"צ, נתיב תחבורה ציבורית, שאנחנו סובלים – גם רחוב אגריפס, גם שדרות גולדה מאיר וגם מקומות אחרים בעיר – מעבודה גרועה, וצריך לקרוא לזה עבודה גרועה של מתכנני התשתית של מערכת התחבורה הציבורית, הן בעירייה והן במשרד התחבורה.

מרדכי פדר: אנחנו סובלים בכיכר פריז, בשדרות גולדה מאיר, ברחוב קרן היסוד, ליד גן הפעמון בסוף דרך בית-לחם, ועוד.

מרדכי פדר: אני מסכים עם הרב ואני מאוד לא אופטימי בעניין שינויים כלשהם, בגלל שהאנשים שתכננו את זה השקיעו לא רק את כספי משלם המסים אבל גם את האגו שלהם, ואני מאוד מסופק אם אנחנו, אפילו אנחנו, יכולים לגרום לשינוי לתשתית בשטח.

מרדכי פדר: יש לי שני דברים נוספים.

ישראל אייכלר: אני מקווה שנגיע לנושאים נוספים כי אני רוצה שהדברים שלך יקבלו התייחסות רצינית ואולי מעשית, לכן אני אבקש מהממונה על התחבורה הציבורית במחוז ירושלים, גברת נעה אבירם, להתייחס לדברים של מר פדר.

ישראל אייכלר: נתחיל עם ה"רב-קו" שאנחנו שומעים שהוא עדיין לא סגור מהרבה בחינות, גם מאנשי "אגד" וגם מהסטודנטים שמענו שיש בעיות.

ישראל אייכלר: למה הרעיון של ביצוע הפעימה שאמרת שייעשה רק אחרי שהעניינים יוסדרו, ואני ביקשתי את זה גם ממשרד התחבורה, למה שלא תהיה אפשרות להמשיך בכרטיסיות הישנות והטובות לעוד חודש-חודשיים-שלושה חודשים כאלטרנטיבה, כאפשרות קיימת?

ישראל אייכלר: ולא לחייב את כולם ברגע אחד לקבל את ה"רב-קו" וראינו את התורים הארוכים שהשתרכו לפני שהתחילו עם ה"רב-קו".

נעה אבירם: קודם כל, "רב-קו" נמצא בכל הארץ בכלל בתהליך הטמעה של שנתיים פחות או יותר, ולירושלים הוא הגיע לפני חודשים ארוכים.

נעה אבירם: השינוי שנעשה לאחרונה הוא ביטול האפשרות לקנות כרטיסיות נייר.

נעה אבירם: חשוב לציין שכל מי שהוא צרכן תחבורה ציבורית קבוע שמשתמש בכרטיס "חופשי-חודשי" או בכרטיסיות נתקל, מן הסתם, בהזדמנות לרכוש "רב-קו" ולא להיתקע בתורים ארוכים שהיו, אבל היו לתקופה קצרה.

נעה אבירם: כמו בכל נושאי התחבורה הציבורית, אנחנו רוצים להתקדם לטכנולוגיות טובות ונוחות יותר.

נעה אבירם: ה"רב-קו" מחליף את הצורך בכמה כרטיסיות וכמה ניקובים, והוא כרטיס אחד שמכיל הכול.

נעה אבירם: כמו כל מערכת טכנולוגית, היא צריכה קצת זמן, אנחנו צריכים ללמוד אותה, היא צריכה ללמוד אותנו.

ישראל אייכלר: אנחנו שומעים למשל, שאין מספיק מכשירים או שהמכשירים לא יעילים מספיק עדיין, אז צריך לתת אלטרנטיבות ואי אפשר לכפות על כולם את הדבר הזה.

ישראל אייכלר: ראי מה שקרה כשחילקו את ה"רב-קו" לסטודנטים בתוך יומיים-שלושה כי לא אפשרו להם קודם, את זוכרת.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול לגבי תאריכים, מתי יהיה בכל דלת מכשיר משוכלל?

ישראל אייכלר: מתי יהיו הטענות ברחובות כמו שדיברנו?

ישראל אייכלר: ואני לא רוצה לערב את זה אבל תזכרי גם את השאלה הזו – מתי יהיו גדרות לרכבת הקלה?

נעה אבירם: כבר היום אנחנו רואים בתחנות הרכבת שיהיו שם עמדות להטענה מבחוץ, זה עניין של חודשים ואפשר יהיה להטעין גם דרך האינטרנט כרטיסי אשראי וכולי, וכל זה יצמצם את הצורך להטעין את הכרטיס אצל הנהג.

נעה אבירם: כמו שגם מר אסף אברהמי ציין, אנחנו רוצים להביא את המערכות הטובות ביותר ולא לשים עכשיו משהו הוא חצי מתאים.

נעה אבירם: ברגע שימצאו את הטוב ביותר, יכניסו אותו גם לדלתות נוספות.

נעה אבירם: צריך לזכור שהמערכת הזו מורכבת, היא מערכת ארצית, צריך להתאים אותה לכל מקום וזה תהליך שלוקח זמן.

נעה אבירם: אני אציין שכל הנושאים שעלו פה הם נושאים בטיפול וזה עניין של חודשים עד שנאפשר לנהגים לעשות את עבודתם – לנהוג ולא להיות קופאים או מוכרים, וזה גם עניין בטיחותי חשוב מאוד.

ישראל אייכלר: בעניין הגדרות לרכבת הקלה – אתם מוכנים למחשבה חדשה?

נעה אבירם: זה נושא שהוא יותר של המשטרה?

קריאה: פינג-פונג עירייה-משטרה.

ישראל אייכלר: האם כמשטרה אתם לא חייבים בבטיחות הציבור להגיד לרכבת הקלה, אתם מאוד נחמדים ויפים, הרכבת מאוד יפה, אנחנו רוצים למען ביטחון האזרחים שבמקום בו הולכים הולכי רגל והסירו את המדרכות ברוב חוכמה, שיהיו גדרות לפחות דקורטיביים, לפחות בשנה-שנתיים הראשונות.

שלמה לוז: הסוגיה הזו עקרונית אבל היא לא עומדת לפתחה של המשטרה.

שלמה לוז: המשטרה אחראית על האכיפה של הסדרי התנועה ולא על הקביעה שלהם.

שלמה לוז: הגורמים שהיו אמורים לתת תשובה לא נמצאים פה, לא עיריית ירושלים ולא המפקח על התעבורה במשרד התחבורה, ואני גם לא רואה פה את יחידת המהנדס.

ישראל אייכלר: הם התנגדו לזה, בטח היית בדיון בו הם התנגדו.

ישראל אייכלר: נדמה לי שלפי החוק אתם כמשטרה ממונים על שלום הציבור.

שלמה לוז: אנחנו אמונים באופן כללי על שלום הציבור, זה נכון.

שלמה לוז: רק שהמחוקק קבע גם באופן פרטני מי אחראי על מה, והמחוקק קבע שנושא קביעת הסדרי תנועה יהיה בסמכותה של הרשות המקומית.

ישראל אייכלר: עניין בטיחותי?

שלמה לוז: כן, הנושא הזה נתון על-פי חוק בסמכותה של הרשות המקומית ושל משרד התחבורה, ולא של המשטרה.

קריאה: המשטרה יכולה להמליץ.

שלמה לוז: המשטרה יכולה להמליץ בלבד.

ישראל אייכלר: מה המלצת המשטרה לגבי הסרת מדרכות ואי-הצבת גדרות ליד הרכבת הקלה, במקומות שבהם הרכבת משיקה להולכי רגל, כמו לכל אורך רחוב יפו ובעוד מקומות?

שלמה לוז: עמדת המשטרה מחולקת, אין החלטה גורפת להסיר או לשים.

שלמה לוז: יש מקומות שאנחנו חושבים שצריך ויש מקומות שלא צריך.

שלמה לוז: לאורך כל רחוב יפו ביקשנו בהתחלה, כל עוד זה היה בגדר הסדרי תנועה זמניים ובמטרה להרגיל את הציבור, והיו גדרות זמניים במהלך ההרצות.

שלמה לוז: אבל כהסדר קבוע אין לזה אח ורע בעולם, לכן אנחנו לא מנסים להמציא את הגלגל ולא חושבים שאצלנו זה שונה.

ישראל אייכלר: עובדה היא שבעולם, במשך שנים, קשיש לא עובר על פסי רכבת ונפצע אנושות כמו שקרה בירושלים ביום ראשון, ובירושלים זה כן קורה כי כבר 100 שנה שלא היתה פה רכבת קלה.

שלמה לוז: אני מסכים ואני חוזר על מה שאמרתי, לא אמרתי לכאן או לכאן, לא אמרתי באופן גורף.

ישראל אייכלר: אז אולי לפחות לשנתיים?

שלמה לוז: לא, אמרתי שיש מקומות שצריך לבחון.

ישראל אייכלר: אני מדבר על המקומות האלו.

שלמה לוז: אני אומר שוב, צריך לזכור שהנושא הזה עלה כהמלצה שלנו אבל לא אנחנו מקבלים את ההחלטה בנושא הזה.

שלמה לוז: אנחנו יכולים להמליץ בדיוק כמו שהרשות הלאומית יכולה להמליץ.

ישראל אייכלר: זאת אומרת "גורנישט".

שלמה לוז: לצערי הרב, כן.

ישראל אייכלר: אני מודה לך על התשובה הכנה כי גם זו תשובה.

ישראל אייכלר: להשאיר את זה לא ברור זה הכי גרוע, אבל הנה אנחנו שומעים.

ישראל אייכלר: אני מבקש לשמוע את יחיאל רודמן מוועדת התחבורה ברוממה, ואני רוצה לשמוע תיכף את שכונות הצפון.

קריאה: אנחנו מחכים לכבוד הרב שייתן לנו.

ישראל אייכלר: אז אני מבקש מהאנשים לקצר ולהגיד במשפטים מתומצתים.

יחיאל רודמן: שלום לכולם, אני אשתדל מאוד לקצר.

יחיאל רודמן: למדתי לקח מפעם קודמת, הכנתי את הכול כתוב והגשתי כבר, כך שאני לא צריך לפרט ורק אגע בנקודה או שתיים מתוך מה שכתבתי.

יחיאל רודמן: לגבי המסכים בתוך האוטובוסים, אם שעון שלא עובד עדיף משעון מקולקל, והמסכים באוטובוסים מקולקלים לחלוטין.

יחיאל רודמן: אתמול נסעתי באוטובוס ובכל תחנה המסך הראה את התחנה הלא נכונה, והם לא עובדים נכון ברוב המקרים.

יחיאל רודמן: אם בחלק מהזמן הם עובדים ובחלק לא, עדיף שלא יעבדו בכלל כי זה מייצר חוסר אמון.

יחיאל רודמן: כך גם לגבי הרכבת עצמה, זו הערה לגבי המסכים ואני מדבר מניסיון אישי.

יחיאל רודמן: לגבי הפעימה, כתבתי את כל ההערות ודיברנו על זה גם בדיון הקודם.

יחיאל רודמן: אני רק רוצה להעיר הערה לגבי מה שאמר ידידי הרב רודיך, ולומר שבית וגן ושכונות הצפון עתידות להתנתק בצורה שרירותית מאוד.

יחיאל רודמן: נצטרך לעבור משכונות הצפון, לעלות לרכבת, ומשם לנסוע לבית וגן.

יחיאל רודמן: זה דבר שאין בו שום היגיון כשיש לנו היום אוטובוס ישיר לשם.

יחיאל רודמן: בכל הדיונים שלנו מול תוכנית אב לתחבורה הם הסבירו שאין להם ברירה ושזה נגזר מההסכמים שיש להם עם "סיטיפס".

יחיאל רודמן: דרשנו לראות את ההסכמים כדי לתת פרשנות משלנו, ועד היום לא ראינו את ההסכמים למרות שהוועדה דרשה את זה בפעם הקודמת ותיכף אגיע לזה.

יחיאל רודמן: גם רמות ובלי קשר לרכבת, ניתקו אותנו כבר לפני כמעט שנתיים מרמות ועדיין לא חיברו בחזרה.

יחיאל רודמן: לגבי כרטיס ה"רב-קו" ברכבות שהיום החלה הגבייה שלו, רציתי להעיר שאם אני נוסע עם חמישה ילדים אני צריך לקנות לכל אחד מהם כרטיסייה בשביל לקבל את הזכאות לנוער.

יחיאל רודמן: אני לא יכול בכרטיס אחד לנקב עבור כל המשפחה שלי כמו באוטובוסים של "אגד", כי ברכבת אין אפשרות כזו.

יחיאל רודמן: אנחנו מבקשים ודורשים, ואני מאמין שזה עניין של תכנות, שכשאני עולה עם ה"רב-קו" של נוער שמכיל 20 ניקובים, שאוכל לנקב בו עבור כל הילדים ולא אצטרך לקנות כרטיסייה לכל ילד וילד.

יחיאל רודמן: זו הערה אחת מתוך כל ההערות, שזה אקוטי וזה מתחיל היום.

ישראל אייכלר: אנחנו דיברנו הרבה פעמים על הרעיון הזה.

ישראל אייכלר: אתה אומר שזה בעיה של תכנות?

יחיאל רודמן: כי ב"אגד" זה קיים.

יחיאל רודמן: ב"אגד" אני עולה עם ה"רב-קו" ומנקב עבור כל הילדים שלי, למרות שזה של ילד אחד על ילד אחר.

יחיאל רודמן: ברכבת אין כזו אפשרות וזה מתוך הפרסומים של הרכבת.

ישראל אייכלר: אז נבקש מנציגי "סיטיפס" שיתייחסו אולי רק לנקודה הזאת.

ישראל אייכלר: מי נציג "סיטיפס" פה?

רביב סובל: אני רביב סובל, סמנכ"ל הכספים של "סיטיפס".

ישראל אייכלר: אז זו בדיוק הנקודה שלך.

ישראל אייכלר: למה אי אפשר לעשות כמו ב"אגד"?

רביב סובל: קודם כל, כי ב"אגד" יש נהג שעומד ליד כל מכונה ויכול לבחור כמה אנשים עולים ולעשות את זה.

רביב סובל: ברכבת יש מנגנון שנקרא באנגלית: Antipassback, שנועד למנוע מצב שבו אנשים ינקבו בטעות מספר פעמים כי הם לא בטוחים או יקרבו את הכרטיס כמה פעמים למכונה, אז המערכת חוסמת את האפשרות לנקב מספר פעמים כדי שאנשים לא יאבדו ניקובים בטעות.

יחיאל רודמן: אני מתכוון בבת אחת, לא פעם אחר פעם.

רביב סובל: אין דבר כזה.

יחיאל רודמן: יש כפתור ואני לוחץ שלוש, ארבע.

רביב סובל: לפני רגע שיבחו את מהירות האפשרות לעלות לרכבת ולתקף.

רביב סובל: כאשר פורסם המכרז והרכבת תוכננה, היא תוכננה לאפשר להרבה אנשים לעלות בצורה מהירה על-מנת להשיג את אותן תדירויות מהירות של הרכבת, ולכן המערכת פשוטה מאוד באופן יחסי – אין בה כפתורים, ואין בה מסכים ואין בה מורכבויות – אתה עולה, מתקף ונכנס פנימה.

רביב סובל: נכון שיש כרגע כוונה של המדינה לבקש מאיתנו, לאור הערות שעלו ואולי חבל שהן עלו רק היום אחרי הדקה ה-90 של ההפעלה, להתקין על הרציפים "ולידטורים" נוספים שיהיו בהם מסכים ותהיה האפשרות לבחור את כמות הנוסעים שתרצה להעלות עם הכרטיס שלך.

רביב סובל: עד אשר יותקנו מערכות מהסוג הזה לא ניתן לבצע ניקובים על מספר נוסעים.

ישראל אייכלר: ואתם תעכבו ככל שאתם יכולים את הדבר?

רביב סובל: לא, אנחנו ממתינים להחלטת המדינה.

ישראל אייכלר: אבל ברור לך שזכותו של האזרח נפגעת כאן, נכון?

רביב סובל: ממש לא.

רביב סובל: אני לא חושב שיש איזושהי זכות מוקנית לאנשים דווקא מספר פעמים באותו כרטיס.

ישראל אייכלר: למה לא?

ישראל אייכלר: הוא רוצה לנסוע עם מספר ילדים.

רביב סובל: המערכת תוכננה מלכתחילה, וככה זה בכל העולם, שלכל אדם יש כרטיס משלו.

רביב סובל: אם משפחה עולה עם מספר ילדים, אנחנו מאפשרים לכל אחד מהם כרטיס משלו.

ישראל אייכלר: בכל העולם יש הנחה של 50% למשפחה ברוכת ילדים.

ישראל אייכלר: אם אתה עושה חשבונות עם כל העולם, תתן גם הנחות.

יחיאל רודמן: אפשר גם לעשות כרטיס "רב-קו" משפחתי כדי לפתור את הבעיה שהוא מדבר עליה.

רביב סובל: אני לא זה שקובע את ההנחות, אם משרד התחבורה יחיל הנחה משפחתית אז אנחנו נכבד אותה כמובן.

ישראל אייכלר: אני לא מבקש הנחה עכשיו.

ישראל אייכלר: האזרח מבקש שכאשר הוא עולה עם ילדים, שתאפשרו לו לנקב לכל הילדים, אלא אם אתם רוצים שהילדים ייסעו בחינם.

רביב סובל: הדבר הזה בלתי אפשרי.

רביב סובל: המערכת תוכננה מלכתחילה על-מנת לאפשר עלייה מהירה לרכבת.

ישראל אייכלר: אפשר לשנות את זה?

רביב סובל: בתכנות אי אפשר לשנות את זה, וכמו שאמרתי, הפתרון שנבחן על-ידי משרד התחבורה הוא לעשות על הרציפים מערכות נוספות.

רביב סובל: משרד התחבורה היה ער עוד בשלבי התכנון לרעיון הזה, והפתרון שהוא מצא לו יחד איתנו היה, שכאשר יהיה כרטיס ערך צבור אפשר יהיה להגיע למכונה שנמצאת על הרציף ולקנות באמצעות כרטיס הערך הצבור מספר כרטיסים בודדים, וזה פתרון טכנולוגי שניתן ליישם אותו מחר בבוקר.

ישראל אייכלר: אתם מתכוונים ליישם אותו?

ישראל אייכלר: משרד התחבורה צריך לעשות את זה או אתם?

רביב סובל: לצערי, משרד התחבורה לא מוכן כרגע שנמכור כרטיסי ערך צבור, והוא ממתין לאותה מערכת כלל ארצית לערך צבור.

ישראל אייכלר: אומרים לכם כמה זמן זה ייקח להם?

נעה אבירם: אני לא יודעת להגיד לך בזמנים, אבל צריך לזכור שאנחנו לא מדברים רק על פרט אחד בעיר אחת בארץ.

נעה אבירם: העניין של מסלקה משותפת הוא מורכב ולהתחיל להפעיל אותה כשזה לא מושלם, ייצור לנו יותר פעיות מפתרונות.

ישראל אייכלר: אולי נרשום מסקנת ועדה, דרישה לשר התחבורה להחזיר לנו את הכרטיסייה הטובה והישנה עד שהוא בטובו, ובאנשיו וחסדם, יגמרו לסדר את כל הדברים ולא יספרו לנו שצריך להרגיל את העז לריח של הבית.

אברהם שלום: יש עוד סוגיה ל"סיטיפס", ברשותך.

אברהם שלום: אם אני לוקח את הנכד שלי והאבא לא נתן לי את ה"רב-קו", מה אני עושה?

קריאה: אז תדאג לקחת.

קריאה: תקנה לו כרטיס בחוץ.

אברהם שלום: הוא לא הביא לי.

אברהם שלום: הוא אמר לי, לך תיקח את הילד מהמעון, ואני מוציא את הילד מהמעון.

קריאה: אבל בחו"ל כולם דואגים מראש שלכל אחד יש כרטיס, נו באמת.

אברהם שלום: אז נתחיל לבקש שיהיה לאבא שניים.

ישראל אייכלר: אתה נשוי?

ישראל אייכלר: יש לך ילדים כבר?

ישראל אייכלר: אז בעזרת השם.

קריאה: אנחנו בארץ מנסים להמציא את הגלגל מחדש.

ישראל אייכלר: בחו"ל אין להם ילדים, אתה יודע שבצרפת יש להם אחוז גבוה יותר של תמותה מאשר לידות?

עידית חנוכה: סליחה, תנהלו את הדיונים אחר כך.

אברהם שלום: לא, זו רק טענה אחת לגבי התשלום.

קריאה: זה גם חינוך בריא לתת לכל ילד כרטיס, להרגיל אותו להשתמש בזה בתור עצמאי.

עידית חנוכה: אבל חברים, יש פה דיון.

יחיאל רידמן: אני רוצה לסיים את דברי.

יחיאל רידמן: אני דורש את כבודה של הוועדה שבפעם הקודמת דרשה ממשרד התחבורה להציג את המסמכים ואת ההסכמים שלו מול "אגד" ומול "סיטיפס" – דבר שאני כאזרח חייב לדעת, מה "אגד" חייבת לי, ואת "סיטיפס" כבר הזכרתי כי זה נגזר, יש לזה השלכות.

יחיאל רידמן: אני דורש שהמשרדים יכבדו את הוועדה.

ישראל אייכלר: אין חוק חופש המידע?

ישראל אייכלר: אני לא מבין.

סטיבן ברמן: לדעתי זה סוד מסחרי, אני לא מדבר מטעמם אבל אם "אגד" - - -

קריאה: אז אל תדבר אם זה לא מטעמך.

קריאה: רגע, משרד התחבורה לא חייב על-פי החוק לפרסם כל מסמך?

קריאה: את הזיכיון של בזק כל אזרח יכול לראות, וגם הזיכיון של כל חברת גז.

קריאה: כל אזרח צריך לדעת מה קורה עם הכסף שלו, ואני רוצה להסביר על חוק חופש המידע.

קריאה: על זיכיון יש חיסיון?

קריאה: לא על זיכיון, על ההסכם.

ישראל אייכלר: סליחה רגע, אני לא יודע מי פה משפטן.

נועה שמיר: אני יכולה לענות, אני יועצת משפטית של צוות תוכנית אב לתחבורה.

נועה שמיר: עקרונית, בחלק מסוים מהחומרים האלה יש סודות שיש עליהם חיסיון.

נועה שמיר: אני חושבת שהערוץ הכי נכון הוא להגיש פנייה בכתב, בכל משרד ממשלתי יש ממונה על חופש המידע.

קריאה: ביקשו וזה לא הגיע.

נועה שמיר: אז אני אשמח לסייע, אני אוכל לנסות לבדוק.

ישראל אייכלר: אז אולי תהיה מעשי, תשלח העתק אלי והעתק ליועצת המשפטית של צוות תוכנית אב לתחבורה.

מרב רפאלי: יש חובה על-פי חוק לענות תוך מספר מסוים של ימים, זה מוגדר בחקיקה.

קריאה: אז שלחו ניירות לא רלוונטיים, כשלא רוצים לענות יודעים איך לא לענות.

ישראל אייכלר: אז טוב שהעלית את זה.

ישראל אייכלר: אמרו לך היועצות המשפטיות שזכותך לקבל את המידע, ואנחנו רוצים שהאזרחים כולם יקבלו את המידע הזה.

ישראל אייכלר: זה הסכם שנעשה מכספנו במיליארדים, אני חושב.

קריאה: בוודאי.

ישראל אייכלר: אז זכותנו לראות את ההסכם, לפחות לאחר חתימתו.

יחיאל רודמן: אני חוזר לשכונות הצפון, אני רוצה מאוד לקבל תגובה ובזה אני מסיים.

יחיאל רודמן: אני מבקש שלא "יחתכו" את האוטובוס שלנו לבית וגן, וגם האוטובוס של רמות ש"קיצצו" לנו.

יחיאל רודמן: אנחנו רוצים שהתחבורה תלך קדימה ולא אחורה.

יחיאל רודמן: תודה רבה לכולם.

ישראל אייכלר: תודה רבה, ועכשיו אני עובר לשכונות הצפוניות יותר.

ישראל אייכלר: מר בן-ציון גלינסקי, יושב-ראש ועדת התחבורה של מינהל קהילתי רמת שלמה, ואחר כך מר אברהם שלום, מינהל קהילתי פסגת זאב – שניהם מאותו אזור.

בן-ציון גלינסקי: שלום וברכה, ותודה רבה.

בן-ציון גלינסקי: לא רציתי להעלות עכשיו את נושא שכונת רמת שלמה באופן ספציפי, כי קיימת כיום, ברוך השם, הידברות כמעט מלאה עם חברת "אגד" ועם תוכנית אב לתחבורה ירושלים, והייתי מצפה מתוכנית אב לתחבורה לקצת יותר חופש מידע לציבור וקצת יותר קשר.

בן-ציון גלינסקי: אבל רציתי להעלות נושא אחד שלא הועלה פה על-ידי ה"רב-קו" וזה הכרטיס הזה, שהוא כרטיס "חופשי-חודשי" משותף "עילית"-"אגד".

בן-ציון גלינסקי: על-פי משרד התחבורה אפשר לנסוע עם ה"חופשי-חודשי" הזה גם לביתר וגם לירושלים, והנוסע יכול לנסוע חופשי בכל ירושלים.

בן-ציון גלינסקי: ביום זה החלה הרכבת לגבות תשלום רק על-ידי "רב-קו", ואדם שעל-פי משרד התחבורה רשאי לנסוע ברחבי ירושלים אינו יכול לעלות עם הכרטיס עליו שילם במיטב כספו לרכבת הקלה כי הכרטיס הזה לא מוכר ב"רב-קו".

בן-ציון גלינסקי: זה אבסורד של ה"רב-קו", אתם הפעלתם אותו מהר מדי והוא לא מסונכרן עדיין עם כל החברות.

בן-ציון גלינסקי: אדם ששילם לחברות האחרות לא יכול לעלות לנסיעה בירושלים על שטח מוניציפלי שהוא שילם עבורו.

ישראל אייכלר: אם הוא שילם ב"אגד" ירושלים, הוא לא יכול לעלות לרכבת עם אותם שישה שקלים?

בן-ציון גלינסקי: זה "חופשי-חודשי" משותף.

בן-ציון גלינסקי: יש אותו גם ב"סופרבוס"-"אגד" וגם ב"עלית"-"אגד", והוא מגדיל את השטח שאפשר להסתובב בו עם אותו כרטיס.

ישראל אייכלר: אבל בתוך "אגד" בירושלים אתה יכול להסתובב מאוטובוס לאוטובוס?

בן-ציון גלינסקי: חלק מהנהגים מתירים לעלות וחלק לא.

ישראל אייכלר: אז צריך לברר את זה.

ישראל אייכלר: היועצת המשפטית, האם כשאדם קונה כרטיס כמו שהוצג פה ועולה באוטובוס "אגד" - - -

נועה שמיר: המערכת ש"סיטיפס" העמידה לא אפשרה להתמודד עם אזורים שונים.

קריאה: היא מאפשרת, זה לא נכון.

נועה שמיר: מהסיבה הזו משרד התחבורה בא לטובת הציבור וכל אזור 3 הפך לאזור 2 נדמה לי, כל היישובים הקרובים לירושלים – גבעת זאב, מבשרת ציון, מעלה אדומים – נכנסו לאותו קוד כדי שיוכלו להשתמש ברכבת.

נועה שמיר: יש מעט יחסית יישובים שהם יותר מרוחקים שנפגעים ולא יכולים לעשות שימוש ברכבת, וככל הידוע לי הנושא הזה נמצא בבחינה למציאת פתרון.

נועה שמיר: בכל מקרה מדובר במספר מצומצם יחסית של נוסעים יומיים, שמגיעים לעיר בכל יום.

רביב סובל: יש פתרון פשוט מאוד, אין שום מגבלה טכנולוגית ואפשר להפעיל את כל כרטיסי ה"חופשי-חודשי" מכל הארץ ולעשות להם גם שיתוף לרכבת.

רביב סובל: ברגע שמשרד התחבורה יבקש להפעיל איזשהו כרטיס "חופשי-חודשי" משולב עם מפעיל כלשהו, אנחנו נפעל להחיל את הכרטיסים האלה גם אצלנו.

נעה אבירם: זה מחזיר אותנו למסלקה.

ישראל אייכלר: מה זאת אומרת, תחכו גם עד למסלקה הארצית לעניין הזה?

ישראל אייכלר: כי צריך קוד נפרד?

ישראל אייכלר: למה אתם לא יכולים לעשות את זה מיידי, משרד התחבורה?

נעה אבירם: זה שוב מחזיר לאותו נושא המסלקה.

נעה אבירם: איפה שהיה ניתן או היה סביר להפעיל קוד משותף, הופעל קוד משותף.

נעה אבירם: חשוב לציין שנכון לעכשיו מערך התחבורה הציבורית באוטובוסים פועל ללא שינוי, מה שאומר שיש אלטרנטיבות לרכבת וזה לא שנמנע ממישהו להגיע למחוז חפצו.

אברהם שלום: אבל אל תגבו כסף, שלא ייגבו כסף.

מרדכי פדר: יש אפשרות לבקש, כבוד הרב, שאלו שאוכפים לא יאכפו מול מי שעולה לרכבת עם הכרטיס הזה עד שמסדרים את זה, כי זו פגיעה בזכות הקניינית.

ישראל אייכלר: אפשר לדרוש ממשרד התחבורה שלא - - -

מרדכי פדר: אלו שמדברים על קנס של 180 שקל למי שעולה בלי לתקף את כרטיס ה"רב-קו", שלא יקנסו את מי שמראים לפקח את הכרטיס הזה.

נועה שמיר: אין אפשרות לעשות את זה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לברר את הנקודה הזאת.

ישראל אייכלר: מבחינה טכנית הרכבת מוכנה לאשר את הכרטיסים האלה?

רביב סובל: לא כרטיסים כאלה, זה כרטיס שייטען על כרטיס "רב-קו".

בן-ציון גלינסקי: אבל "רב-קו" לא מכיר בו.

בן-ציון גלינסקי: אין "רב-קו" שמכיר כזה כרטיס.

אברהם שלום: יש לי הצעה טובה יותר.

אברהם שלום: קודם כל לגבי מה שאמרתי בעניין סבא או אבא ששכחו כרטיס, איך פותרים את הבעיה הזו.

קריאה: קונים כרטיס.

קריאה: קונים כרטיס חד פעמי.

אברהם שלום: אוקיי, זאת אומרת שיש אפשרות לקנות.

אברהם שלום: שנית, אני מציע לדחות את התשלום ברכבת.

קריאה: למה?

אברהם שלום: כל הרמזורים החכמים עדיין לא עובדים, התדירות של חמש דקות שהבטחתם עדיין לא עובדת.

אברהם שלום: בואו נחכה עם התשלום – תגמרו את הכול, תכינו את הכול, אני שומע בוועדה שאת זה מקבלים ואת זה לא מקבלים, תסדירו את כל נושא החכמים בין משרד התחבורה, "סיטיפס" ועיריית ירושלים ונתחיל לעבוד ברכבת.

אברהם שלום: תנו עוד חודש לתושבים לנסוע.

ישראל אייכלר: רק שנייה, חשבתי שסיימת.

ישראל אייכלר: עוד לא סיימת?

בן ציון גלינסקי: רק עוד נושא אחד בעניין ה"רב-קו" והוא עגלות פתוחות.

בן ציון גלינסקי: כיום בעידן המעברים, הוראות משרד התחבורה הן שעל עגלה פתוחה צריך לשלם ועגלה מקופלת אינה צריכה בתשלום.

בן ציון גלינסקי: לחשוב על אמא שנוסעת מרחק קצר אבל המהלך של הקו מצריך אותה לנסוע בשלושה אוטובוסים והיא צריכה לפתוח ולסגור את העגלה שלוש פעמים, זה אבסורד.

בן ציון גלינסקי: בתשובה חלקית לשאילתה ששלחתי לגברת דינה אפק מתוכנית אב לתחבורה, נאמר שברכבת לא ייגבה תשלום על עגלה פתוחה.

בן ציון גלינסקי: אבל השאלה חוזרת למגרש של "אגד", שהרי בעידן המעברים זה לא הגיוני שאמא עם עגלה צריכה לפתוח ולסגור אותה שוב ושוב ושוב.

בן ציון גלינסקי: ההצעה שלי היא לא לגבות תשלום ואני חושב שזה לא נכון כי אז לא יהיה מקום באוטובוסים, או לעשות קוד מיוחד לעגלה, שלא יצטרכו לשלם עליה מחיר מלא, אולי מחיר כמו לנוער או שקל אחד, משהו סמלי על עגלה פתוחה.

בן ציון גלינסקי: לא יתכן שאישה שלא יכולה לסגור את העגלה תשלם 6.40 שקלים על כל נסיעה בגלל שהעגלה פתוחה.

ישראל אייכלר: מי צריך להשיב על זה, משרד התחבורה?

דוד קנטרוביץ: אני אעיר רק הערה אחת קטנה בנושא.

דוד קנטרוביץ: אמרת, תחשבו על עגלה וזה נכון, אבל תחשוב גם על ארבע עגלות או חמש עגלות שמנסות לעלות לאוטובוס שנסתם לחלוטין ואין שום אפשרות לעבור.

בן ציון גלינסקי: ולכן אני מוסיף שאסור לתת לעלות בלי תשלום בכלל, כי זה מה שיקרה – ארבע-חמש עגלות – ותמיד תהיה זו שתחסוך את השקל הבודד.

בן ציון גלינסקי: אבל צריך לחשוב על זו שמוכנה לשלם, ו-6.40 הוא מחיר קצת גבוה לדעתי.

ישראל אייכלר: תודה רבה לך, מר גלינסקי, ועכשיו אברהם שלום מפסגת זאב.

ישראל אייכלר: אני רוצה שתתייחס לטענות שקיבלתי מהרבה תושבים מפסגת זאב שמרגישים כאילו במצור בגלל שהם תלויים רק ברכבת.

ישראל אייכלר: האם נכונה התחושה?

אברהם שלום: זה נכון.

אברהם שלום: כבודו קיבל את העצומה לגבי אי-ביטול האוטובוסים לאחר הפעלת הרכבת הקלה.

ישראל אייכלר: 45,000 תושבים יש בשכונת פסגת זאב, אתם אומרים, ממעמד סוציו-אקונומי בינוני ונמוך ו-30% מתושבי פסגת זאב משתמשים בתחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: אז מה מפריע לך שייסעו ברכבת?

אברהם שלום: לא מפריע לי, אבל שלא יבטלו את האוטובוסים שמסיעים מהשכונות שלמטה לכיוון הרכבת הקלה.

אברהם שלום: דבר שני, הרכבת עוברת על ציר ראשי ברחוב יפו.

אברהם שלום: יש כאלה שרוצים להגיע להדסה הר הצופים, או להדסה עין כרם, או לבית וגן, או לאוניברסיטאות, והם צריכים לעשות תחלופה מהרכבת, לקחת אוטובוס מהבית, לעלות לרכבת, לרדת, לקחת רכבת לתחנת היציאה, משם לקחת עוד אוטובוס ולהגיע לאוניברסיטה העברית בהר הצופים למשל – זאת אומרת לעבור שלוש תחנות כדי להגיע למחוז חפצו.

אברהם שלום: זה מצריך יותר זמן, ומה שאפשר לעשות בחצי שעה ייקח שעה-שעה וחצי.

אברהם שלום: זה לגבי אי-ביטול הקווים לפחות למקומות החיוניים, כמו: הדסה, משרדי ממשלה, תלפיות וכן הלאה.

אברהם שלום: לגבי הביטחון, יש המון תושבים שלא רוצים להשתמש ברכבת הקלה בגלל שהיא עוברת בשכונת שוועפאת.

אברהם שלום: לפני יומיים-שלושה היתה בערב תגרה אלימה בתוך הרכבת, בפעם השלישית, והתושבים מתחילים להגיד, אנחנו לא רוצים לעלות לרכבת אם לא יהיה בה ביטחון.

אברהם שלום: אני מבקש שבאזורים האלה יהיה דגש על הביטחון.

אברהם שלום: לפני כמה ימים היתה התקהלות של בחורות יהודיות וערביות, היה שימוש בגז מדמיע, היו צריכים לעצור את הרכבת, להוריד אותן מהרכבת, להחליף להן רכבת וכל הסיפור הזה.

אברהם שלום: זה דבר שצריך לקחת בחשבון כי בינתיים התושבים אומרים, לא ניסע ברכבת.

ישראל אייכלר: יש בכלל אלטרנטיבה תחבורתית לרכבת לא לעבור את שוועפאת כדי להגיע לפסגת זאב?

אברהם שלום: לא, זה הציר, אבל תושבים מתנגדים לנסוע בציר הזה.

קריאה: - - -

אברהם שלום: שייסעו, אין בעיה.

אברהם שלום: אני לא אמרתי שלא, אני אמרתי שיגבירו ביטחון, שיהיה שם יותר ביטחון.

קריאה: אי אפשר לקבל בעיטות בנסיעה.

ישראל אייכלר: לא, סליחה, זה לא הנושא.

ישראל אייכלר: נציג המשטרה שמע אולי את הדברים האלה, שיש בעיות של שלום הציבור בתוך הרכבת?

שלמה לוז: אני לא מכיר.

שלמה לוז: אני בתפקידי מהנדס תנועה של המחוז כך שאני לא מתעסק בנושא האבטחה, אבל אני אעביר את התלונה למי שמטפל בזה אצלנו.

ישראל אייכלר: תעביר את הבעיה הזאת למען תושבי שוועפאת ולמען תושבי פסגת זאב.

ישראל אייכלר: כולם רוצים שאנשים יוכלו לשבת בשקט ברכבת, משני הצדדים.

ישראל אייכלר: רק זה חסר לנו, עוד מוקד חיכוך, למען אחדותה של ירושלים.

נועה שמיר: רק עוד הערה אחת, כיוון שהתחיל התשלום עכשיו יכול להיות ששיעור המשתמשים יירד והצפיפות תרד.

קריאה: ירד הבוקר.

אברהם שלום: לסיכומו של עניין, אני מבקש לא לפגוע בקווים המזינים שיוצאים מחוץ לשכונה אלא רק לאחר שייגמר כל עניין הפעלת הרכבת, ולא "לטרטר" בכמה תחנות תושבים שצריכים להגיע לתלפיות.

אברהם שלום: הדבר השני, כמו שאמרתי, בטיחות, והדבר השלישי לאור כל מה שעלה פה, זה לדחות את התשלום לפחות עד שכל המערך יהיה מסודר שאז תהיה אפשרות לנסוע בתשלום.

ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לך, אברהם שלום.

ישראל אייכלר: עכשיו סטיב ברמן, מהמינהל הקהילתי של הגבעה הצרפתית.

סטיבן ברמן: אני רוצה להתייחס לשני עניינים והראשון הוא שיטת "המעברים".

סטיבן ברמן: אני מוכרח לציין שבעשרות שנים של המון ניסיון ושל היכרות טובה עם מערכות בפריז, ברלין, וינה, אמסטרדם, אין שיטה טובה יותר.

סטיבן ברמן: גם הערים ההם, בניגוד לארצות-הברית שם זה שתי וערב, הערים שציינתי הן ערים מסובכות ואני חושב ששיטת "המעברים" היא השיטה הנכונה מתוך הרבה ניסיון.

סטיבן ברמן: אני תומך בעניין הזה ובמסגרת הפעילות שלנו במינהל הקהילתי אנחנו בקשר מראש, במשך שנתיים-שלוש, גם עם "אגד" וגם עם תוכנית אב לתחבורה.

סטיבן ברמן: הם הציגו בפנינו את התוכנית מראש, היתה לנו אפשרות להעיר פה ושם והיה שיתוף פעולה יפה.

סטיבן ברמן: אני לא מומחה גדול, אני רק עורך דין, אבל מניסיון החיים שלי אני יודע ששיטת "המעברים" היא השיטה היחידה.

ישראל אייכלר: אתה מייצג גם את תושבי הגבעה הצרפתית שאין להם מכוניות פרטיות?

סטיבן ברמן: כן, ואני מיד אגיע לזה.

סטיבן ברמן: כיוון שאני מאוד מאמין בשיטת "המעברים" אני מעורב מאוד בנושא התחבורה הציבורית והמינהל כבר כמה שנים.

סטיבן ברמן: אני מאמין גם שנאה דורש נאה מקיים, והחלטתי לפני למעלה משנה שביום שהרכבת הקלה מתחילה לנסוע בירושלים, אני מבטל את המנוי לחניון ועובר לתחבורה הציבורית, כי אני לא אהיה רשאי להתייצב בפני כבודו מבלי שאוכל להגיד שאני אדם שנוסע רק בתחבורה הציבורית.

סטיבן ברמן: לכן אני יכול להגיד, מה-19 באוגוסט הפסקתי לנסוע ברכב פרטי, אני נוסע רק בתחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: כל הכבוד.

ישראל אייכלר: איך אתה מגיע מהבית שלך עד לתחנת הרכבת?

סטיבן ברמן: ואז אני מגיע לנקודה השנייה והיא הנקודה החשובה.

סטיבן ברמן: אני חושב שתוכנית אב לתחבורה החליטה החלטה בנושא הפעימות, שהיא עונש קולקטיבי לאזרחים.

סטיבן ברמן: ברגע שמדינת ישראל החליטה שהרכבת מתחילה לעבוד ב-19 באוגוסט והרי המדינה קוראת לנו לעבור להשתמש בתחבורה הציבורית, ואני נעניתי לקריאה, לא יכול להיות שיגידו לי, בגלל שהרכבת איטית אז אנחנו נדחה לך בעוד חצי שנה את מערך התחבורה התומך ברכבת הקלה.

סטיבן ברמן: כשאני התחלתי לנסוע ב-19 באוגוסט מהגבעה הצרפתית לדוידקה, זה לקח ביום הראשון 27 דקות, לאט-לאט כשהתחילו הרמזורים, אחרי חודש, זה ירד ל-24 דקות, אחרי עוד כמה שבועות זה ירד ל-21 דקות, ובאחד הימים בשבוע שעבר זה לקח 16 דקות.

סטיבן ברמן: מהבחינה הזו אני מסיר את הכובע בפני "סיטיפס".

סטיבן ברמן: בפסק הבוררות הם אמרו, בוא נדחה בעוד חודש, נצליח תוך חודש, אז תוך חודש הם לא הצליחו אבל 50% הם כבר הצליחו.

סטיבן ברמן: מה שקורה עכשיו מטריד אותי מאוד וזו אחת הסיבות שבמיוחד בגללה באתי לפה.

סטיבן ברמן: כשאני מסיים את יום העבודה שלי אני מגיע בשתי דקות מרחוב קינג ג'ורג' לדוידקה, ממתין לרכבת בממוצע חמש דקות בסביבות שבע בערב, נוסע 17–16 דקות עד צומת הגבעה הצרפתית, יורד שם וניגש לתחנה בגבעת המבתר לחכות.

סטיבן ברמן: במסגרת המערך החדש, שלא הפעילו עדיין, קו 68 למשל משנה את המסלול שלו, ובמקום לעבור דרך שדרות אשכול הוא עובר דרך רמת אשכול, אז יוצא שאני עומד בתחנה וממתין לקו 4 בגבעת המבתר בזמן שעוברות לפחות שתי רכבות מהעיר.

סטיבן ברמן: בשבוע שעבר הגיעו שני קוי 4 ביחד – לא 4 ו4א אלא שני קוי 4 ביחד – וביום שני הגיעו שני קוי 4א ביחד.

סטיבן ברמן: לכן אני אומר שזו החלטה לא חכמה להגיד שעד שהרכבת לא תיסע בסדר לא יינתן המערך התומך.

סטיבן ברמן: לגבי השכונות הצפוניות והדרומיות, הפיכה של קו, כמו קו 23, מקו שנוסע לעיר לקו מזין – את זה אני יכול להבין, שעד שהרכבת לא תיסע שימשיך לעבוד.

סטיבן ברמן: אבל איך זה קשור לאנשים כמוני, ויש עשרות אלפים כמוני שכבר נוסעים ברכבת וצריכים את האפשרות.

סטיבן ברמן: אז כתבתי כמה אימיילים, הם לא מתייחסים בכלל, כתבתי שלפחות יבקשו מ"אגד" לתגבר את קו 4 ולהוסיף עוד קו אחד בשעה.

סטיבן ברמן: באופן עקרוני אי אפשר להסכים עם ההחלטה של תוכנית הפעימות, היא פשוט תוכנית של ענישה קולקטיבית.

ישראל אייכלר: אתה אומר שצריך להפריד ולדון כל קו בנפרד, מתי להפעיל אותו, ולא לעשות החלטה כללית שדוחים את כל התוכנית או מקבלים את כל התוכנית.

סטיבן ברמן: נכון, כי ברגע שעשרות אלפים כמוני עברו כבר לתחבורה הציבורית, ואני חושב שצריכים לברך אותנו, אז אי אפשר לבוא ולהגיד לנו, בגלל שהרכבת לא טובה נעניש אתכם פעמיים.

ישראל אייכלר: הדברים שלך מאוד הגיוניים וברורים.

ישראל אייכלר: עכשיו נעבור לשכונות אחרות, לשכונת הבוכרים-גאולה, הגברת יעל דרייפוס שקד, אדריכלית מהמינהל הקהילתי של השכונה, בבקשה.

יעל דרייפוס שקד: לנו יש שאלה כללית יחד עם שותפי למרכז העיר לגבי הפקק ברחוב אגריפס שלפעמים חוצה את רחוב יפו, וגם המעבר משכונות כמו מקור ברוך והאזור הזה לכיוון מחנה יהודה, בעצם רחוב יפו "חתך" את זה.

יעל דרייפוס שקד: דבר נוסף הוא המעברים, הרכבת הקלה היא בעייתית מבחינת האוכלוסייה החרדית, דיברו על זה שוב ושוב, וזה הולך ומקשה על ההגעה למרכז העסקים בגאולה.

ישראל אייכלר: הרכבת לא מגיעה לשם בכלל.

יעל דרייפוס שקד: נכון.

ישראל אייכלר: נו, אז מה?

יעל דרייפוס שקד: אז שיטת "המעברים" תהיה שיטה בלתי אפשרית עבור האוכלוסייה החרדית.

ישראל אייכלר: אבל הבנתי ש"אגד" לא משנה את מערך הקווים באזורים שהרכבת לא מגיעה אליהם.

ישראל אייכלר: אני לא טועה, נכון?

אסף אברהמי: אם מדברים על הרחובות שטראוס, יחזקאל, וכל האזור הזה, אז שם מערך הקווים כבר עובד בתצורה הסופית שלו כמעט.

אסף אברהמי: יש את הקווים המהירים, קו 71, וקו 72, יש את כל קווי רמות, רמת שלמה, שעובדים בתדירות טובה ורובם עובדים בתצורה הסופית שלהם.

אסף אברהמי: אמור להיות אולי שינוי אחד או שניים קלים שלא אמורים להשפיע, בטח לא על עניין המעביר, אלא להיפך – יכול להיות שיהיה קו נוסף שייקרא קו 53 שייתן עוד יעד לכל תושבי שכונות הצפון – רוממה וכל האזור הזה – להגיע לרחוב אגריפס דרך הרחובות יחזקאל ושטראוס.

אסף אברהמי: אם מסתכלים על כל הציר של הקווים החרדיים, יש להם את הנגישות הכי טובה, גם מבחינת תדירות וגם מבחינת מעבר לרכבת, במיוחד באזור רחוב קינג ג'ורג' שהרי אתם ממוקמים ממש בסמוך לתחנת הרכבת, כך שאני לא רואה שום בעיה אלא להיפך, אתם מקבלים שיפור שירות.

ישראל אייכלר: התשובה של "אגד" מספקת אותך?

יעל דרייפוס שקד: אנחנו מכירים את התחבורה פחות או יותר, אבל אני מדברת על התחלופה של התחבורה הציבורית עם הרכבת למי שכן עולה לרכבת הקלה.

אסף אברהמי: על זה אני מדבר, אם תשימי לב תראי שהרכבת נוסעת בציר ברור מאוד ומרכזי.

אסף אברהמי: אם אני נמצא בתחנה המרכזית ורוצה להגיע לאזור הרחובות שטראוס ויחזקאל, אני נוסע ברכבת הקלה עד צומת הרחובות יפו-קינג ג'ורג', יורד מהרכבת ואחרי כ-50 מטר יש תחנת אוטובוס שבה עולים כל הקווים לכיוון רחוב שטראוס ולוקחים אותי לאן שאני רוצה, כך שיש לכם נגישות.

אסף אברהמי: לגבי מה שאמרת בנושא רחוב אגריפס ואנחנו מדברים עליו הרבה, אני רוצה לציין שאין מה לעשות, רחוב אגריפס הוא רחוב שתחבורה ציבורית אמורה להמשיך ולעבור בו אחרת אנחנו מנתקים את כל העיר.

ישראל אייכלר: עלתה הצעה שבקטע של מחנה יהודה יאפשרו גם לאוטובוסים לנסוע על פסי הרכבת.

אסף אברהמי: אז אנחנו לא שם, אבל אני רוצה לסבר את האוזן ולהגיד לכם שיש לנו תקווה, כי אם היום נוסעים 1,880 נסיעות ביום ברחוב אגריפס בשני הכיוונים, שהן כמעט 80 נסיעות בשעה, שזה המון – אז במערכת הסופית אמורים להישאר בסך הכול חמישה קווים ברחוב אגריפס, שייסעו 800 נסיעות ביום, שהן 30 נסיעות בשעה.

קריאה: מדברים היום על 160 בשעה.

ישראל אייכלר: 30 נסיעות בשעה זו לא בשורה טובה.

אסף אברהמי: לכל כיוון התכוונתי.

קריאה: 30 נסיעות בשעה זה אחד כל שתי דקות.

ישראל אייכלר: כן, זה בלתי אפשרי.

אסף אברהמי: בעוד חודשיים-שלושה אנחנו אמורים להיכנס למערכת הסופית, בעזרת השם.

ישראל אייכלר: אני מאוד מקווה ואולי נדבר עם משרד התחבורה לא במסגרת הדיון הזה, לאפשר את ההצעה שהציעו האזרחים, שבאזור מחנה יהודה, לא רחוב אגריפס, לאפשר לאוטובוסים לעלות ולנסוע על פסי הרכבת עד תחנת הדלק "הטורים" או עד - - -

אסף אברהמי: היתרון שלנו הוא שאיפה שמאפשרים לנו לנסוע אנחנו יודעים לנסוע.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: זה ישחרר קצת את רחוב אגריפס כי זה בלתי אפשרי.

אסף אברהמי: מר שלמה לוז רוצה לעצור אותי על מה שאמרתי.

אסף אברהמי: הוא אמר שעל-פי חוק אסור לי לעלות, אני לא אתעסק אתו, הוא החוק.

ישראל אייכלר: עכשיו אסור לאוטובוס לעלות, אבל אולי אפשר יהיה להתיר כדי להוריד את העומס מרחוב אגריפס.

יהודה סקר: מה הסיבה שהמשטרה מתנגדת?

ישראל אייכלר: אחרי שהיא תציב גדרות אני אשמע את המלצתה לגבי זה.

ישראל אייכלר: כל זמן שאין לה המלצה על בטיחות האזרחים אז מה השאלה לגבי ההמלצה השנייה, היא הרי לא ממונה על זה.

קריאה: המשטרה התנגדה גם להוריד נוסעים ברחוב אגריפס.

יגאל מלכיאל: ברשות

יגאל מלכיאל: כם רציתי לדבר על שכונות הצפון, הרב אייכלר.

ישראל אייכלר: מי מדבר עכשיו?

יגאל מלכיאל: אני, יגאל.

ישראל אייכלר: רגע, אבל רצינו - - -

יגאל מלכיאל: רציתי להוסיף עוד שתי נקודות חשובות בעניין שכונות הצפון.

ישראל אייכלר: יגאל, מה?

יגאל מלכיאל: מלכיאל, מהמינהל הקהילתי פסגת זאב.

ישראל אייכלר: פסגת זאב.

ישראל אייכלר: דיברתם קודם, לא?

יגאל מלכיאל: דיברתי.

ישראל אייכלר: אבל יש כאן עוד הרבה אנשים שעוד לא דיברו.

יגאל מלכיאל: אלה דברים שחשוב לדעת.

יגאל מלכיאל: אם אנחנו מדברים על תחבורה ציבורית, צריך לדעת שמדובר בכלל הציבור, כמו שהתחלנו את הישיבה וכבודו דיבר על זה.

יגאל מלכיאל: פסגת זאב מונה 50,000 תושבים, נווה יעקב מונה 30,000 תושבים, תחשבו על כמויות האנשים האלה שבשעה 07:30 רוצים לעלות על הרכבת.

ישראל אייכלר: אבל אמרו שאם כל חמש דקות תהיה רכבת - - -

קריאה: צמחתם ב-5,000 מאתמול?

יגאל מלכיאל: יופי, זה מצוין.

יגאל מלכיאל: הרכבת נוסעת, היא יורדת את הגבעה הצרפתית, תחשבו שכל חמש דקות הרכבת צריכה לעבור את כביש 9 – זאת אומרת, חסמנו את כל העיר.

יגאל מלכיאל: לא דאגו לפתרון של הגשר, לפקקים שם בבוקר, על זה אף אחד לא חשב.

ישראל אייכלר: טוב.

יגאל מלכיאל: דבר שני, הורידו בתקופה האחרונה את תדירות קו 25 וקו 45, בעוד שהמסלול של הרכבת לא גמור, הוא נעצר באמצע פסגת זאב ולא מגיע לנווה יעקב, וחשוב לדעת את זה.

יגאל מלכיאל: תושבי נווה יעקב יצטרכו להיכנס לתוך מרכז פסגת זאב ומשם לעלות בתחנה הראשונה.

יגאל מלכיאל: מכביש עוזי נרקיס של שלושה נתיבים, כל התנועה נכנסת לנתיב אחד.

יגאל מלכיאל: התוצאה היא פגיעה קשה באיכות החיים על חשבון חיי המשפחה.

ישראל אייכלר: מה אתה מציע, להשאיר את הקווים הקיימים בנוסף לרכבת הקלה?

יגאל מלכיאל: כן, כי צריך לחשוב שאנשים מגיעים מגבעת זאב דרך הנתיב הזה.

ישראל אייכלר: חבל שהזמן כל כך מאוחר, אבל נדמה לי שנצטרך לדון בעניין נווה יעקב – אנשים מתלוננים בצורה קשה מאוד על כל סיפור החפירות וחסימת הכביש שלהם.

ישראל אייכלר: אנחנו נעבור לשכונת רמות, לגברת לורן פוריס, חברת הנהלת מינהלת רמות.

לורן פוריס: רציתי להתייחס לנושא שהעלית בתחילת הדיון בעניין הילדים.

לורן פוריס: אני חושבת שכמו שב"רב-קו" יש לאדם מבוגר אפשרות לקנות כרטיס בודד, אם אפשר היה לקנות גם לילד כרטיס בודד זה היה פותר את הצורך ללכת עם ארבעה או חמישה כרטיסי ילדים.

לורן פוריס: כי מדי פעם הילדים נלקחים או נאספים לא על-ידי ההורים שלהם, אלא על-ידי חברים, על-ידי בייביסיטר, ולא תמיד אפשר, טכנית, להעביר את הכרטיסים מאחד לשני.

לורן פוריס: אם היו יוצרים סיטואציה שאפשר לקנות כרטיס בודד - - -

קריאה: עם הנחה.

לורן פוריס: עם הנחה של ילדים.

ישראל אייכלר: כן, כי בלי הנחה אפשר לקנות.

לורן פוריס: ברור, אבל בעצם אתה קונה כרטיס של מבוגר.

לורן פוריס: כמו שניתן ב"רב-קו" לקנות כרטיס בודד למבוגר, צריך להיות פתרון לכרטיס בודד לילד, ויכול להיות שזה ייתן פתרון גם למשפחה שעולה עם חמישה ילדים ומסובך לה להחזיק את כל הכרטיסים.

ישראל אייכלר: רעיון טוב.

ישראל אייכלר: והשאלה היא למשרד התחבורה – זה אפשרי?

ישראל אייכלר: זה שוב עניין ממוחשב, נכון?

רביב סובל: כן.

רביב סובל: הבעיה היא שכשאדם מגיע למכונה, המכונה לא יודעת שמדובר בילד.

לורן פוריס: יש מבקרים, יש פקחים.

ישראל אייכלר: אפשר לתכנת את הקוד של הילד בתוך המכונה.

קריאה: קודם כל הוא צריך לקנות כרטיס מתאים.

ישראל אייכלר: כמו שאדם יכול לעלות לאוטובוס ולרכבת בלי לשלם ויש בשביל זה בקרים לבדוק את זה, הוא יכול לבדוק אם הוא ילד או מבוגר.

קריאה: אתה יכול לנקב גם בכרטיסיית נוער, אתה יכול לקחת את הכרטיסייה של הבן שלי ולנקב בה ואף אחד לא יידע מזה.

ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לך, הגברת פוריס, ונעבור למינהל קהילתי נווה יעקב, חיים קראגף.

ישראל אייכלר: אבל אנחנו צריכים לסיים את הדיון, אז בקצרה.

חיים קראגץ: שלום, שמי חיים קראגץ, אני מייצג את שכונת נווה יעקב והייתי רוצה להגיד כמה דברים שמעיקים מאוד על התושבים שלנו.

חיים קראגץ: שמעתי את כל הדברים ואת כל האנשים שמדברים על הפעלת הרכבת.

חיים קראגץ: אנחנו רוצים שגם דעתנו, דעתם של אנשי שכונת יעקב, תישמע.

חיים קראגץ: אני יודע שיש פה גופים מכובדים מאוד – משרד התחבורה, עיריית ירושלים, "אגד", "סיטיפס" – אבל הייתי רוצה שגם תושבי שכונת נווה יעקב יישמעו.

חיים קראגץ: אנחנו רצינו מאוד שהרכבת הקלה תגיע עד לשכונת נווה יעקב, ובהתחלה היא לא היתה אמורה להיכלל.

חיים קראגץ: עכשיו אנחנו למודי ניסיון אחרי שהפעילו את הרכבת הקלה, אז פנינו ואנחנו מבקשים מאוד לעשות את הרכבת הקלה בתוואי החליפי ולא במרכז הרחוב הראשי.

חיים קראגץ: לפני כעשר שנים היו לנו הרבה תאונות קטלניות בצמתים, הצמתים האלה הוחלפו במעגלי תנועה וזה פתר לנו את הבעיה.

חיים קראגץ: אין לנו תאונות מאז ועכשיו זה חוזר בחזרה.

חיים קראגץ: לשכונה שלנו יש יציאה אחת בלבד וכניסה אחת בלבד, ואם התוואי של הרכבת הקלה יהיה במרכז הרחוב אז יופיע פקק מתמיד בתוך השכונה.

חיים קראגץ: זאת אומרת, יש לנו בעיה בטיחותית עם התוואי במרכז הרחוב, ויש לנו בעיה ביטחונית במרכז הרחוב כי במקרה חירום, חס וחלילה, אין כניסה ואין יציאה.

חיים קראגץ: ויש לנו בעיה של איכות הסביבה, כי אם יהיו שם פקקים, ויהיו פקקים, כמו בפסגת זאב – שם יש מרחק של 1,900 מטר מרחוב כיכר במזלות עד לרחוב יקותיאל אדם, היה שם פעם רמזור אחד ולא היו פקקים, עכשיו יש שם 11 רמזורים, ואיך אפשר שלא יהיו פקקים?

חיים קראגץ: – אנשים שגרים שם בבניינים סמוכים נושמים מהבוקר עד הערב את הגזים שפולטים הרכבים.

חיים קראגץ: אנחנו לא רוצים את הגורל הזה.

חיים קראגץ: יש אפשרות לבנות אצלנו בנווה יעקב את התוואי החליפי והוא הרבה יותר זול – לא צריך לפגוע בתאורה ולא בתשתיות, יש שטח פתוח.

חיים קראגץ: אנחנו דיברנו עם תוכנית אב לתחבורה והם בתוקף אומרים לא.

חיים קראגץ: אני חושב שגם אנחנו צד בזה, ומתעוררת השאלה האם התחבורה היא לתושבים או התושבים הם לתחבורה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לקבל תשובה.

ישראל אייכלר: יש לכם תשובה לשאלה של האיש מנווה יעקב או שאתם לא ערוכים לזה?

ישראל אייכלר: הוא אומר שיש אלטרנטיבה לעשות את הרכבת הקלה לא בציר היחיד שמכניס את האזרחים לנווה יעקב ומהשכונה החוצה.

דוד קנטרוביץ: זה לא תחום עיסוקי, אבל אני יודע שמתקיים דיאלוג עם תושבי נווה יעקב ולפני כשבועיים התקיים מפגש גדול מאוד שהאדון נכח בו.

דוד קנטרוביץ: השכונה הציעה תוואי חלופי לרכבת הקלה, התוואי הזה נבדק על-ידינו בצורה יסודית והוא לא רלוונטי.

דוד קנטרוביץ: התוואי הזה לא מספק את השירות שאנחנו רוצים לספק.

דוד קנטרוביץ: בנוסף, יש שם שאלות מסובכות של בעלויות סטטוטוריקה, ולכן התוואי הזה נפסל לאחר הבדיקה שלנו.

ישראל אייכלר: אולי אתם מוותרים על הרכבת הקלה.

ישראל אייכלר: אתם מוכנים לוותר עליה?

ישראל אייכלר: הרי זה עוד לא נבנה, נכון?

חיים קראגץ: כן.

חיים קראגץ: זה מה שאנחנו רוצים להגיד, אם אי אפשר לבנות את התוואי החליפי אנחנו מוותרים על הרכבת הקלה.

קריאה: מצוין.

חיים קראגץ: אני מייצג רוב מוחלט, והייתי אומר בבטחה רוב של 90% מהתושבים.

חיים קראגץ: אנחנו לא רוצים את הרכבת הקלה אם אין אפשרות לתוואי חליפי.

ישראל אייכלר: אי אפשר לכפות על שכונה רכבת קלה שהיא לא נוחה להם.

ישראל אייכלר: אז אולי צריכים לשקול מחדש, אולי נפנה לשר התחבורה שיושיב את האנשים עם צוות מוחות ונתחיל לחשוב מחדש.

ישראל אייכלר: דבר שכבר נעשה – נעשה, אבל מה שלא נעשה – למה צריך לסבול אותו.

חיים קראגץ: באנו לפה כדי שישמעו את הבקשה שלנו, כי מעבר לתוכנית אב לתחבורה לא שומעים אותנו.

חיים קראגץ: אם אי אפשר לעשות תוואי חליפי אנחנו מוותרים על הרכבת הקלה, או שאפשר אולי לעשות את הרכבת הקלה עד לכניסה לנווה יעקב ולא יותר.

חיים קראגץ: לא לפגוע בכביש הראשי של השכונה – זאת הבקשה שלנו.

קריאה: עד סוף רחוב משה דיין.

ישראל אייכלר: תודה רבה לך, חיים קראגץ.

חיים קראגץ: תודה, כתבנו מכתב והיינו רוצים שתקראו אותו בזמנכם החופשי.

ישראל אייכלר: אנחנו נקרא את הדברים בעיון לאחר הדיון ונעביר את המכתב גם למשרד התחבורה.

ישראל אייכלר: מר ישי לוי, אדריכל לב העיר והרובע.

אורית לב-שגב: אדוני, שמי אורית, אני מייצגת את פורום מוסדות התרבות ואת שדרת המוזיאונים.

ישראל אייכלר: ביקשתי ממר ישי לוי, ואמרתי שמיד אחריו את.

אורית לב-שגב: אני מודה לך.

ישראל אייכלר: מר ישי לוי?

ישי לוי: אני רוצה לקרוא ברשותך מתוך החזון של תוכנית אב לתחבורה, ואני יודע שיש לי כמה דקות.

ישי לוי: זה מופיע באינטרנט וכל אחד יכול לראות את זה: "בבסיס החזון התחבורתי הירושלמי מצויה אם כן מערכת תחבורתית אינטגרטיבית המשלבת בין הרכב הפרטי לבין התחבורה הציבורית וכן מקצה מקום למדרחובים, לשבילי הליכה, למסלולי אופניים, תוך שמירה על הבחנה דקה ביניהם.

ישי לוי: אני אתחיל דווקא מהקל, ממסלולי האופניים – אני מנסה להבין איך מסלולי האופניים עוברים במרכז העיר, איפה הם מתחילים ואיפה הם מסתיימים, ומאוד קשה לי לעשות את זה.

ישי לוי: אני יודע שמתארגנת איזושהי קבוצה של 20–30 חברים שרוצים לעשות סיבוב אופניים, להראות את האבסורד בתוכנית מסלולי האופניים כפי שהם ייראו בסיום הפעימה השלישית.

ישי לוי: נעבור לנושא של המשלבת בין רכב פרטי לציבורי.

ישי לוי: דיברנו בפעם שעברה ואני חוזר על כך שוב: ישנו מושג "הטבעת השחורה" – זה הכביש שעוקף מרחוב אגרון, רחוב קינג ג'ורג', עולה דרך רחוב כי"ח לרחוב הנביאים וכולי.

ישי לוי: על הכביש הזה אמורות להיות נקודות השקה שבהן אפשר לחנות את הרכב, חוץ מחניוני חנה וסע.

ישי לוי: מי שמגיע לעיר ואנחנו בעד עיר "ירוקה", שיחנו שם וילכו ברגל במרכז, בתוך המשולש.

ישי לוי: לא יכול להיות שאנחנו שומעים מהיזם של מתחם - - - שנמצא ברחוב הנביאים, שהוא מתחנן ל-800 מקומות חניה והעירייה או משרד התחבורה לא מאפשרים לו – אני לא נכנס לדקויות כי אני בעצמי לא יודע מי מפקח על מה.

ישי לוי: לא יכול להיות שבמתחם כמו "עדן" – מבנה שמאושר על-ידי הוועדה המחוזית והוא מבנה גדול מאוד, בן 24 קומות – יאושרו לציבור חמש מקומות חניה.

ישי לוי: כשמדובר על תקן, מדובר על 250 מקומות חניה.

ישי לוי: לא יכול להיות שעל-פי התחזיות צריכים להיות 12,000 מקומות חניה נכון להיום, על-פי סקר שעשה - - -

ישראל אייכלר: אני חושב שאדוני חורג מנושא התחבורה הציבורית.

ישי לוי: לא.

ישי לוי: אני אגיע, אני אסביר.

ישראל אייכלר: אם אתה תגיע, אנחנו לא נגיע.

ישראל אייכלר: ..

ישראל אייכלר: אז תגיע מיד לתחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: ..

ישי לוי: אז אני מגיע מיד לתחבורה הציבורית.

ישי לוי: אנחנו מדברים על הובלת התושבים בצורה נוחה לעיר ויכול להיות שעל-ידי נקודות הממשק האלה כפי שהרכבת הקלה תשרת, אבל כאשר בשטח "המשולש", באזור בית יואל, באזור ככר ציון, אין תחנה של הרכבת הקלה, וחוץ מרחוב יפו, מרחוב אגרון עד לרחוב הנביאים – כש-3,000 סטודנטים מ"בצלאל" ומ"הדסה" עומדים לעבור למרכז העיר – אין שום אוטובוס שעוצר ומוריד נוסעים במקרה של תקלה ברכבת, אני שבוי של הרכבת הקלה.

ישי לוי: אם רחוב שלומציון נכנסים לעבודות ורחוב חשין נסגר לתחבורה, אז אין גישה למרכז העיר בכלל, חוץ מהרכבת הקלה, והדבר הזה מחייב בדיקה.

ישי לוי: אני מצטט מהדיון הקודם, כבוד הרב: "הוועדה מבקשת ממשרד התחבורה לפרסם באתר האינטרנט של המשרד את ההסכמים עם הזכיין לרכבת הקלה, מבקשת ממשרד התחבורה לאפשר לאוטובוסים לנסוע על תוואי הרכבת הקלה מכיכר הדוידקה כדי להקל על הנוסעים".

ישי לוי: בעצם כל מה שיצא לנו מכאן, מהוועדה, לא התבצע.

ישי לוי: ועוד דבר אחד בהקשר לזה - - -

ישראל אייכלר: לא, אני חייב לסיים.

ישי לוי: אחרון.

ישראל אייכלר: משפט אחרון.

ישי לוי: גם אני, כמו היהודי הזה, מכרתי את הרכב שלי ואני נוסע כבר 3–4 שנים מרמת שלמה למקום העבודה שלי.

ישי לוי: זה לוקח לי במקרה הטוב שעה-שעה ורבע.

ישי לוי: אני יורד ברחוב בן-צבי או בבנייני האומה או בתחנה הראשונה ברחוב אגריפס ועולה ברגל.

ישראל אייכלר: מה אתה מציע?

ישי לוי: יש בידי מסמך מה-2.9.2010, מדיון במשרד התחבורה שהשתתפו בו מר אלכס לנגר – המשנה למנכ"ל ומר דרור גנון – סגן בכיר, ובו הוצע לפתרון המצוקה הנ"ל, הפרדה מפלסית או מנהור לרחוב אגריפס בתנועה ממערב למזרח, לרכב פרטי בלבד.

ישי לוי: בפתרון זה תתאפשר התנועה לרכב הפרטי מבלי לפגוע בתנועת התחבורה הציבורית במפלס הרחוב.

ישי לוי: מר אלכס לנגר מקבל את הרעיון העקרוני והנחה לקדם את התוכנית לשלב שיכלול הכנת תוכנית מפורטת, בדיקות כדאיות ובדיקות מקצועיות נוספות.

ישי לוי: הדבר הזה נגנז ולא מטופל בכלל.

ישראל אייכלר: אתה סיימת אדוני, אני ממש לא יכול ואני מתנצל.

ישראל אייכלר: אמרתי משפט אחרון ואני שומע נאום, אנשים מחכים פה, ואני חייב לסגור את הדיון עוד מעט.

ישי לוי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לך.

ישראל אייכלר: הגברת אורית לב-שגב ממוזיאון ארצות המקרא.

אורית לב-שגב: אני מדברת כאן גם בשמם של מוזיאון המדע ושל מוזיאון ישראל, ויש אתי כאן עמיתה שתשלים את הדברים אם יהיה צורך.

אורית לב-שגב: אנחנו אזור בגבעת רם שמאכלס מדי יום אלפי-אלפי אנשים, מבקרים, סטודנטים שעובדים אצלנו ושמגיעים כמובן לקמפוס בגבעת רם, מאות מתנדבים – אנשים מבוגרים מאוד שמגיעים מדי יום למוזיאונים וזה כל עולמם, והקהל הרחב.

אורית לב-שגב: עיקר הבעייתיות, לפי מה שאני רואה, עלולה להתנקז בחגים ובחודשי הקיץ, שאז גם אלפי משפחות עם ילדים קטנים מגיעים למתחם המוזיאונים.

ישראל אייכלר: מה הבקשה שלך?

אורית לב-שגב: לפי מה שאנחנו מאבחנים, עלולים לצוץ שני אתגרים קשים ביישום השינויים בתחבורה הציבורית בעיר.

אורית לב-שגב: קו 24א לדוגמה, שאסף משכונות דרום-מערב העיר, מתבטל.

אורית לב-שגב: הווי אומר שאותם תושבים שירצו להגיע למתחם המוזיאונים, ובעוד תקופה קצרה גם לספרייה הלאומית, ייאלצו לקחת שלושה אוטובוסים – קו אוטובוס מהשכונה לרכבת הקלה, ומהרכבת הקלה לתחנה המרכזית משום ששם הממשק, ומהתחנה המרכזית לשדרת המוזיאונים.

אורית לב-שגב: זו בעיה וזה אתגר גדול אחד.

אורית לב-שגב: הדבר הנוסף הוא הממשק שאינו קיים מצפון שדרות הרצל, בין הרכבת ובין שדרת המוזיאונים.

אורית לב-שגב: הממשק היחיד שיש לרכבת הקלה עם קו אחד שמגיע לשדרת המוזיאונים נמצא בתחנה המרכזית.

אורית לב-שגב: ישנו ממשק מסוים נוסף ליד גשר המיתרים אבל אז המרחק הוא 150 מטר.

ישראל אייכלר: על כמה אנשים ביום אתם מדברים?

אורית לב-שגב: אנחנו מדברים על אלפים רבים, ואני לא כוללת את הסטודנטים שמגיעים לקמפוס ולא את האנשים שמגיעים למשרדי הממשלה ולכנסת.

ישראל אייכלר: אולי נשמע תשובה מעשית, שמעתם את הבעיה של הממשק של האזור הזה?

דוד קנטרוביץ: כן, אני מכיר.

דוד קנטרוביץ: לאחרונה ישנה גם תכתובת עם העירייה, לדעתי, בנושא הזה.

ישראל אייכלר: מה תשובתכם?

דוד קנטרוביץ: ישנם מספר ממשקים טובים גם בשדרות הרצל.

דוד קנטרוביץ: בצפון שדרות הרצל יש ממשק, ויש שם את קו 14 מתחת לגשר המיתרים.

אורית לב-שגב: תרשה לי, אדוני, אני לא רוצה להתעמת, אבל זה נמצא 150 מטר מהרכבת.

אורית לב-שגב: לאוכלוסייה המבוגרת, לא כל שכן במזג האוויר בירושלים, חורף וכדומה, זה לא ריאלי ולא ישים.

אורית לב-שגב: לשלוח אנשים שירדו מגשר המיתרים לצעוד 150 מטר, בקו אווירי, זה לא כל כך ישים.

אורית לב-שגב: אני חושבת שהדבר הישים היחיד הוא בתחנה המרכזית אבל אז יש רציפים ומעברים וגשרים, וגם זה מקשה מאוד על אדם שירצה להגיע.

אורית לב-שגב: יש שני סוגי אוכלוסיות, סוג אחד זה אותם אנשים שגרים בירושלים ורוצים להגיע למתחם, והסוג השני זה התיירים – מה להם ולרכבת?

אורית לב-שגב: להתחיל לעשות את המעברים והשינויים הללו, זה עלול להקשות מאוד וזה קושי ממשי.

ישראל אייכלר: טוב, הדברים הועלו.

ישראל אייכלר: אני מקווה שתדונו בזה ונעביר את זה אליכם.

ישראל אייכלר: אתם בטח כתבתם והעברתם את הדרישות שלכם.

ישראל אייכלר: תודה לגברת אורית לב-שגב, ועכשיו לאיתי גוטלר – יושב-ראש אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית, בבקשה.

איתי גוטלר: אני לא ארחיב בדיבורים.

ישראל אייכלר: כן, כבר מאוד מאוחר.

איתי גוטלר: כבר מאוד מאוחר.

איתי גוטלר: קודם כל צריך לציין לחיוב את שיתוף הפעולה שיש לנו עם "אגד" ועם משרד התחבורה ברמה השוטפת בפתרון בעיות וכולי.

איתי גוטלר: זה שיתוף פעולה שאנחנו רוצים שיימשך וישנם מפגשים אתם כל הזמן.

איתי גוטלר: יש מספר סוגיות ליבה שמשפיעות על הסטודנטים וקשורות בעיקר לשינויים שנכנסים כשאין להם היערכות טובה מספיק.

איתי גוטלר: אחת הסוגיות היא הכניסה של ה"רב-קו" וההחלות, משהו שאנחנו חוששים שיקרה גם בסמסטר ב' – התחלופה של ה"חופשי סמסטריאלי" שייכנס לתוקפו גם בתחילת סמסטר ב' ואנחנו רוצים להימנע מהתורים הארוכים שהיו אז, שזו היתה מלחמה גדולה.

איתי גוטלר: הדבר השני זה נושא הרכבת הקלה והאפשרות להשתמש ב"רב-קו" על הרכבת הקלה, יש כרגע בעיה ספציפית שאנחנו יודעים עליה מהבוקר.

ישראל אייכלר: מה הבעיה?

איתי גוטלר: את רוצה להגיד, בבקשה?

אינה בורשטיין: סטודנטים בעלי "חופשי סמסטריאלי" או "חופשי שנתי" אמורים לנסוע בחינם ברכבת הקלה, וכרגע יש עם זה בעיה טכנית שלמיטב הבנתי צריכה להגיע לפתרון עוד היום.

איתי גוטלר: עד יום ראשון.

אינה בורשטיין: עד תחילת השבוע.

ישראל אייכלר: אם זה יגיע לפתרון עד יום ראשון אז זו כבר בשורה, אז אין בעיה.

אינה בורשטיין: עד כמה שהבנו ממשרד התחבורה ומ"סיטיפס" זה משהו שהיה צריך לקרות היום, היום לא קרה, ויקרה עד יום ראשון.

אינה בורשטיין: בנושא הקווים ונושא המעברים, משיחה עם מר קנטרוביץ התרשמתי שמתקיימת חשיבה רבה מאוד ולמיטב הבנתי נושא המפרקים צריך ויכול לתת מענה טוב.

אינה בורשטיין: אני מציעה לשקול עוד דבר קטן – לאפשר עלייה של אופניים לרכבת הקלה מכיוון שהרכבות לא מגיעות עד לקמפוסים.

אינה בורשטיין: זה גם יקל על המפרק שבין המעבר מהרכבת הקלה לקמפוס עצמו, והרבה סטודנטים ישמחו להשתמש באופניים.

ישראל אייכלר: להעלות את האופניים לרכבת?

אינה בורשטיין: באותה מידה שניתן להעלות עגלה, להעלות אופניים מתקפלים שתופסים נפח קטן.

רביב סובל: אופניים מתקפלים אפשר להעלות, אין שום בעיה.

אינה בורשטיין: אבל הם יוכלו לעמוד בצורה נפרדת ברכבת, בלי שהם נכנסים לתוך תיק?

רביב סובל: לא, הם צריכים להיות מקופלים בתוך תיק ואז אתה יכול להעלות אותם.

אינה בורשטיין: בערים הגדולות בעולם יש מתקנים לאופניים קטנים או מתקפלים.

אינה בורשטיין: להערכתי זה יכול לפתור הרבה בעיות, גם של ממשקים, זה יעזור גם בהר הצופים וגם בעין כרם.

ערן אברמוביץ: בחוץ-לארץ יש אופציה להעלות אופניים לרכבת ולשלם חצי - - -

אינה בורשטיין: אולי זה לא הפורום אבל הייתי שמחה לבחון את זה.

אינה בורשטיין: והדבר האחרון בנושא ה"רב-קו" – מכיוון שהיה בלגאן בתחילת השנה גם עם תלמידי חוץ-לארץ ורק עכשיו, חודש לאחר כניסת ה"רב-קו", הצליחו להגיע לאפשרות שהם ינפיקו את הכרטיסים – אנחנו רוצים שכבר בתחילת סמסטר ב', כפי שהיה בסמסטר הנוכחי, יגיעו עמדות של "אגד" ו"סיטיפס" לשלושת הקמפוסים על-מנת לאפשר הנפקה של "רב-קו" סמסטריאלי לאלה שירכשו אותו רק בסמסטר ב', וגם עבור תלמידי חוץ-לארץ.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: ועכשיו מר אבי שמר – ראש הרשות לבטיחות בדרכים.

אבי שמר: מנהל אזור ירושלים ברשות לבטיחות בדרכים.

אבי שמר: אני רוצה להתייחס לנושא המת"צ, מסלול תחבורה ציבורית, בשדרות גולדה מאיר.

אבי שמר: הסוגיה של מסלול תחבורה ציבורית היא אכן סכנה להולכי הרגל, וכשמדברים על מסלול תחבורה ציבורית זה אומר תנועה דו-כיוונית של האוטובוסים.

אבי שמר: אני חייב לציין שספציפית בשדרות גולדה מאיר יש פרישה רחבה מאוד של מעקות בטיחות.

אבי שמר: אחת הבעיות שזיהינו, ואני לא יודע אם מדובר בתושבים או בסוחרים, היא שבנקודות מסוימות מפרקים את מעקות הבטיחות והמקום מהווה מוקד סיכון להולכי רגל.

אבי שמר: לא אחת ראיתי אמהות עם עגלות שיוצאות מבתי מסחר שנמצאים בסמוך ועוברות דרך המעברים האלה.

ישראל אייכלר: מה אתה אומר, כאיש הרשות לבטיחות בדרכים, על הרעיון לפרק את המסלול הזה לשני נתיבים – בצד ימין ובצד שמאל של הכביש?

אבי שמר: אני הייתי מציע שניתן לאנשי המקצוע לבחון את זה יותר לעומק.

ישראל אייכלר: אנחנו רואים את התוצאה של מה שהם עשו עד היום.

ישראל אייכלר: אנחנו רוצים לשנות.

אבי שמר: נושא המת"צ, מסלול תחבורה ציבורית, קיים גם בדרך חברון וגם שם נפגעו לא מעט הולכי רגל.

אבי שמר: ראוי להזכיר שבשנת 2007, שאז זה יצא לדרך, נפגעו הרבה מאוד הולכי רגל ומאז כנראה שהציבור השכיל להבין והתרגל למציאות החדשה.

ישראל אייכלר: תמיד זה מזכיר לי שהעז, מהסיפור הידוע, תתרגל בסוף.

אבי שמר: ואכן התרגלו ומספר הנפגעים ירד.

אבי שמר: אני מבקש להעביר מסר לציבור – לא להתפתות ולעבור באותם מעברים מסוכנים.

אבי שמר: הפרישה של מעקות הבטיחות מאפשרת לנתב את הולכי הרגל בצורה בטוחה מאוד.

אבי שמר: אם יקפידו ללכת בצורה נכונה במעברי החציה, אני מניח שיהיו פחות נפגעים הולכי רגל.

ישראל אייכלר: מה עמדת הרשות לגבי הגדרות שליד הרכבת הקלה?

אבי שמר: אנחנו נשאיר את זה לאחריות ולטיפול העירייה ומשרד התחבורה, זה במנדט שלהם וזה נאמר על-ידי גורם המשטרה – מר שלמה לוז, מהנדס המחוז.

אבי שמר: שני הגורמים האלה צריכים לתת את המענה של פרישת מעקות הבטיחות לאורך התוואי.

ישראל אייכלר: אני מודה לך, מר אבי שמר מהרשות לבטיחות בדרכים.

ישראל אייכלר: ויסיים את הדיון מר יהודה סקר מוועד ההורים הארצי, בדקה.

יהודה סקר: אני גם תושב קטמון ג' והנושא לא נפתר עד היום.

יהודה סקר: אף אחד לא יודע מה יקרה בפעימה הראשונה, בפעימה השנייה, אין הסברים.

יהודה סקר: שאלתי את נציג "אגד" ולא בפעם הראשונה – האם יש חוברות הסברה, אין כלום, מחכים לפעימה הראשונה.

יהודה סקר: כך כתבת לי.

סטיב ברמן: יש את זה באינטרנט.

רביב סובל: לא, רשמתי שזה אמור לצאת בימים הקרובים, לקראת הפעימה.

רביב סובל: תוכנית אב ומשרד התחבורה יוצאים בפרסום.

רביב סובל: אני לא ראיתי היקף כזה של פרסום ולמרות שהיה משהו מקדים, אי אפשר לפרסם משהו שאין לו תאריך.

רביב סובל: ברגע שיהיה תאריך הציבור יקבל פרסום, אין ספק, עם דיילים ועם מערכות תומכות לכל העניין.

קריאה: האם סידרתם משהו באינטרנט שאומר איך אני מגיע מפה לשם בסימולציה?

יהודה סקר: רגע, אבל אני קיבלתי רשות דיבור.

ישראל אייכלר: אז דבר.

ישראל אייכלר: סליחה, אני סיימתי את הדיון ואני רוצה לאפשר למר יהודה סקר לסכם את החלטות הוועדה.

יהודה סקר: רעייתי, שני ילדי ואני, היינו בין ה-500 שקיבלו מערכת שהראתה מה עושים ב-24 שעות, איך אנחנו מגיעים.

יהודה סקר: האם מישהו עבד על זה?

יהודה סקר: אני לא קיבלתי תשובות עד היום.

יהודה סקר: ודבר נוסף, יש בעיות לבתי-ספר, לבית-הספר שבו בננו לומד באים מחוץ לעיר.

יהודה סקר: יש איחורים בלתי רגילים, גם משכונת גילה, גם מבית-שמש – האוטובוסים בתדירות כזו ויש בעיות עם הדבר הזה.

ישראל אייכלר: אני מודה לך, מר יהודה סקר.

ישראל אייכלר: אני רוצה לסכם את הדיון בכמה נקודות, יש הרבה דברים שהועלו פה ואני רוצה שמשרד התחבורה יקרא את הפרוטוקול בעיון כי נאמרו פה הרבה דברים חכמים וטובים מאנשים בשטח שחיים באזור.

ישראל אייכלר: כמה נקודות כמסקנות הוועדה: הוועדה קוראת למשרד התחבורה להשלים בהקדם את הטיפול בכל המערכות התומכות בכרטיס ה"רב-קו" הכוללות סנכרון מלא בין מערכות התחבורה הציבורית, הוספת עמדות טעינה ברחבי העיר בסמוך לתחנות אוטובוס, הוספת עמדות תיקוף בדלתות האחוריות באוטובוסים, והסדרת מערכת כלל ארצית של ערך צבור.

ישראל אייכלר: עד אז הוועדה מציעה למשרד להחזיר את האפשרות לשימוש גם בכרטיסיות שהיו עד היום.

ישראל אייכלר: הוועדה קוראת למשרד התחבורה לבחון בחיוב אפשרות ל"רב-קו" בשיטת החיוב המשפחתי, גם ברכבת הקלה.

ישראל אייכלר: הוועדה מבקשת ממשרד התחבורה לשקול מחדש ולערוך דיון מחדש בצורך בהערכת תוואי הרכבת הקלה אל תוך שכונת נווה יעקב או להסתפק בהבאת הרכבת עד לשער השכונה כדרישת התושבים.

ישראל אייכלר: תודה רבה לכם שבאתם ושלום רב.