ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 488, 2011-12-04 12:00

דוד רותם: שלום לכולם, אני פותח את הישיבה.

דוד רותם: נעסוק היום בהצעה לסדר בנושא: "בחינות לשכת עורכי הדין", הצעות לסדר של חבר הכנסת אדרי, חברת הכנסת רגב וחבר הכנסת אורי מקלב.

דוד רותם: חברי הכנסת המציעים יציעו ויסבירו לנו מה הם רוצים.

דוד רותם: לאחר מכן כל אחד יוכל לקבל רשות דיבור.

דוד רותם: אני מבקש, מכיוון שאנחנו משודרים, ואתם אורחים חדשים פה בוועדה – כל אחד, כשהוא מתחיל לדבר, יציג את עצמו, כדי שנדע מי המדבר.

דוד רותם: חבר הכנסת אדרי, בבקשה, אדוני.

יעקב אדרי: שלום.

יעקב אדרי: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

יעקב אדרי: חברי חברי הכנסת, וכמובן כל הנמצאים כאן איתנו, הנושא הזה עלה בעקבות אחוז הנכשלים הגבוה מקרב הנבחנים.

יעקב אדרי: כל השנים היה אחוז סביר של נכשלים, והפעם זה קפץ לאחוז גבוה.

יעקב אדרי: התברר שהבחינה היתה בלתי עבירה, קשה מאוד.

יעקב אדרי: אני לא עורך-דין.

דוד רותם: בסדר, יש גם אנשים מושלמים.

יעקב אדרי: אני לא בדקתי את זה באופן אישי, אבל כן בדקתי מה קרה.

יעקב אדרי: וכמובן שהמספרים בלטו מיד לעומת השנים הקודמות.

יעקב אדרי: 52% נכשלים זה דבר ללא תקדים.

יעקב אדרי: כאשר העליתי את זה במליאה, אמר לי שר המשפטים בכנות רבה מאוד – הוא באמת אדם שמבין, ועל זה אני חושב שאין ויכוח – גם אני לא הייתי עובר את הבחינה הזאת.

יעקב אדרי: והוא אמר את זה בכנות.

דוד רותם: אבל הוא לא התכוון.

יעקב אדרי: הוא התכוון.

יעקב אדרי: אז עוד יותר גרוע.

מירי רגב: מי שמכיר את נאמן יודע, שאם הוא אומר משהו במליאה, הוא מתכוון אליו.

יעקב אדרי: אני מוכרח להגיד, שאני מאמין שהוא נאמן לדבריו.

יעקב אדרי: אני חושב שהוא אמר את זה במלוא הרצינות.

יעקב אדרי: הוא אמר את זה גם למתמחים, והוא אמר את זה גם בפני המליאה.

יעקב אדרי: אני חושב, שאנשים שהקדישו ארבע שנים – יש כאלה שיותר – לנושא הזה, מן הדין ומן הצדק, שאלה שעושים את הבחינות האלה, ותיכף נשמע את כל הניסים והנפלאות שזה גוף מקצועי ואובייקטיבי וכולי – הם אלה שעשו כל מאמץ, ואני אומר את זה בזהירות רבה מאוד, אבל יש לי חסינות, להכשיל כמה שיותר אנשים.

יעקב אדרי: אני אומר את הדברים הכי קשה, הכי ברור, כדרכי בקודש.

יעקב אדרי: אתם תגיבו אחרי זה.

דוד רותם: אני רק רוצה להזכיר לך, שלשכת עורכי-הדין היא חלק ממערכת המשפט, ואני מבקש לא לתקוף את מערכת המשפט.

מירי רגב: לשמוע את זה ממך, היושב-ראש, זה דבר גדול.

יעקב אדרי: אני תוקף את לשכת עורכי-הדין עכשיו.

יעקב אדרי: אל תלך לי – אני לא הגעתי לשם.

דוד רותם: אני קראתי את הדרשה של בייניש כל השבת.

מירי רגב: זה קצת לא יאומן, לשמוע את זה ממך.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, כאחד שמבין – ואני מאוד מעריך את המקצועיות שלך, ואני בטוח שאתה מבין את זה מכל ההיבטים – לא יכול להיות, קודם כול, שהממוצע השנה קפץ בצורה כל כך גבוהה.

יעקב אדרי: ויגידו מכללות – אחרי זה נשמע את כל הסיפורים והנפלאות.

יעקב אדרי: אני מוכרח לספר, ואני מספר את זה בכל מקום, הייתי גם שר הבריאות, והתברר לי שהגילדות נמצאות בכל מקום.

יעקב אדרי: גם בהסתדרות הרפואית מקשים כמה שיותר.

יעקב אדרי: אבל אני דורש הגינות, ואני דורש שהדברים יהיו ברורים.

יעקב אדרי: ואני אגיד למה אני מתכוון.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, מקובל עלי – מקצוע עריכת-הדין הוא מקצוע מאוד חשוב – שאנחנו רוצים את טובי עורכי-הדין במערכת המשפט.

יעקב אדרי: אני חושב שכולנו רוצים את זה.

יעקב אדרי: אני אגיד יותר מזה, לדעתי נכנסו לתחום הזה אנשים שלא צריכים להיות שם.

יעקב אדרי: אני אומר את זה במלוא הזהירות, במלוא הכבוד הראוי לכל בן-אדם שרוצה להיות עורך-דין.

יעקב אדרי: במקומות שאני מכיר אני שומע: זה עורך-דין, זה עורך-דין.

יעקב אדרי: אמרתי: אני מודאג.

יעקב אדרי: יחד עם זאת, אנשים, רובם, מקדישים ארבע שנים למקצוע המכובד הזה בשביל להצליח ולעבוד.

יעקב אדרי: יש שתי אפשרויות: או שמראש הרף יהיה גבוה, ואני לא מתנגד לזה.

יעקב אדרי: כאשר ניגשים לבחינה להיכנס לפקולטה למשפטים, ללמוד משפטים, אז יהיו בחינות קשות, אני לא נבהל מזה.

יעקב אדרי: זה נראה לי יותר הוגן, יותר צודק.

יעקב אדרי: גם זה כמובן צריך שיהיה במידה נכונה ונבונה.

יעקב אדרי: אבל לתת לאנשים ללמוד שלוש שנים, ארבע שנים, לפעמים יותר, ואחרי זה במבחנים מאוד קשים – אני לא תמים, איבדנו את התמימות שלנו מזמן.

יעקב אדרי: אתם עושים את זה במכוון.

יעקב אדרי: תגידו מה שתגידו, אני מנצל את החסינות שלי בשביל להגיד, שאתם פשוט לא רוצים שייכנסו.

יעקב אדרי: אתם רוצים למנוע את זה.

יעקב אדרי: אז אני אומר:

יעקב אדרי: יכול להיות שבתור גורם אינטרסנטי – אני לא רוצה להטיל דופי, חלילה, אבל הם גורם אינטרסנטי, על זה אין ויכוח.

יעקב אדרי: הם אינטרסנטים והם לא רוצים עוד עורכי-דין בעסק הזה, לא יעזור כלום.

דוד רותם: ואם נניח שזה נכון, מה שאתה אומר, תסביר לי, מה פסול בזה.

דוד רותם: אתה רוצה לשנות את הדברים?

יעקב אדרי: כן.

דוד רותם: תגיש הצעת חוק, תפרק את לשכת עורכי-הדין.

מירי רגב: יש הצעת חוק מוכנה.

מירי רגב: היא תעלה.

מירי רגב: זה לא קשור אחד לשני.

יעקב אדרי: לא הגעתי לשם.

יעקב אדרי: לא אמרתי לפרק.

יעקב אדרי: אני חושב שהם גוף מאוד חשוב.

דוד רותם: אתה מאשים אותם בדברים חמורים מאוד, אני מוכרח להגיד לך.

יעקב אדרי: בנושא של הבחינות, כן, חד-משמעית.

יעקב אדרי: אני כבר מסיים.

יעקב אדרי: או שנושא הבחינות – להכין את הבחינות – יעבור לגוף אובייקטיבי לחלוטין, שזה משרד המשפטים, ששם אני יכול להגיד: זה מדינת ישראל.

יעקב אדרי: ושוב, אני אומר, הגוף הזה חייב להיות, צריך להמשיך להיות.

יעקב אדרי: נושא הבחינות – אנחנו רוצים להיכנס לעומק לעניין הזה, ואנחנו ניכנס.

יעקב אדרי: לא נוותר בעניין הזה, שלא יהיה לכם ספק.

יעקב אדרי: או שמשרד המשפטים, ידידי היושב-ראש, הוא שיעשה את הבחינות, או שמראש, בבחינות, יש להעלות את הרף ולהיות הוגן עם כולם.

יעקב אדרי: ולא לבזבז הון עתק, ואת השנים הכי טובות שלהם, ואחרי זה, בבחינה אחת, להכשיל 52%.

יעקב אדרי: לזה לא נסכים, נעשה הכול.

יעקב אדרי: אני יודע, דעתך לא כדעתנו, אני מקווה שאולי בכל זאת תסייע למצוא איזה קו ביניים, שייתן איזונים נכונים בכל העסק הזה.

יעקב אדרי: תודה.

דוד רותם: חברת הכנסת רגב.

מירי רגב: האמת היא שחברי אדרי העלה את רוב הדברים בעניין הזה.

מירי רגב: אני רוצה לתת דגש למספר נושאים נוספים, ואני רוצה לפתוח ולהגיד לך תודה, כבוד היושב-ראש, על הדיון הזה שאתה מקיים.

יעקב אדרי: ועוד ביום ראשון.

יעקב אדרי: תודה.

מירי רגב: אני רואה בו חשיבות מאוד גדולה.

דוד רותם: בוועדה אצלי עובדים יום ראשון, שני, שלישי, רביעי, חמישי.

מירי רגב: אני אומרת, תודה רבה על הדיון.

מירי רגב: זה לא היה בציניות.

יעקב אדרי: להפך, אני יודע שיום שני אתה עמוס.

מירי רגב: אני אומרת שוב, אנחנו בהחלט מעריכים את זה.

מירי רגב: לשכת עורכי-הדין אמרה לא פעם, שהיא רוצה לעצור את ההצפה של המקצוע.

מירי רגב: מותר לה.

מירי רגב: מה סמכויות לשכת עורכי-הדין על-פי חוק, אנחנו יודעים.

מירי רגב: בעיני הסמכויות הן רחבות מדי.

מירי רגב: בעיני לשכת עורכי-הדין היום היא גם הרשות השופטת, המחוקקת והמבצעת.

מירי רגב: לדעתי זה לא יכול להיות.

מירי רגב: שוחחתי על זה עם שר המשפטים.

מירי רגב: יש הצעת חוק מוכנה בעניין הזה, שכולנו חתומים עליה, ועוד הרבה מאוד חברי כנסת.

מירי רגב: זה ידון בנפרד.

מירי רגב: וההצעה שלך היא נכונה.

מירי רגב: יש לנו בעיה עם נושא לשכת עורכי-הדין – נביא אותה בנפרד.

מירי רגב: דנו עליה גם עם שר המשפטים.

מירי רגב: במושב הקרוב זה עוד יעלה לוועדת שרים לחקיקה.

מירי רגב: אבל עם זאת, לא יכול להיות מצב, שמשנים את כללי המשחק תוך כדי המשחק.

מירי רגב: החלטתם לעצור את ההצפה במקצוע – מאה אחוז.

מירי רגב: יכול להיות שיש לי טענות לזה; יכול להיות שאני חושבת שצריכים להיות יותר עורכי-דין בפריפריה; יכול להיות שאני חושבת ששכר עורך-הדין הוא גבוה מדי.

מירי רגב: לא ניכנס לזה עכשיו.

מירי רגב: אבל אני אומרת דבר מאוד פשוט: החלטתם לעצור את כמות האנשים במקצוע הזה – תעשו את זה לפני הבחינות, תעשו את זה מראש.

מירי רגב: תבדקו מי הן המכללות שנותנות את התואר.

מירי רגב: תעשו בחינה, אם נכון שהמכללות האלה ייתנו את התואר.

מירי רגב: תעשו תנאי סף גבוהים יותר למכללות האלה.

מירי רגב: תודיעו מראש, שחברים שילמדו במכללות האלה והאלה, אתם כלשכת עורכי-הדין, לא מוכנים לתת להם חותמת.

מירי רגב: הכול מקובל.

מירי רגב: תעשו את זה לפני, לא אחרי.

מירי רגב: לא אחרי שאנשים לומדים, משקיעים את זמנם, את מיטב כספם, בכל הגילאים.

מירי רגב: 52% נכשלים זה לא משהו שאפשר להגיד, יש סטיות לכאן ולכאן.

מירי רגב: בכל מבחן יש נכשלים, אף אחד לא מצפה שכולם יעברו את המבחנים האלה.

מירי רגב: אבל כשיש 52% נכשלים, בנוסף לאמירה מוצהרת שלכם, שאתם רוצים לעצור את ההצפה במקצוע – השילוב הזה, בעיני, מריח רע.

מירי רגב: ואם עושים צדק, אתם הראשונים שצריכים לעשות צדק.

מירי רגב: ואם עושים צדק, עושים צדק עם המתמחים האלה.

מירי רגב: כי גם זה צדק, שאותם מתמחים יקבלו את מה שמגיע להם.

מירי רגב: ואם שר המשפטים עומד מעל הבמה ועונה להצעות לסדר-היום של שלושת החברים פה, ואומר: אני בעצמי לא הייתי עונה על המבחן הזה, הוא לא אומר את זה בציניות.

מירי רגב: אם המבחן הזה לא עוסק במהות אלא בפרטים ובשאלות – שאף אחד לא מבין אפילו את השאלה עצמה, ואתה נותן לכמה עורכי-דין בכירים לענות על השאלה, וכל אחד עונה עליה אחרת, יש כאן בעיה.

מירי רגב: לא תמיד התלמיד לא בסדר.

מירי רגב: יש כאן בעיה עם מי שהכין את המבחן, למה הוא הכין אותו בצורה כזאת, והאם יכול להיות מצב כזה.

מירי רגב: בגלל שלא משנים כללים תוך כדי המשחק, יש כאן שתי אופציות, כבוד היושב-ראש.

מירי רגב: אופציה אחת, שלשכת עורכי-הדין תגיד דבר מאוד פשוט: הבנו, שמענו, בוא רגע נעיף את האגו החוצה.

מירי רגב: כולנו בני אדם, ובוא נשים את האגו בצד.

מירי רגב: אנחנו לשכה רצינית, מקצועית, שמענו את הטענות של המתמחים, הבנו את תשובת השר נאמן מעל המליאה – אם יש בעיה, נביא לכם את התשובה – נשמע מה אומר כאן כבוד היושב-ראש, ואיך הוא מסכם את הדיון הזה - -

דוד רותם: אני הייתי עובר את הבחינה בקלות.

מירי רגב: אתה מיוחד.

מירי רגב: - - ונעשה מבחן חוזר, אמיתי יותר.

יעקב אדרי: למה אין מועד ב'?

דוד רותם: רבותי, אם אתם רוצים מבחן חוזר, פקטור, מועד א', מועד ב', תביאו לי אסמכתא בחוק שאפשר לעשות את זה.

דוד רותם: לזרוק זה לא חוכמה.

מירי רגב: אנחנו יודעים שאפשר בכנסת הזאת לשנות תוך יומיים חוקים הרבה יותר רציניים מבחינה של לשכת עורכי-הדין.

יעקב אדרי: אתה עושה את זה.

מירי רגב: דרך אגב, לשר, בתקנות שלו, יש אפשרות להגיד שהוא מורה על בחינה חוזרת.

מירי רגב: אפשר לעשות את זה.

מירי רגב: אפשר למצוא את הדרך על-ידי פקטור או על-ידי בחינה חוזרת, שמי שנכשל – ייכשל, אבל מי שראוי לו לעבור את הבחינה, יעבור אותה על ענייני מהות, על הבנת החומר, על עצם היותו אחד כזה שלמד, שינן, ועשה את מה שצריך לעשות כדי לעבור את הבחינה של לשכת עורכי-הדין.

מירי רגב: אני חושבת שכזה דבר – חבל שיגיע לבג"ץ.

מירי רגב: ושוב, אם בג"ץ ייתן פתרונות במקום הכנסת, אז כנראה זה מה שאנחנו נביא על עצמנו.

מירי רגב: אבל לא יכול להיות שנשאיר את המצב כפי שהוא היום – 53% נכשלים בבחינה, שהשר הממונה על העניין, אומר שהוא לא היה עובר את הבחינה הזאת.

מירי רגב: לכן צריך לעשות שני דברים, כבוד היושב-ראש.

מירי רגב: אחד, תיקון העוול הנקודתי – לאפשר לאותם מתמחים בחינה חוזרת או שיעשו פקטור.

מירי רגב: אחרי זה, אם יהיה צריך, נטפל במכללות.

דוד רותם: עזבי את המכללות.

מירי רגב: לא, כי התשובה שנותנים היא שהמכללות הם לא גוף מוסמך, ורק מהאוניברסיטאות עוברים.

מירי רגב: ראיתי את התשובה שנתן השר, והוא הקריא חלק מהתשובה שכנראה לשכת עורכי-הדין נתנה לו להקריא.

מירי רגב: ולכן אני חושבת שזו לא טענה רצינית.

מירי רגב: בעניין סמכויות לשכת עורכי-הדין – זו סוגיה אחרת, שאני אדבר איתך עליה בנפרד.

מירי רגב: צריך לעשות על זה דיון בנפרד.

מירי רגב: אני אעלה את הצעת החוק שלי בלי שום קשר.

מירי רגב: אני מצפה שהיום, הדיון הזה, יעשה צדק עם 53% האנשים שנכשלו שלא בצדק, ושנעשה להם עוול.

דוד רותם: חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: אשתדל לא לחזור על דברי חברי, שנומקו בטעם רב.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש גם יודע, כבן של מורים, בעל של מורים ואב למורים, שכישלון של 52% אחוז בתוצאות המבחן זה כישלון של המורה, זה כישלון של הבוחן, ולא כישלון של התלמיד.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לצאת מנקודת ההנחה הברורה הזאת.

אורי מקלב: ואין לנו ספק שזאת היתה המגמה, וזאת היתה אפילו הכשלה.

אורי מקלב: במיוחד על רקע הדברים שנאמרים בתקופה האחרונה באופן מאוד בולט על-ידי לשכת עורכי-הדין.

אורי מקלב: זה היה עכשיו לקראת הבחירות שהיו בלשכת עורכי-הדין.

אורי מקלב: חלק מתעמולת הבחירות של המתמודדים היתה על צמצום עורכי-הדין בארץ, והנה התשובה והמגמה הגיעה מאוד מהר, והתוצאות במבחן האחרון הוכיחו.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, לא הבנת מה אומרת חברת הכנסת מירי רגב.

אורי מקלב: במקום להגיד: אנחנו צריכים לבדוק את עצמנו, וזה מה שהייתי מצפה מלשכת עורכי-הדין אחרי תוצאות כאלה, התשובות היו, שרוב הנבחנים היו מהמכללות, שרמת הלימודים שבהם היא נמוכה יותר, וחלק גדול מהנבחנים היו כאלה שלמדו בחוץ-לארץ, ובאו לעשות כאן את המבחן שוב, או כאלה שעשו מבחנים חוזרים.

אורי מקלב: ולכן הרמה היתה כזאת.

אורי מקלב: אנחנו ממש לא יכולים לקבל את התשובות האלה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שהדברים האלה נעשו בכוונת מכוון, ולכן צריך לראות איך לפתור את זה.

אורי מקלב: ואנחנו צריכים לקחת בחשבון שאנשים השקיעו את מיטב כספם וזמנם.

אורי מקלב: אנשים לא באו לשחק וללמוד עוד מקצוע רק כדי שיהיה להם ברזומה תואר.

אורי מקלב: אנשים שהולכים ללמוד את זה – בשונה לפעמים ממקצועות אחרים, שאנשים צריכים את זה בשביל העבודה שהם מקבלים, ולומדים לתואר ראשון בשביל המשכורת והדרישות בעבודה שלהם – חלק גדול מאלה שלומדים משפטים לא לומדים רק בשביל התואר, אלא לומדים בשביל לעסוק בפרקטיקה אחרי זה, ולהיות עורכי-דין, וזה פוגם בהם באופן אנוש.

אורי מקלב: ואנחנו יודעים שחלק מהמחאה החברתית שיש היום היא לא רק על עליית מחירים, אלא על התנהלות קשה מול הרגולטורים, מול אלה שמחליטים ומערימים קשיים מאוד גדולים.

אורי מקלב: את הנושא הזה אנחנו צריכים לבחון בשני היבטים נוספים.

אורי מקלב: קודם כול, להחליט האם הוועדה שבוחנת היא ועדה אובייקטיבית.

אורי מקלב: זה שלשכת עורכי-הדין בוחנת את עורכי-הדין כבר כשלעצמו צריך לעבור מבחן.

אורי מקלב: זה צריך לעבור בדיקה חוזרת.

אורי מקלב: קשה להגיד שהוועדות האלה אובייקטיביות והוקמו באופן אובייקטיבי.

אורי מקלב: בניסיון שיש לנו בוועדה לפניות ציבור דנו לא פעם בוועדות הערר של ביטוח לאומי.

אורי מקלב: וגם שם באו להגיד לנו שוועדות הערר האלה מאוד אובייקטיביות: לא אנחנו עושים את זה בכלל, גוף חיצוני קצת, משרד הבריאות.

אורי מקלב: ובסוף מתברר שמי שמשלם לבוחנים, ומי שאחראי, ומי שנותן את הציון – הכול עובר דרך ביטוח לאומי.

אורי מקלב: וידענו לשנות את זה.

אורי מקלב: ויש לנו היום דרישה נחרצת לשנות את ועדות הערר של ביטוח לאומי.

אורי מקלב: לא יכול להיות אובייקטיביות, כאשר מי שעומד מאחורי זה הוא אותו ביטוח לאומי, ששם לו ועדות ערר ציבוריות מאוד.

אורי מקלב: אין בעיה לבנות ועדות ציבוריות וועדות מבחן – אלה שמכינים את המבחן, כאילו ציבורי – ויודעים מי עומד מאחורי המבחן ומי מושך בחוטים.

אורי מקלב: ומי שרוצה, יכול לראות גם מסמך שקיבלתי ממטה המאבק.

אורי מקלב: דרך אגב, כשראיתי את המסמך הזה, אמרתי: אני הייתי מעביר אותם.

אורי מקלב: מסמך כזה לבד יכול להעביר אתכם בציון עובר בעריכת-דין – מסוגנן היטב וברור.

אורי מקלב: הנושא האחרון, אדוני היושב-ראש, שאני רוצה להתייחס אליו, הוא עצם הדיון, אם יש לנו יותר מדי עורכי-דין.

אורי מקלב: האם צריך לעשות רפורמה אצל עורכי-הדין.

דוד רותם: לא, מה פתאום.

דוד רותם: אני אומר לך, כמי שעסק בעריכת דין למעלה מ-30 שנה, אין לנו יותר מדי עורכי-דין.

דוד רותם: כמה שיותר עורכי-דין יותר טוב לשוק.

דוד רותם: במקום להעסיק חמישה מתמחים העסקתי חמישה עורכי-דין.

דוד רותם: המשכורת שלהם היתה זהה.

דוד רותם: יותר טוב להעסיק עורכי-דין.

דוד רותם: אין עודף עורכי-דין.

דוד רותם: כמה שיותר, יותר טוב.

אורי מקלב: אני יודע שאוהבים להגיד, שבמדינת ישראל, על כל 130 איש יש עורך-דין אחד.

אורי מקלב: בכל אופן, כשאני צריך להמליץ לאנשים על עורכי-דין אני נתקל בחסר.

אורי מקלב: אני לא חושב שאנחנו יכולים למדוד את עצמנו ביחס לכל מדינות העולם.

אורי מקלב: אנחנו חזקים מאוד בנושא הזה.

אורי מקלב: כמעט כל פקיד צריך היום עורך-דין על ידו.

אורי מקלב: אני כבר לא מדבר על נבחרים.

אורי מקלב: לכן אם יש באמת עודף של עורכי-דין, אם יש היום זילות במקצוע הזה, או איך אפשר לייקר את המקצוע הזה, למקצע אותו יותר – יכול להיות.

אורי מקלב: אבל הדיון לא צריך להיות בלשכת עורכי-הדין, הוא צריך להיות במקום אובייקטיבי יותר, כאן, בבית הזה.

אורי מקלב: לא יכול להיות שלשכת עורכי-הדין היא זו שתחליט אם יש יותר מדי.

אורי מקלב: ראינו מספיק טייקונים מאוד גדולים גם בלשכות עורכי-הדין.

אורי מקלב: אנחנו יודעים היום על טייקונים שנמצאים בכלכלה.

אורי מקלב: יש טייקונים היום במערכת המשפטית, במערכת עריכת הדין, וזה שבתקופות האחרונות יש הרבה עורכי-דין עושה טוב למערכת.

מירי רגב: זה מוזיל קצת מחירים.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: אם יש דעה אחרת, שיבואו לדון בזה.

אורי מקלב: אבל לא יכול להיות שמקבלים החלטה בלשכת עורכי-הדין.

אורי מקלב: מי שעושה את המבחנים זה לשכת עורכי-הדין.

מירי רגב: זו הרשות המחוקקת, המבצעת והשופטת.

מירי רגב: צריך לטפל בכלל בארגון הזה.

אורי מקלב: היא עושה הכול.

אורי מקלב: אני, במקום לשכת עורכי-הדין, כשהיו כאלה תוצאות, של 52% שלא עברו, הייתי אומר שאני צריך לבדוק את עצמי, אני צריך לחשוב, וזה לא צריך לבוא מאנשים במטה המאבק, או מאיתנו כחברי כנסת.

אורי מקלב: אבל אם זה מגיע לשולחן שלנו, אנחנו צריכים לדון באופן אמיתי מבחינה מקצועית.

אורי מקלב: לבחון מה קורה היום במסגרת הלימודים של עורכי-דין.

אורי מקלב: ואם מצמצמים, אז מצמצמים היום?

אורי מקלב: מצמצמים לעוד ארבע-חמש שנים, כפי שעורכי-דין עצמם אמרו כאן אצלך, אדוני היושב-ראש, בוועדות, בחודש האחרון – הגיעו בכירי לשכת עורכי-הדין, אולי כל הנהלת לשכת עורכי-הדין, וצעקו על החוק שניסו לחוקק בכנסת על שינוי הבחירות בלשכת עורכי-הדין, על שינוי הייצוג.

אורי מקלב: אחרי זה היה נושא הייצוג לבתי-המשפט.

אורי מקלב: באו עורכי-דין מהלשכה ואמרו: לא משנים את כללי המשחק באמצע המשחק.

אורי מקלב: זו היתה המנטרה שלהם.

מירי רגב: ופה כן משנים.

אורי מקלב: זה היה הדגל שאחריו הלכו – לא לשנות.

אורי מקלב: והנה כאן משנים את זה באמצע.

אורי מקלב: תודה.

יורם חגבי חגי: אני מציע אולי ש - - -

יעקב אדרי: אתה לא היושב-ראש.

אורי מקלב: אתה עצרת את אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: תחשוב שאתה נמצא בבית-משפט.

מירי רגב: עם כל הכבוד, יש פה יושב-ראש, יש פה כל מיני גורמים שרוצים להתייחס.

דוד רותם: אני לא ידעתי שהתלמידים שלי מתחילים לתת לי עצות.

דוד רותם: אבל אני רוצה לשאול אתכם, רבותי המציעים, שאלה: בואו נניח, שנחליט לתת פקטור של 10%, דהיינו כל מי שקיבל 55, יהפוך להיות 65, ויקבל רישיון לעריכת דין.

דוד רותם: אתם מוכנים לקחת על עצמכם את האחריות שמחר, כשיהיה נגדי תיק, אני אלך לעורך-דין כזה והוא ייצג אותי?

קריאות: מה הקשר?

דוד רותם: האיש לא עבר את הבחינה.

דוד רותם: אתם מעבירים אותו את הבחינה באופן לא אמיתי.

יעקב אדרי: אבל מבחן הסף אפשר?

מירי רגב: אבל המבחן הוא לא אמיתי.

דוד רותם: מי שאל, מה הקשר?

דוד רותם: אני אסביר לך מה הקשר.

בן קרפל: אני גם אוכל לענות לך אחרי זה.

דוד רותם: אתה בוודאי תוכל לענות לי.

אורי מקלב: אתה ביקשת מאיתנו.

דוד רותם: נכשלת בבחינה?

בן קרפל: נכשלתי.

בן קרפל: לא נכשלתי, סליחה, הוכשלתי.

דוד רותם: הוכשלת בבחינה?

דוד רותם: קיבלת 55?

בן קרפל: יותר.

בן קרפל: אבל זה רק עניין של מזל.

בן קרפל: הייתי יכול לקבל גם 65.

דוד רותם: בסדר גמור.

דוד רותם: המשמעות היא שלא ענית על 60% מהשאלות נכון.

בן קרפל: אני יכול לשאול אותך שאלה?

דוד רותם: בכוונה עשו לך את זה, אני אומר לך כבר.

בן קרפל: לא בכוונה.

בן קרפל: יש לי שאלה אחרת, שאלה מהותית, גם לאנשים פה מהלשכה.

בן קרפל: שמי בן קרפל, בוגר מכללת נתניה בכבוד.

בן קרפל: לא צלחתי את הבחינה האחרונה.

בן קרפל: אתה שואל אם תוכל לקחת על זה את האחריות.

בן קרפל: בעיני כן.

דוד רותם: לא אני, הם.

דוד רותם: אני לא אקח על עצמי שום אחריות.

בן קרפל: כולם, מדינת ישראל וכנסת ישראל – אם תוכל לקחת על עצמה את האחריות.

בן קרפל: חד-משמעית כן.

בן קרפל: בבחינה האחרונה, האנשים שקיבלו 55, 57, 65 – ההבדלים האלה בנקודות הם באמת עניין של מזל.

בן קרפל: הסטטיסטיקה לא משקרת.

בן קרפל: אני אשאל אותך משהו אחר: בחינה אמריקאית נכתבת מראש.

בן קרפל: כלומר האנשים שכותבים את הבחינה, אני לפחות מצפה, שהם יידעו את התשובות לבחינה, נכון?

בן קרפל: אני לא חושב שהם כל כך ידעו את זה.

בן קרפל: אני חושב שלקח להם יותר מדי זמן לפרסם את התשובות.

דניאל פלג: בבוקר הבחינה שתי שאלות נפסלו.

בן קרפל: ברגע שיש שאלון אמריקאי, יש תשובות אמריקאיות.

בן קרפל: ברגע שמסיימים את הבחינה, מפרסמים את התשובות.

בן קרפל: מה לקח כל כך הרבה זמן לפרסם את התשובות?

יעקב אדרי: כמה זמן זה לקח?

בן קרפל: ארבעה ימים, חמישה ימים.

בן קרפל: יש לי תשובה למה זה לקח כל כך הרבה זמן.

בן קרפל: הם חיכו שחברות ההכנה יפרסמו את התשובות שלהם.

בן קרפל: קודם כל, היה שוני בין חברות ההכנה.

בן קרפל: המומחים, שבזה הם מתעסקים.

בן קרפל: אנחנו חשבנו שהוועדה הבוחנת, שבה יושבים עשרה אנשים, גדולי המשפט, מחברים את השאלות בעצמם.

בן קרפל: לתדהמתנו גילינו, שהם לא מחברים את השאלות בעצמם.

בן קרפל: הם מפריטים את השאלות.

בן קרפל: כלומר יכול להיות שמתמחה חיבר לי את השאלה.

בן קרפל: אתה מבין את האבסורד?

בן קרפל: זאת אומרת, זה רק עניין של מזל.

בן קרפל: כששואלים אותי אם קרקעית הכינרת היא קרקע ציבורית או ייעודית – מעולם לא נשאלנו.

בן קרפל: היו שם דברים, אני מצטער, לא אזוטריים – הזויים, שכוונתם להכשיל.

בן קרפל: אחרת אף אחד מאיתנו לא היה מתבזה – כי הלשכה מציגה אותנו כציבור של נכשלים.

בן קרפל: יושב-ראש מחוז חיפה קרא לנו, סליחה שאני אומר את זה בפורום הזה, מטומטמים.

בן קרפל: ככה כולנו הרגשנו כשקראנו את הדברים שלו.

בן קרפל: כל הסיטואציה שנוצרה פה, היא פשוט מוזרה.

יורם חגבי חגי: אני יכול משפט אחד, כבוד היושב-ראש?

קריאה: קודם העמדה של המתמחים.

דוד רותם: אתה תיכף תצטרך לענות לכל הטענות.

יורם חגבי חגי: משפט אחד לבחור.

דוד רותם: יורם, שב.

דוד רותם: תן להם להגיד קודם את כל מה שיש, אחר כך תענו.

דוד רותם: בבקשה, גברתי.

ענת שיחור: קיבלתי 62 בבחינה.

ענת שיחור: חסרות לי שלוש נקודות.

ענת שיחור: בקשר לשאלה שלך, אם אפשר לקחת את האחריות שנהיה עורכי-דין טובים, אני יכולה להגיד לך, שאנחנו טוענים בעיקר לאפליה.

ענת שיחור: במיוחד בבחינה האחרונה, כי יש בחינות שעוברים בהם 85%.

ענת שיחור: שנה שעברה, באותו מועד, עברו מעל 70%.

ענת שיחור: אחוז העוברים הכללי הוא 70.18%.

ענת שיחור: בבחינה הזאת עברו 48%.

ענת שיחור: זאת אומרת שההסמכה שלנו תלויה במזל.

ענת שיחור: ארבע שנים למדנו, השקענו מאות אלפי שקלים, וההסמכה שלנו תלויה האם נפלנו על ועדה קלה או ועדה לא קלה.

בן קרפל: שלא כותבת את התשובות.

ענת שיחור: החיים שלנו לא יכולים להיות תלויים במזל.

ענת שיחור: הוועדה משתנה מדי שתי בחינות בערך.

ענת שיחור: בקשר לטענה, אחוז המעבר בפעם הראשונה הפעם היה הנמוך ביותר שהיה לפחות בעשר השנים האחרונות.

ענת שיחור: עוד דבר, בנובמבר 2011 גם בקרב האוניברסיטאות נשבר שיא.

ענת שיחור: התקבל הציון הממוצע הנמוך ביותר בעשור האחרון במוסד מצטיין.

ענת שיחור: אין ספק שהבחינה האחרונה היתה קשה מכל הבחינות שהיו.

ענת שיחור: אנחנו טוענים שזו אפליה.

ענת שיחור: אנחנו רוצים תיקון לאפליה הזאת.

ענת שיחור: זה חוסר שוויון.

ענת שיחור: אנחנו מבקשים פקטור.

ענת שיחור: בכל מקום בעולם עושים פקטור.

ענת שיחור: באוניברסיטאות עושים פקטור.

בן קרפל: גם בארץ.

ענת שיחור: בלשכת רואי החשבון עשו פקטור.

דוד רותם: מה טענת האפליה?

דוד רותם: שבשנה שעברה הבחינה היתה קלה יותר?

ענת שיחור: אם בעבר 85% עברו את הבחינה, והפעם רק 48%.

ענת שיחור: האוכלוסייה לא השתנתה, מדינת ישראל לא השתנתה.

ענת שיחור: האנשים שיושבים כאן – הפרופיל שלהם לא השתנה.

קריאה: המכללות היו קיימות.

בן קרפל: אותו אחוז ניגשים מהמכללות.

ענת שיחור: מספרם של הניגשים לבחינה מבין בוגרי האוניברסיטאות הוא קבוע.

ענת שיחור: בארבע הבחינות האחרונות הוא עמד על בין 24% ל-25% בוגרי מכללות.

ענת שיחור: וזה האחוז הכי גבוה שנכשלו בפעם הראשונה.

ענת שיחור: אומרים: טוב, היו הרבה מהפעם השנייה והשלישית.

ענת שיחור: בסדר.

ענת שיחור: אבל בפעם הראשונה – זה האחוז הגבוה ביותר.

ענת שיחור: זאת אומרת, אין ספק שהבחינה הזאת היתה מפלה בצורה קיצונית.

ענת שיחור: ולכן אנחנו דורשים פקטור.

ענת שיחור: למה לא לעשות פקטור?

ענת שיחור: זה שאף פעם לא עשו פקטור, זה לא נימוק.

ענת שיחור: זה שעשו טעות כל השנים לא אומר שעכשיו לא צריך לעשות.

ענת שיחור: אף פעם גם לא היו כאלה ציונים.

דוד רותם: אבל אם יעשו פקטור השנה, יבואו כאלה שנכשלו בשנה שעברה, ויגידו: רגע, למה לא עשיתם פקטור גם שנה שעברה?

דוד רותם: זו אותה אפליה.

דוד רותם: פעם ראשונה שאני שומע טענה, שמבחן קשה יותר מאשר בשנה שעברה הוא טענת אפליה.

ענת שיחור: אנחנו יודעים שכשמחוקקים דברים, הם לא יכולים להיות רטרואקטיביים.

ענת שיחור: וחוץ מזה, הם יכולים גם להיות רטרואקטיביים.

מייק קיסוס: אם יורשה לי, אני מבקש להתייחס.

דוד רותם: כן, בסדר.

מייק קיסוס: ראשית, תודה.

מייק קיסוס: אני מבקש לומר דברים שלא נאמרו.

מייק קיסוס: שלושת חברי הכנסת המכובדים, לדעתי, אמרו את רוב הדברים, אז אין טעם לחזור עליהם.

מייק קיסוס: אני רק רוצה להתייחס לשתי נקודות שלא הועלו.

מייק קיסוס: אני בכוונה מציג את עצמי.

מייק קיסוס: התואר השני שלי הוא בדרכי הוראה והכשרת מורים, והערכה ובחינה.

מייק קיסוס: אני בכוונה אומר את זה כדי להגיע לפואנטה של המבחן הזה.

מייק קיסוס: המבחן הזה הוא אנטיתזה לכל תיאוריה, לכל מתודה פדגוגית שהיא.

מייק קיסוס: זה אי-בהירויות לשוניות, זה כפל תשובות סמוכות אחת על השנייה.

מייק קיסוס: אני לא מדבר על שגיאות מהותיות, שכבר נאמר לכם, שפסלו שתי שאלות טרם הפרסום, וכיוצא באלה.

מייק קיסוס: זה דבר שהוא פשוט לא יאומן.

מייק קיסוס: ומעל הכול, הרי מה תפקידה של בחינה.

מייק קיסוס: זה אמצעי להערכה לבדיקת הישגים.

מייק קיסוס: בפשטות.

דניאל פלג: לנבא את יכולתו המקצועית של העורך-דין לעתיד.

מייק קיסוס: זו התוצאה.

מייק קיסוס: אתה בודק יכולות.

מייק קיסוס: אתה עושה הערכה מקצועית.

מייק קיסוס: מה השורה התחתונה פה?

מייק קיסוס: מה בדקו?

מייק קיסוס: את שולי השוליים של הדברים?

מייק קיסוס: הרי הבחינה צריכה להיות על ליבת החומר.

מייק קיסוס: בכל תחום דעת שהוא, אתה לא יכול ללכת לבחינה ולקחת את שולי השוליים.

מייק קיסוס: סיפרו לכם פה בדיחה של הכנרת.

קריאה: בין היתר.

קריאה: הכנרת היא גם וגם.

קריאה: היא גם ייעודית וגם ציבורית.

מייק קיסוס: כבוד היושב-ראש, אני באמת לא רוצה לחזור על הלצות מהסוג הזה.

מייק קיסוס: לקחתי את הבחינה וניתחתי אותה בעין פדגוגית, כמו שעשיתי דברים כאלה בעברי.

מייק קיסוס: פשוט נדהמתי.

מייק קיסוס: אני לא מדבר על שאר הדברים שנאמרו – התוצאה, הפקטור.

מייק קיסוס: מה הבושה בפקטור?

מייק קיסוס: דרך אגב, במטותא, אמרת קודם איך תרגיש עם עורך-דין שעבר ב-60, או לא חשוב מה.

מייק קיסוס: אשיב לך תשובה.

מייק קיסוס: בדיוק כמו שהיה לפני חמש שנים, שציון המעבר הוא 60.

מייק קיסוס: זו התשובה.

מייק קיסוס: כשאתה עשית בחינה, ידידי, אם מותר לי לקרוא לך כך - - -

דוד רותם: כשעשיתי בחינה לא היתה בחינה בכתב.

דוד רותם: אותי שאלו שאלה אחת בעל-פה, וכך עברתי.

יעקב אדרי: שאלו אותו, מאיזה כיוון הוא בא.

מירי רגב: יש לך יותר מזל משכל.

מייק קיסוס: כבוד היושב-ראש, סוגיה שנייה שאני מבקש להעלות פה.

מייק קיסוס: נאמר פה על-ידי כולם שצריך לטפל בזה במישור הקונקרטי ובמישור העקרוני.

מייק קיסוס: לרמה העתידית, במישור העקרוני, אנשים פה לא צריכים לשלם את המחיר הקונקרטי.

מייק קיסוס: צריך לתקן את זה.

מייק קיסוס: זה נאמר על-ידי חברי הכנסת בצורה הכי מכובדת, ואני לא רוצה לחזור על זה, אבל אתה לא יכול, כשאתה מפרסם נייר עמדה, לשכת עורכי-הדין – קודם כול, אני נורא מתרעם על זה שיושב-ראש הלשכה לא נמצא פה, עם כל הכבוד למנכ"ל, ואני מאוד מכבד.

דוד רותם: לא, זה בסדר.

דוד רותם: מותר לך להתרעם.

יעקב אדרי: הוא זומן?

מייק קיסוס: זאת סוגיה לא פחותה מהוועדה לבחירת השופטים.

מייק קיסוס: כך אני חושב.

מירי רגב: הוא עסוק בעניינים נורא חשובים.

מייק קיסוס: מה גם, שההכנסות של הלשכה בעניין הזה, הן מטאוריות.

מייק קיסוס: ובכלל, האינטרס מובנה להכשיל.

יעקב אדרי: מהבחינות?

מייק קיסוס: מהבחינות.

יעקב אדרי: כמה משלמים לבחינה?

קריאה: בין 1,000 ל-1,050.

מירי רגב: עוד מעט נגיע למצב, שזה כמו תאגידי המים.

מייק קיסוס: לשכת עורכי-הדין אומרת בנייר העמדה שלה – תראו, אני מקריא לכם את המשפט שלהם, זה מדהים, זה ניתוח תוכן פשוט – "יש לקדם את תזכיר חוק לשכת עורכי-הדין, אשר יישומו יוביל לשמירה על רמת המקצוע, ולעלייה באחוז העוברים את הבחינה".

דוד רותם: זה בסדר.

דוד רותם: הם לא מתכוונים אליך.

דוד רותם: את זה הם שולחים אלי.

יעקב אדרי: שולחים אליך, מתכוונים אליהם.

דוד רותם: לא, שולחים אלי, ומתכוונים אלי.

מייק קיסוס: ניתוח תוכן – מה המסקנה של הטקסט הזה?

מייק קיסוס: שהרמה לא טובה.

מייק קיסוס: הם אמרו.

מייק קיסוס: זו התוצאה.

מייק קיסוס: הם רוצים שיותר אנשים יעברו.

מייק קיסוס: בין סוגריים: תסבירו לי איך זה מסתדר עם ההצהרות שלכם – של לא לעבור או להגביל את הכניסה למקצוע וכולי – שהרמה לא טובה ושהבחינה לא טובה.

מייק קיסוס: ריבונו של עולם, אם אתם רוצים שיעברו יותר – הבחינה לא טובה והרמה לא טובה – אז למה אתם לא עושים את המעשה המתבקש?

מייק קיסוס: אני לא מצליח להבין את זה.

מייק קיסוס: אני אישית, תואר שני פעמיים, בחיים לא הבנתי איך אני יכול להיכשל בבחינה.

מייק קיסוס: 58 קיבלתי.

מייק קיסוס: אני לא מצליח להבין את זה.

מייק קיסוס: סיימתי מכללת "שערי משפט", תגידו את זה לברזילי, ואני לא מתבייש בזה.

מייק קיסוס: ולמדתי בשלוש אוניברסיטאות במדינת ישראל.

מייק קיסוס: הרמה במכללות היא לא פחות טובה.

מייק קיסוס: יש בעיות אחרות שם.

מייק קיסוס: זה גם לא רלוונטי.

מייק קיסוס: תפקח בכניסה.

דוד רותם: בבקשה, אדוני.

דניאל פלג: יש לי תואר שני בסוציולוגיה של החינוך.

דניאל פלג: תואר ראשון בחינוך מיוחד.

דניאל פלג: תעודת הוראה של מורה בכיר.

דניאל פלג: עוסק הרבה שנים בחינוך, גם באקדמיה.

דניאל פלג: בן 54, למי שמתעניין.

דניאל פלג: תשובה לשאלה של חבר הכנסת דוד רותם, ואני לא אחזור על כל הדברים.

דניאל פלג: מעבר לעניין של 60 שהיה פעם, ופעם היתה רק בחינה בעל-פה וכן הלאה, נלך חצי שנה אחורה לבחינה האחרונה.

דניאל פלג: בבחינה האחרונה סדרי גודל של 75% עברו.

דניאל פלג: מעל ל-70%.

דניאל פלג: שזה מה שחבר הכנסת אדרי אמר – סביר.

דניאל פלג: אם סביר או לא אפשר להתווכח וזה עניין אחר, אבל - - -

אורון סלמון: וגם נפסלו שש או שבע שאלות.

דוד רותם: רבותי, זה לא לשכת עורכי-הדין פה, וזה לא שיעור במכללות.

דוד רותם: פה מדברים לפי סדר.

דניאל פלג: התרגלנו שזה סביר.

דניאל פלג: בחישוב סטטיסטי פשוט: אם כולנו, כל ה-53%-52% שנכשלו, היינו ניגשים לבחינה לפני חצי שנה, וגם עשינו אותה בסימולציות אגב – מחציתנו – אני אומר סטטיסטיקה כרגע, ויש פה איש לשיטות מחקר – סביר להניח, שהיו עוברים, אם לא יותר ממחצית.

דניאל פלג: כלומר היינו מגיעים ל-70%.

דניאל פלג: לכן התשובה הסטטיסטית והמקצועית לשאלת ה-10% פקטור – להצעה, אני חושב, אני מקבל את זה כהצעה - - -

דוד רותם: לא, זאת לא היתה הצעה, שלא תטעה.

מירי רגב: אני הבאתי את ההצעה.

מירי רגב: גם אני וגם אדרי.

מירי רגב: הבאנו הצעה לעשות פקטור או בחינה נוספת.

דוד רותם: היא יכולה להביא.

יעקב אדרי: היושב-ראש שוקל את זה.

דניאל פלג: ההצעה של 10% שעלתה פה, מעמידה את מצבו של אדם שיוצא ממסלול הלימודים, סטאז' ובחינה, בדיוק כמו לפני חצי שנה.

דניאל פלג: הייתי שואל אותך אותה שאלה, חבר הכנסת רותם, ששאלת אותנו:

דניאל פלג: אדם שהוסמך לפני חצי שנה, האם אני יכול לסמוך עליו?

דניאל פלג: באותה מידה ניתן לסמוך על מי שמוסמך עכשיו, על-פי הבחינה פלוס הפקטור.

דניאל פלג: יש המון שאלות מסביב.

דניאל פלג: מייק דיבר עליהם, ודווקא חברי הכנסת אמרו: בואו נתחם.

דניאל פלג: יש שאלות גדולות ועקרוניות על מכללות ועל אופי הבחינה – האם הבחינה בוחנת באמת, האם מי שעבר אותה יהיה עורך-דין טוב?

דניאל פלג: יודע לטעון, אפרופו המסמך שהכנו?

דניאל פלג: אלה שאלות גדולות, שאני, אישית, חושב שהן ראויות לדיון מקצועי.

דניאל פלג: לא שלא כאן, לא בהזדמנות זאת.

מירי רגב: לא כרגע.

מירי רגב: כרגע אנחנו באים לדיון אחר.

דניאל פלג: יש פה ארגון שקוראים לו לשכת עורכי-דין, שיש לו סמכות על-פי חוק, אבל לפתחו התגלגל איזה משבר.

דניאל פלג: התגלגל או גלגלו – זה לא משנה.

דניאל פלג: הנתונים הם משבר.

דניאל פלג: ארגון אינטליגנטי – אני גם קצת עוסק בייעוץ ארגוני – כשלפתחו מתגלגל משבר, חושב מאקרו בגדול, אבל מיקרו נקודתית לפתור אד-הוק.

דניאל פלג: חוזר להצעה של חברת הכנסת רגב, וגם של חבר הכנסת אדרי, לגבי פקטור, לפתור נקודתית את המשבר הזה.

דניאל פלג: הצדק הזה יעשה צדק טוטאלי עם כל השאלות הגדולות?

דניאל פלג: לא.

דניאל פלג: אבל קודם כל מיישרים קו, ועושים חשיבה מקצועית על כל שאר שאלות המאקרו.

מירי רגב: נכון.

מירי רגב: אחר כך נמשיך הלאה.

דוד רותם: כן.

יעקב אדרי: רק אל תחזרו על מה שכבר נאמר.

מירי רגב: בדיוק, תגידו דברים חדשים.

אמיר קרן: אני אציג את עצמי, קודם כול, מבחינת הרקע שלי.

אמיר קרן: אני דוקטורנט למערכות מידע, אני איש אקדמיה מעל 20 שנה, מרצה באין-סוף מקומות – אוניברסיטאות, מכללות וכן הלאה.

אמיר קרן: שאלונים כאלה אני חיברתי בעצמי, במאות, בכמות אין-סופית.

אמיר קרן: אני נמצא כאן כיוון שהלשכה, בכל הפרסומים שלה – אני גם תיכף אסביר למה – מציגה נתונים מגמתיים, שגויים, לא נכונים.

אמיר קרן: מעבר לכך, הם עסוקים כל הזמן בלקטול את המכללות, שזה דבר שהוא לא נכון, גם מבחינת הנתונים כאן.

אמיר קרן: קודם כול אני בוגר מכללה, אני בוגר "הקריה האקדמית אונו", ואני גאה בזה, ואני מאוד שמח שלמדתי שם, כי זה מוסד יוצא מן הכלל.

אמיר קרן: וחשוב לי להזכיר כאן כמה דברים.

דוד רותם: סליחה, כמה פעמים בשבוע למדת?

אמיר קרן: בין פעמיים לשלוש.

דוד רותם: כמה שעות כל יום?

אמיר קרן: בדרך כלל ברמות של שש-שבע שעות.

דניאל פלג: לפי מה שאושר על-ידי המוסדות הרלוונטיים, כשטובי המרצים, פרופסור ידידיה שטרן - - -

דוד רותם: אתה שם לב שאני שואל אותו?

דוד רותם: עוד לא עברת את בחינות הלשכה, אתה לא צריך לייצג אותם.

מירי רגב: גבריאלה שלו היא לא משהו.

מירי רגב: רק ייצגה אותנו באו"ם, חס וחלילה.

מירי רגב: היא לא אחת ה"תותחיות" שיש.

קריאה: המל"ג מפקח עליהם.

דוד רותם: למדת בערך 15 שעות בשבוע.

אמיר קרן: סדרי גודל, מבחינת לימודים פרופר.

דוד רותם: ולמדת שלוש וחצי שנים.

אמיר קרן: שלוש שנים.

אמיר קרן: זו בדיוק הנקודה שרציתי לתקן כאן.

דניאל פלג: רצופות.

אמיר קרן: הסיבה לזה היא פשוטה.

אמיר קרן: וזאת עוד נקודה מעניינת.

אמיר קרן: המסלול שלמד אתי זה מסלול אקדמאים.

אמיר קרן: אולי אני אלך אפילו צעד אחורה.

אמיר קרן: אני, בגלל שאני דוקטורנט, בגלל שהציונים מאוד גבוהים – אגב, התארים שלי באוניברסיטאות בישראל – התקבלתי ללימודים ב"בר-אילן", והתקבלתי ללימודים גם ב"תל-אביב".

אמיר קרן: מבחירה לא הלכתי לשם.

אמיר קרן: מסיבות אישיות שלי העדפתי ללמוד במכללה.

אמיר קרן: התקבלתי בפועל, לא אמרתי שזה מה שקרה.

אמיר קרן: המסלול שלי הוא מסלול אקדמאים.

אמיר קרן: זאת אומרת, המינימום שהיה אצלי במחזור זה תואר ראשון, עם הרבה מאוד תואר שני, והרבה מאוד דוקטורים.

אמיר קרן: היתה אצלנו רמת דיונים וויכוחים אקדמאיים מול מרצים, שבאוניברסיטת תל-אביב, בחלום הכי טוב, לא היו קורים דברים כאלה.

אמיר קרן: עם כל הכבוד, ויש לי המון כבוד למוסד הזה.

אמיר קרן: הרמה האקדמית היא יוצאת מן הכלל.

אמיר קרן: אני כמרצה, איש שמעביר את הדברים הרבה מאוד שנים, אין לי mode אוניברסיטה ו-mode מכללה.

אמיר קרן: כשאני נכנס למוסד אקדמי ואני מלמד, אני מלמד את הטוב ביותר.

אמיר קרן: אגב, דיברו על פרופסור גבריאלה שלו ומרצים אחרים.

מירי רגב: אחת הטובות שיש.

אמיר קרן: הם קולגות שלי הרבה מאוד שנים.

אמיר קרן: אין לאף אחד מהם mode מכללה – עכשיו אני במכללה, אה, אני אדבר ברמה נמוכה והבחינה תהיה קלה.

אמיר קרן: אה, אני באוניברסיטה, אני אעלה את זה.

אמיר קרן: יותר מזה, סוד שרבים יודעים אותו, מרצים שמלמדים גם באוניברסיטה וגם במכללה, לוקחים את אותה בחינה.

אמיר קרן: גם מכוונים את זה, ולא במקרה, לאותו יום – אני גם עשיתי את זה לא פעם – שזה יהיה גם באוניברסיטה וגם במכללה.

יעקב אדרי: מקבלים גם אותו כסף.

יולי תמיר: אפילו באותה שעה.

אמיר קרן: באותה שעה, כדי שלא יעבירו אחד לשני.

אמיר קרן: אז להגיד שיש הבדלים כאן, אני חושב שזה דבר שהוא לא נכון.

אמיר קרן: מבחינת הנתונים עצמם, הלשכה מציגה נתונים מגמתיים.

אמיר קרן: אני אומר את זה בצורה עדינה.

אמיר קרן: מה הכותרת של הפרסומים של הלשכה?

אמיר קרן: הסתכלתי על הפרסומים של חמש ועשר שנים אחורה.

אמיר קרן: כל הזמן הם לוקחים את הנתונים של התפלגות הציונים בקרב אלה שעברו בפעם הראשונה.

אמיר קרן: כשמפרסמים התפלגות ציונים שלי כמרצה, גם מועד ב' הוא מועד בפני עצמו, אני לא בודק מי עבר במועד א' ומי לא.

אמיר קרן: יש התפלגות ציונים, נקודה, ולא מדגישים את הפעם הראשונה.

אמיר קרן: זאת נקודה אחת.

אמיר קרן: דבר שני, כל פעם בכותרת, הלשכה מציגה את הנתונים כטוב בעיניה באותו רגע.

אמיר קרן: דוגמה פרקטית במקרה שלנו.

אמיר קרן: יום למחרת הפרסום של הציונים, כמובן התחילה צעקה לא נורמלית.

אמיר קרן: מה הלשכה עושה, ואני מצטט: 90% מבוגרי "אוניברסיטת תל-אביב" ו"האוניברסיטה העברית" עברו את הבחינה?

יעקב אדרי: יש פה דוברים משומנים, זה ברור לי.

אמיר קרן: הם שכחו את "אוניברסיטת בר-אילן" ואת " אוניברסיטת חיפה" כי לא נעים, כי זה היה כבר מוריד להם את זה ל-80%, ותיכף נגיע לכמה.

ענת שיחור: שכחו להגיד, שבדרך כלל עוברים 98%.

ענת שיחור: הפעם עברו רק 90%.

ענת שיחור: הם היו צריכים לכתוב: רק 90% עברו.

אמיר קרן: זה מצד אחד.

אמיר קרן: מצד שני, בנייר העמדה שהם הגישו לדיון של הוועדה הזאת, מה הם עשו?

אמיר קרן: הם לקחו את האוניברסיטאות, וניכסו גם, לצורך העניין, את "המכללה למינהל" ואת "המרכז הבינתחומי".

אמיר קרן: מוסדות נפלאים, אבל סליחה, אלה מכללות, אלה לא אוניברסיטאות.

אמיר קרן: אז כדי להעלות את האחוזים בכל נייר העמדה המפורט עם הדברים, מציגים את "המכללה למנהל" ואת "המרכז הבינתחומי" כאילו זה אוניברסיטה.

אמיר קרן: אני מאוד מכבד את המוסדות הללו.

אמיר קרן: יש מקרים שהם קיבלו יותר, יש מקרים שהם קיבלו פחות, אני בכלל לא מדבר על המוסד עצמו.

אמיר קרן: אלה מכללות, נקודה.

אמיר קרן: כן טוב, לא טוב, זה דיון בפני עצמו.

אמיר קרן: אז קודם כל, זו מגמתיות.

אמיר קרן: מעבר לדברים הללו, מבחינה סטטיסטית, אם היו לוקחים – עוד פעם, זה מה שאני עושה היום, אני חוקר היום – את הדברים הללו, ומגישים לי את זה בתור מנחה – אני מנחה הרבה מאוד פרויקטים – הייתי מכשיל אותם על הסף, מכיוון שאלו נתונים שגויים.

אמיר קרן: הם מוכרים לתקשורת אלף ואחת נתונים, שמבחינה סטטיסטית-אקדמית הם קשקוש מוחלט.

אמיר קרן: זה הבל הבלים, כי זה לא נכון להציג את זה.

אמיר קרן: אין לי את הנתונים שיש לאנשי הלשכה, מן הסתם, רק לקחתי את עשרת הפרסומים האחרונים, כדי לנסות ולנתח מה קורה שם.

דוד רותם: איפה היו הפרסומים?

אמיר קרן: באתר של הלשכה.

אמיר קרן: הם מפרסמים כל פעם.

דוד רותם: את מי זה מעניין בכלל?

קריאה: אותנו.

יעקב אדרי: לא, הוא ייתן לך את ההסבר שלהם לנתונים.

דוד רותם: הם ייתנו את ההסברים.

יעקב אדרי: להם יש הסבר אחד, ולהם יש הסבר שני.

אמיר קרן: אלה הנתונים שעמדו בפני.

אמיר קרן: ניסיתי להסתכל על הנתונים, כי אחת הטענות שלהם למשל היא שאחוז בוגרי המכללות ואחוז אלה שניגשו בפעם השנייה והשלישית הוא גבוה במיוחד, ובגלל זה אחוז הכישלון הפעם הוא גבוה במיוחד.

אמיר קרן: הבל הבלים.

אמיר קרן: יש לי כאן גרף מסודר, מי שרוצה, על סמך נתוני הלשכה.

אמיר קרן: אני אשמח להסביר את זה לכל מי שרק רוצה.

אמיר קרן: אפשר לראות את זה באופן מאוד ברור.

אמיר קרן: אם מסתכלים למשל, מה אחוז הנבחנים פעם שנייה?

אמיר קרן: במועד הנוכחי – 33%.

אמיר קרן: במועד נובמבר 2009 למשל – 30%.

אמיר קרן: במועדים אחרים – 30%, 26%.

אמיר קרן: זה לא מה שמשנה את זה.

אמיר קרן: אם אני מסתכל למשל על אחוז בוגרי אוניברסיטה, שניגשו בפעם הראשונה – פרסומים של הלשכה: הפעם 24% מבוגרי האוניברסיטה הם אלה שעברו בפעם הראשונה.

אמיר קרן: כמה היה במאי 2011?

אמיר קרן: 24%.

אמיר קרן: כמה היה לפני זה?

אמיר קרן: 26%.

אמיר קרן: זה לא שהפעם אלה היו 24%, ופעם קודמת היו 35%, ובוגרי המכללות – סליחה, המטומטמים, כמו שנאמר עלינו.

אמיר קרן: זה קשקוש.

אמיר קרן: התמהיל של כמה ניגשו מהאוניברסיטאות וכמה ניגשו מהמכללות, ופעם שנייה ופעם שלישית, הוא זהה.

אמיר קרן: 3%-2% לא משקף שום דבר בעניין הציונים.

קריאה: בטח לא בתוצאה כזו.

אמיר קרן: בוודאי.

דוד רותם: טוב, תודה רבה.

יניב לנקרי: חבר הכנסת רותם.

דוד רותם: כן, בבקשה.

אמיר קרן: רק אסיים את הדברים, משפט אחרון.

אמיר קרן: בתור מרצה אני חושב שכשיש איזושהי תקלה בבחינה, כגון הבחינה ההזויה הזו, מאוד מקובל לתת פקטור.

אמיר קרן: אני אף פעם לא הרגשתי שלמטה מכבודי – אם אני חיברתי, קרה גם לי, כמרצה, שטעיתי – ולי אין ועדה של תשעה, ועדה שבוחנת ובודקת את הדברים.

אמיר קרן: אני עושה את זה לבד, עם מתרגל לכל היותר.

אמיר קרן: במקרה הזה מודים בשגיאה, מתקנים את זה באמצעות פקטור, שמנרמל את הציונים.

אמיר קרן: בכל האקדמיה, בכל רמות המחקר בעולם, גם בהרווארד, מקובל לתת פקטור.

אמיר קרן: זו לא מילה גסה.

אמיר קרן: תודה.

דוד רותם: כן, בבקשה.

יניב לנקרי: שמי יניב לנקרי.

יניב לנקרי: בעל תואר ראשון במשפטים ותואר שני במשפטים.

יניב לנקרי: למדתי במכללה.

יניב לנקרי: תנאי הקבלה שלי אפשרו לי ללמוד בכל מוסד אקדמי אחר.

יניב לנקרי: אני רוצה, באמצעות חברי הכנסת הנכבדים, להעביר איזשהו מסר שמאוד מציק לי, לחברי הלשכה – אני פשוט לא מכיר אתכם באופן אישי, ולכן יותר נוח לי להסתכל לקדמת הבמה.

יניב לנקרי: בנתונים האחרונים – כידוע, 52% נכשלים – לקחה הלשכה הנכבדת את הנתון הזה, ופשוט זרקה אותו כרפש לעיני הציבור, בכך שידעה לעשות פילוח, אגב מאוד סקסיסטי.

יניב לנקרי: מכללות, אוניברסיטאות.

יניב לנקרי: מאוד נעים.

יניב לנקרי: אה, החבר'ה מהמכללות.

יניב לנקרי: אני באופן אישי יכול להגיד, שגם הציונים שלי, גם תנאי הקבלה, אפשרו לי.

יניב לנקרי: רק במסגרת תעסוקתית זו או אחרת, נמנעה ממני הגישה לאוניברסיטה.

יניב לנקרי: ולכן כל ההובלה של התהליך הזה של מכללות, אוניברסיטאות – בעיני הוא פסול.

יניב לנקרי: הטיעון שלכם אינו אלא זורה חול בעיני הציבור, נקודה.

יניב לנקרי: החליטה לשכת עורכי-הדין והיושבים בראשה, שישנו היצף במקצוע.

יניב לנקרי: וזה בסדר.

יניב לנקרי: הציבור גם את זה רואה.

יניב לנקרי: יש כמה תשובות בעניין הזה.

יניב לנקרי: התשובה הפשוטה אומרת: מי שטוב יצליח.

יניב לנקרי: החליטו כן לתת איזשהו טיפול שורש לעניין הזה, רק לא מהמקום הנכון.

יניב לנקרי: הדילמה שלכם, רבותי, היא לא מולנו, לא מול הסטודנטים.

יניב לנקרי: אני, במקרה שלי, שבע שנים אחרי כל הלימודים בגלל התואר השני.

יניב לנקרי: אבל אחרי תואר ראשון ואחרי התמחות, כשאני מגיע לקצה – ואז שם לשחק אתי במשחקי הזיכרון.

יניב לנקרי: לכו, רבותי, תידיינו עם המל"ג.

יניב לנקרי: יש לנו מספיק מודלים, המצאנו לכם גם את זה בחומרים שלנו: המודל האמריקאי, הצרפתי, הגרמני, הקנדי – איך לסנן את תנאי הקבלה למוסדות האקדמיים.

יניב לנקרי: בדלת האחורית זה גם ישרת אתכם – המכללות, איך כן לקבל או לקבל.

יניב לנקרי: הדיון שלכם הוא מול המל"ג – את מי לקבל ואיך לקבל.

יניב לנקרי: לא אותנו, כסטודנטים שלמדו, נתנו את מיטב מרצם, מגיעים לקצה, ומרגישים מראש שהמשחק מכור.

ענת שיחור: ואם זה לא כך, שיעשו פקטור.

יניב לנקרי: אני עוד רגע אגע באיזושהי הצעה שעלתה אצלנו לפני כמה ימים בעניין הזה.

יניב לנקרי: ראשית, בתור גוף שאנחנו מתיימרים להיות חברים בו, לשכת עורכי-הדין, חשוב שאני אגדיש, שהטענה פה היא לא אישית, כנגד החברים עצמם.

יניב לנקרי: אני לא מכיר אתכם אישית.

יניב לנקרי: אבל צריך להבין שהרעיון פסול מעיקרו.

יניב לנקרי: לקחתם כלי שיש לכם ביד, כל הקלישאה, סלחו לי על הביטוי, על ועדה סטטוטורית, אינה אלא כלפי חוץ.

יניב לנקרי: היא הנותנת, מה שנקרא.

יניב לנקרי: אתם אלה שקובעים, אתם אלה שמסמיכים, שמפקחים, שממיינים.

יניב לנקרי: אתכם לצערי אף אחד לא בודק.

יניב לנקרי: רק לאחר מכן התגלה לנו, שהמבחן, השאלות שלו, במסגרת העומס כנראה שאתם מצויים בו, מופרט גם החוצה.

יניב לנקרי: מופרט לעורכי-דין פרטיים.

יניב לנקרי: נתתי שלושה חודשים בערך מהחיים שלי רק לאותו מבחן עצמו.

יניב לנקרי: לי אגב חסרה נקודה.

יניב לנקרי: נקודה תעשה אותי כנראה עורך-דין טוב יותר, או עורך-דין פחות טוב.

יניב לנקרי: זה פשוט מביש.

יניב לנקרי: אם אנחנו נוגעים במבחן עצמו, גופא.

יניב לנקרי: מה המבחן הזה בא ובדק מאיתנו, רבותי?

יניב לנקרי: אני לא מעלה פה אגב טיעונים חדשים, אבל חשוב לסבר את האוזן.

יניב לנקרי: כי אני מרגיש שאותה לשכה, שאני כמה להיות חבר בה, מטעה את הציבור, בגלל שיש לה יחידת דוברות מסודרת.

יניב לנקרי: אנחנו פה לא בתור מסכנים, אנחנו לא נטל על החברה.

יניב לנקרי: למדנו כי אנחנו מרגישים שבעורקינו זורמים הנתונים או היכולות לעסוק במקצוע.

יניב לנקרי: זו זכות.

יניב לנקרי: אבל ברגע שלשכת עורכי-הדין לוקחת את הסמכויות שניתנו לה, מרחיבה את תכולתן, אומרת: בגלל שיש לי פער מבחינת היצף המקצוע, אז 52% נראה לי בסדר, ככה אבנה את המבחן.

יניב לנקרי: באיזה מבחן אני נבחנתי?

יניב לנקרי: משחק זיכרון?

יניב לנקרי: מה בעצם הוא מנבא לי?

יניב לנקרי: הרי בעזרת השם, עוד כמה ימים, יהיו לנו את המבחנים בעל-פה.

יניב לנקרי: כולנו תקווה שרובנו נצליח להציג תוצאות, וכן לעבור את המועד הזה.

יניב לנקרי: אני יכול לומר לכם דבר אחד מהזווית שלנו, כמתמחים.

יניב לנקרי: המבחן בעל-פה היקפו בערך חמש דקות עד חצי שעה.

יניב לנקרי: הוא מבחן מצוין.

יניב לנקרי: הוא יודע לנבא משהו.

יניב לנקרי: אני בא לפני חבורת מכובדים שפשוט רואה איך אני מתבטא, איך אני חושב, איך אני מפעיל, ולא בודקת לי זיכרון שבכל טאבלט במחשב אני מסוגל לעלות את זה בזה הרגע.

יניב לנקרי: שאלתי אגב את המאמן שלי: אתה יודע מה ההבדל בין מקרקעי ציבור-ייעוד?

יניב לנקרי: זה אחד.

יניב לנקרי: והדבר השני: קרקעית אגם הכנרת או תשלום האגרה לחברה הציבורית.

יניב לנקרי: הוא אמר לי: יניב, אני לא צריך לזכור את זה.

יניב לנקרי: אני פשוט בודק.

יניב לנקרי: ולכן הכלי עצמו שנתנו לכם, הכלי היקר הזה, אתם עושים בו, לצערי אני אומר את זה, שימוש לרעה.

יניב לנקרי: לכו תידיינו עם המל"ג, תקבעו על-פי חקיקה מהם הקריטריונים להתקבל ללמוד משפטים.

יניב לנקרי: אקח את המודל הכי פשוט, המודל הקנדי.

יניב לנקרי: הוא אומר שתואר במשפטים לעולם יהיה כתואר נוסף – הצלחתם למיין.

יניב לנקרי: ולא פגעתם באף אוכלוסיה.

יניב לנקרי: ויותר מכך, לא זריתם חול כשפילחתם את זה למכללות, אוניברסיטאות.

יניב לנקרי: זו הרמה של גוף שאני מצפה להגיע אליו?

יניב לנקרי: לא הייתי רוצה להיות בכזה גוף.

יניב לנקרי: או לפחות, אם להיות, ללכת משם ולשנות.

יניב לנקרי: זה בעניין הזה.

יניב לנקרי: חברי הכנסת הנכבדים, יושב פה פורום של אנשים שאיכפת להם.

יניב לנקרי: אגב, אני פותח פה עוד פתח – הייתכן באמת, אני מדבר למשל על המועד הקודם, אני מקווה שאני לא טועה בעובדות – שמונה שאלות נפסלו באותה בחינה.

קריאה: שש נפסלו, ועוד שתיים קיבלו חלופות.

מייק קיסוס: ועוד אחת בית-המשפט פסל שבוע לפני המבחן.

דניאל פלג: תשע שאלות ב"טוטל".

ענת שיחור: חשוב להבין, שהוועדה הבוחנת לא מנותקת מהלשכה.

ענת שיחור: הלשכה ממנה אותה.

יניב לנקרי: ענת, זה ידוע.

יניב לנקרי: תשע שאלות ב"גלובל", יכול להיות שאני טועה נקודה לכאן או לכאן, זה 9% מבחינה.

יניב לנקרי: יושבים תשעה חברים מאוד מכובדים, שכותבים את הבחינה הזאת – מתיימרים לכתוב, כי אחרי זה גילינו שמפריטים את השאלות לצערנו – ולאחר זמן קצר, אם במסגרת בית-משפט, אם במסגרת השגות, תשע שאלות נפסלו, 9%.

יניב לנקרי: רבותי, אם זה היה מפעל פרטי, זה אומר שבעל המפעל מוריד מההכנסות שלו כמעט 10%.

יניב לנקרי: עשירית מההון שלו יורדת.

יניב לנקרי: כתבנו בחינה, הגשנו אותה, וקיבלנו תשע השגות.

יניב לנקרי: לגבי ההצעה שלנו, איך אנחנו כן חושבים לרפא את הפגם שנוצר כאן.

יניב לנקרי: באנו גם עם הצעות.

יניב לנקרי: לא רק כדי לשטוח, כי בשביל זה יש את הכותל פה בירושלים.

יניב לנקרי: באנו עם הצעות פרקטיות, כדי לנסות למצוא את הסעדים הנכונים.

יניב לנקרי: מעבר לחקיקה – מבחינתנו, המבורכת, עד כמה שזה יישמע כואב, שמובילים חברי הכנסת הנכבדים שנוגעים בדבר – לא יעלה על הדעת שלשכת עורכי-הדין תפעיל באיזושהי דרך, מסורבלת או שלא, את אותה ועדה.

יניב לנקרי: לא המצאנו את הגלגל בעניין הזה.

יניב לנקרי: הרופאים, רואי החשבון, השמאים וכולם – יש גוף במשרד המשפטים, גוף ממלכתי.

יניב לנקרי: ולכן החקיקה הזאת היא חקיקה מאוד מבורכת.

יניב לנקרי: לענייננו גופא, לאותו נתון מאוד מזעזע של 52% נכשלים, שלא היה.

יניב לנקרי: שאף אחד לא ינסה לסבר את האוזן – לא היה.

יניב לנקרי: כי היתה מטרה להכשיל.

יניב לנקרי: לגבי התרופה שאנחנו יכולים להציע.

יניב לנקרי: אמרה פה חברתי: פקטור או נרמול – זה סעד מבורך מאוד מבחינתנו.

יניב לנקרי: אבל אם כולנו רוצים לשבת בתוך עמנו, הצענו רעיון כזה: מחר, אוזניים מוסרות לי שלא בכדי, אמורות להתפרסם ההשגות.

יעקב אדרי: תסביר.

יניב לנקרי: ההשגות אומרות דבר כזה: בחינה נערכה, הלשכה מפרסמת את התוצאות שלה.

יעקב אדרי: יש השגות על הכישלון?

הדס קרמניצר: ערעור נקודתי על שאלות.

יניב לנקרי: ואז הלשכה, ברצותה, תקבל את אותן השגות שהשיגו עליה, ברצותה, לא.

יניב לנקרי: אף אחד אגב לא יודע איך הדברים עובדים.

יניב לנקרי: כי אני, באופן אישי, לא נחשפתי לכך שיש איזושהי רגולציה, יש איזושהי ביקורת על הוועדה, איך בודקים.

קריאה: אין שקיפות.

יניב לנקרי: אבל נעזוב את זה.

יניב לנקרי: זה במסגרת החוק שלכם.

דוד רותם: יש לכם הצעה, שהלשכה תקבל את ההשגות?

יניב לנקרי: לא.

יניב לנקרי: ההצעה שעלתה בימים האחרונים היא הצעה מאוד פשוטה.

יניב לנקרי: יש הליך של השגות.

יניב לנקרי: מחר עתידות התוצאות להתפרסם.

יניב לנקרי: מעבר לכך, להקים עוד ועדה, במסגרת הוועדה הבוחנת, מי שבודק את הבחינה, ועוד נציגים מטעמנו – משפטנים, עורכי-דין בפועל – לא מתמחים "פושטים" כמונו, לא נחשבים.

יניב לנקרי: הוועדה הזו תהיה מורכבת משני החברים הללו שבהם תהיה עוד אפשרות של השגה.

יניב לנקרי: מה זאת אומרת?

יניב לנקרי: אם מחר עתידות להיפסל X שאלות, תקום עוד ועדה מיד אחרי זה, בתוך סד זמנים מאוד קצר – עשרה ימים, לא יודע מה – יישבו נציגים מטעמנו.

יניב לנקרי: אז אנחנו יודעים שבוועדה הבוחנת ישנם כרגע נציגים מטעם החברים כאן, מומחים כמובן מטעמנו - - -

דוד רותם: עצור שנייה.

דוד רותם: הבנתי את מה שאתה מציע.

דוד רותם: מי מבין המתמחים תומך בהצעה הזאת?

מייק קיסוס: אני לא תומך בהצעה הזאת.

דוד רותם: לא ביקשתי שתנמק.

דוד רותם: שאלתי מי כן תומך.

דוד רותם: אני אגיד לכם למה.

דוד רותם: בואו נעשה יותר מזה.

יניב לנקרי: אני לא בא בשם עצמי פה.

דוד רותם: רבותי, אני מציע שאתם תכתבו את המבחן.

דוד רותם: נקים ועדה, שיהיה אחד משלכם, אחד מהם – תכתבו את המבחן מחדש.

ענת שיחור: אם היה הליך שקוף, לא היינו מבקשים את זה.

יניב לנקרי: חבר הכנסת רותם, ראשית לא הייתי מצפה לתשובה כזאת, אבל זה בסדר.

יניב לנקרי: אישית, קצת נפגעתי מהדברים.

יניב לנקרי: למה הדברים לא מופנים לאותה ועדה, שאף אחד לא באמת יודע מה קורה שם?

יניב לנקרי: לכתוב מבחן אמריקאי, ואמרו את זה קודמי פה, אנשים שמומחים בתחום, זה מקצוע.

יניב לנקרי: שים לב למשחק.

יניב לנקרי: אני אמור להגיע עם יידע – הכנסתי אותו כמו USB כזה בשלושה חודשים – ולשפוך אותו למבחן.

יניב לנקרי: זה מה שאני אמור.

יניב לנקרי: זה המיון שלי היום.

דוד רותם: אתה אמור לבוא עם יידע שצברת במשך חמש שנים.

קריאות: הלוואי.

קריאות: אין שום קשר.

דוד רותם: לצערי, הורידו את תקופת ההתמחות משנתיים לשנה.

דוד רותם: אבל אתה אמור לבוא עם יידע שצברת במשך תקופת ההתמחות שלך, אם עשית התמחות טובה, ועל זה אתה אמור להיבחן.

קריאה: ממש לא.

דוד רותם: זה שלומדים שלושה חודשים ב-USB ומכניסים את הכול למוח - - -

יניב לנקרי: כי אלה כללי המשחק שנכפו עלינו.

יניב לנקרי: הבחינה עוד שלושה חודשים תהיה, מה החולצה שאדוני היושב-ראש לבש היום, במילים משפטיות אחרות, פשוט מאוד.

יניב לנקרי: זה משחק זיכרון.

יניב לנקרי: אני מתאים את עצמי לכללי המשחק.

ענת שיחור: שהלשכה תנמק מדוע היא לא רוצה לעשות פקטור.

דוד רותם: הלשכה לא צריכה לנמק שום דבר.

אורון סלמון: למה לא?

אורון סלמון: למה אין לה חובת הנמקה?

אורון סלמון: זה לא גוף ציבורי?

ענת שיחור: כי הם יצרו אפליה.

דוד רותם: רבותי, כדי שהם יצטרכו לנמק – זו עתירה לבג"ץ.

דוד רותם: תקבלו צו על תנאי, ואז הם ינמקו.

מירי רגב: בסדר.

מירי רגב: יכול להיות שזה מה שנעשה.

מירי רגב: אם הכנסת לא תיתן פתרון, אז נלך לבג"ץ.

יעקב אדרי: דוד, למה לא לנמק?

יעקב אדרי: אולי תסביר לי את ההיגיון.

דוד רותם: קודם כל, הם לא צריכים לנמק כלום.

דוד רותם: הם צריכים להסביר מה קרה.

דוד רותם: זה הכול.

מירי רגב: אם הם לא יבינו לבד שצריך לעשות מעשה, אז נלך לבג"ץ.

יניב לנקרי: חבר הכנסת רותם, הסעדים של עתירות הם סעדים מבורכים.

יניב לנקרי: אני יכול לומר לך שבארסנל שלנו יש כבר צוות שעובד כרגע על אותן עתירות.

יניב לנקרי: אבל אנחנו כאן, כי אנחנו מאמינים בבית המחוקקים.

יניב לנקרי: כי דרוש פה יותר מפלסטר לבעיה העמוקה הזאת.

יניב לנקרי: ואנחנו סבורים, בתור אנשים שהלכו ללמוד את המקצוע הזה – שוב, זה בעורקנו – שהשינוי יכול להתחיל רק מכאן.

יניב לנקרי: עתירה יכולה לפרק איזושהי מוגלה שנוצרה לגבי המועד, אם שאלה ספציפית טובה או לא טובה.

יניב לנקרי: בית המחוקקים – ראשית לעניין השיטה עצמה, ומהותית לעניין המועד הנוכחי גופא – הוא המקום המתאים.

יניב לנקרי: ולכן, מלכתחילה, אלה הצינורות שעבדנו בהם.

יניב לנקרי: תודה.

דוד רותם: טוב.

דוד רותם: כן.

מייק קיסוס: למען הגילוי הנאות, אני רוצה לומר משהו.

דוד רותם: אי אפשר, אתה מדבר פעם אחת.

יולי תמיר: אני רואה חשבון במדינת ישראל.

יולי תמיר: עשיתי את הבחינות של מועצת רואי החשבון לפני 30 שנה בערך.

יולי תמיר: יש לי תואר שני ב"אוניברסיטה העברית" במנהל עסקים.

יולי תמיר: יש לי תואר ראשון בחשבונאות ובכלכלה.

יולי תמיר: אני בוגר "הקריה האקדמית אונו".

יולי תמיר: ואני מאותם 350 תארים, כפי שאמר אחד הסטודנטים ב"קריה האקדמית אונו" לפרופסור דודי שוורץ, שאמר שהיה גאה בכל מחזור כזה, אבל זאת רק הערת אגב.

יולי תמיר: רציתי רק לספר לכם, חברי הכנסת, שהפרוצדורה שאנחנו יודעים, תיאורטית, אם עברנו או לא עברנו את המבחן, היא כזאת: עובר היום, מגיע הלילה של המבחן, אנחנו מזרימים לשתי חברות – "למתמחה" ו"מחשבות" – את התוצאות שלנו.

יולי תמיר: אלו שתי החברות שמכשירות פלוס מינוס את המתמחים.

יולי תמיר: קרה מצב, ובין שתי החברות האלו היתה שונות.

יולי תמיר: לא היו תשובות אחידות.

יולי תמיר: אני רוצה שתדעו, שגם ב"מחשבות" וגם ב"למתמחה" יושבים מיטב עורכי-הדין, שמתמצאים בתחום הזה – עורך-דין מנשה כהן, רון דלומי, אני לא מכיר את כל השמות.

יולי תמיר: אני למשל קיבלתי אישית 58.

יולי תמיר: יש לי חבר שקיבל 64.

יולי תמיר: שנינו קיבלנו הודעה שנכשלנו מ"מחשבות".

יולי תמיר: יש לי עוד חבר שקיבל 61.

יולי תמיר: אצלי "מחשבות" דייקו.

יולי תמיר: לפי החברה השנייה, "למתמחה", קיבלתי 62.

יולי תמיר: חבר שלנו, שקיבל 61 לפי "מחשבות", מצא את עצמו עובר את המבחן, כי הם לא דייקו בתשובות שלהם, ולדעת הלשכה, ואין לי חס וחלילה שום דבר נגדו, הוא עבר.

יולי תמיר: הוא מתקשר אלי בערב: קיבלתי את הלוטו היום.

יולי תמיר: חבר אחר שלנו, שקיבל 64, נפל, כי בארבע שאלות "מחשבות" גם כן לא דייקו לכיוון השני.

יולי תמיר: וקרה גם כן כמובן שהלשכה פסלה שתי שאלות מיוזמתה.

יולי תמיר: אבל תלוי אם היא פוסלת לך במקום שענית נכון או לא ענית נכון.

יולי תמיר: זאת אומרת הכול על דרך המקריות.

יולי תמיר: חשוב שחברי הוועדה הנכבדה יידעו את הדבר הזה.

יולי תמיר: רק מזל ומקריות.

יולי תמיר: אני רוצה שתדעו עוד דבר.

יולי תמיר: ביום האחרון של "המרוץ", כך קוראים לזה ב"מחשבות", עולה עורך-דין דותן, ובאמת אין לנו שום מילה רעה לומר על שתי החברות, ואומר לנו ככה: חבר'ה, תדעו לכם – אני צריך לצחוק כי זה מצחיק – מי שקיבל בין 55 ל-70, שלא ישלה את עצמו.

יולי תמיר: או שה-70 ייפול ל-64, או ש-55 יעלה ל-65.

יולי תמיר: ושאלנו אותו, הכיצד?

יולי תמיר: הוא אמר: תשמעו, כי פה חיים על מזל.

יולי תמיר: יש ערעורים, יש תהליכים.

יולי תמיר: אספר לכם יותר מזה, מה שאמר מקודם החבר הנכבד - - -

דוד רותם: אם הוא אמר, לא צריך לחזור.

יולי תמיר: שתדע, חבר הכנסת רותם.

יולי תמיר: אדם שאמור לגשת, קורע את עצמו, לומד לבחינות הנוכחיות, כי הוא קיבל 64 במבחן שהיה במאי.

יולי תמיר: הגיש ערעור, ולא יודע אם הוא עבר או לא עבר.

יולי תמיר: בית-המשפט פוסל יומיים או שלושה ימים לפני הבחינה את המבחן, הוא נושם לרווחה, הנה זכיתי, קיבלתי 65.

יולי תמיר: משהו פה לא תקין, משהו פה רקוב בכל דרך המבחנים האלה.

יולי תמיר: עשיתי את המבחנים של מועצת רואי החשבון, אני חבר הוועד המחוזי של הלשכה.

יולי תמיר: אני קצת מכיר את הדינמיקה.

יולי תמיר: אתם מדברים עם אנשים – אנחנו לא טירונים ורובנו אנשים עם רקע מאחוריהם.

יולי תמיר: זה מה שיש לי לומר.

ענת שיחור: יש גם בעיה שלא קוראים את ההשגות.

דוד רותם: לשכת עורכי-הדין.

אורון סולומון: אני רוצה משפט אחד לגבי ההשגות.

אורון סולומון: מזה שש שנים יש לי משרד, שמה שהוא עושה, זה מגיש השגות ועתירות.

יורם חגבי חגי: יש לו ביזנס.

מירי רגב: מי לא עושה ביזנס?

אורון סולומון: נכון, זה ביזנס.

אורון סולומון: בעברי כיהנתי כיושב-ראש אגודת סטודנטים, אני בוגר שני תארים במשפטים.

אורון סולומון: סיימתי את בחינות הלשכה עם ציון 94, למרות שסיימתי במכללה.

אורון סולומון: אין מועד אחד, מעשרת המועדים האחרונים, שלא פסלנו שאלות.

אורון סולומון: חוץ ממועד אחד, בתשעה מועדים פסלנו, בכל מועד בממוצע שלוש-ארבע שאלות.

אורון סולומון: במועד האחרון, אחרי שהצלחנו לפסול בהשגות שש שאלות, חשבנו שיש מקום גם להגיש עתירה, והגשנו עתירה בבית-המשפט לעניינים מנהליים בירושלים, שהמליץ ללשכה בחום לקבל עוד חלופה.

אורון סולומון: זאת אומרת, שלדעתי עוד 25 או 26 אנשים עברו בעתירה.

אורון סולומון: לכן אני אומר, שיש בעיה עם המקצועיות של הוועדה.

אורון סולומון: יש בעיה עם הניסוח של השאלות, ואני חושב שצריך להעביר את זה לגוף אובייקטיבי כמו משרד המשפטים, זה הכול.

ענת שיחור: הם לא קוראים את ההשגות כי מוגשות אלפי השגות, ואנחנו עובדים מאוד קשה על השגות עם עורכי-דין, עם הכול.

ענת שיחור: והם מקדישים לזה זמן שלא מאפשר להם לבדוק את הכול.

ענת שיחור: יש את חוק ההנמקות במדינת ישראל, שחובה על גוף ציבורי, סטטוטורי, לענות לך תשובה על בקשה לפסול החלטה שפגעה בך.

ענת שיחור: ואפילו לזה אנחנו לא זוכים.

דוד רותם: הפתרון לזה הוא לא בבית הזה.

דוד רותם: כן, בבקשה.

יורם חגבי חגי: אתה רוצה עוד לומר משהו?

עמי בן דוד: כן, דבר אחד.

עמי בן דוד: תודה לאדוני היושב-ראש, אם הוא זוכר אותי, פעם שעברה גם כן הייתי.

עמי בן דוד: וכמו פעם שעברה, אני פה לא כדי לשטוח דברים, אני פה כדי לבקש מהוועדה להורות לוועדת הבחינות כיצד לעבוד.

דוד רותם: יש לי רק בקשה אחת.

דוד רותם: אני הרבה שנים עסקתי בעריכת דין.

דוד רותם: היו לי הרבה מתמחים במשך השנים.

דוד רותם: וגם עסקתי בהוראה.

דוד רותם: כשבאים עם בקשות הן צריכות להיות רציניות.

דוד רותם: באיזה חוק יש לי סמכות לבוא היום ולהגיד להם: תבדקו אחרת, תעשו אחרת?

אמיר קרן: החוק שותק בעניין הזה.

דוד רותם: החוק לא שותק.

מייק קיסוס: איפה בחוק ללשכת עורכי-הדין מותר לפסול שאלה?

דוד רותם: אם כבר מישהו שואל את השאלות, אז אני שואל אותך.

עמי בן דוד: לוועדת הבחינות אין סדר עבודה, אין כתב מינוי.

עמי בן דוד: אנחנו לא יודעים מי הם, מי מינה אותם, מה התפקידים שלהם, מה השעות שהם נדרשים לתת, מה הם הנושאים, מה מועדי ההגשות, מול מי לתת אותם, ולמה המידע הזה לא מופץ, לא שקוף.

עמי בן דוד: אני לא יכול לטעון כנגד אחד מהחברים שם שהוא פסול, לא יכול כלום.

עמי בן דוד: סדר העבודה אינו קבוע.

עמי בן דוד: מה שקבוע, וזה קבוע בתקנות – שהם יעשו מבחן.

עמי בן דוד: אף אחד לא קבע שהוא יהיה 100 שאלות, אף אחד לא קבע שזה יהיה שלוש שעות וחצי, אף אחד לא קבע שצריך שאלה שהיא התשובה הנכונה ביותר, שזה כשלעצמו תרתי דסתרי.

עמי בן דוד: אף אחד לא קבע כלום.

עמי בן דוד: מה שקבוע זה למנות את הוועדה, ושהוועדה תעשה מבחן בכתב ובעל-פה.

עמי בן דוד: זהו.

עמי בן דוד: כל השאר, הכול באוויר.

עמי בן דוד: אפילו קבוע שהם רשאים לעשות קטע ניסוח משפטי, שהקטע הזה יבוא למבחן בעל-פה, ויהווה בסיס משקלי ראוי, בסיס חיוני – הוא לא נעשה אף פעם.

עמי בן דוד: אין שום הוראה שאומרת, מה היא העבודה של הלשכה.

עמי בן דוד: היות שאין שום הוראה, הואיל ושר המשפטים בכבודו ובעצמו מסרב לטפל בזה – שלחתי לו בקשה להפעיל סמכות, הוא סרב –הוועדה נמצאת פה.

עמי בן דוד: הוועדה, כפי חוק הפרשנות, רשאית לקחת את הסמכות של ועדת הבחינות.

דוד רותם: לפי איזה חוק?

עמי בן דוד: חוק הפרשנות.

דוד רותם: איפה בחוק הפרשנות יש סמכות לוועדה של הכנסת לקחת סמכות של ועדה סטטוטורית?

עמי בן דוד: כל סמכות שניתנת לרשות, אפשר לקחת אותה ממנה.

דוד רותם: מי נתן לרשות?

דוד רותם: אני נתתי לרשות סמכות?

עמי בן דוד: לא, שר המשפטים נתן.

דוד רותם: אז שר המשפטים יכול לקחת.

עמי בן דוד: אבל הוא לא פה.

דוד רותם: הוא לא פה, לכן אמרתי, רבותי, כשטוענים טענה היא צריכה להיות רצינית.

דוד רותם: הוא לא פה, אז בגלל זה אני יכול לקחת לו את הסמכות?

עמי בן דוד: אבל לא לקחת שום סמכות, רק להורות איך לעבוד.

דוד רותם: אבל זה כתוב בחוק, לא אני נותן לו הוראות.

עמי בן דוד: זה לא כתוב.

דוד רותם: טוב, אוקיי.

אורון סלמון: רק לעניין הסמכות, ככל שאני יודע, היתה כבר פעם אחת, במלחמת לבנון, שנתנו עוד מועד באותה שנה.

אורון סלמון: להבנתי, לפחות בנושא הזה, יש סמכות.

מייק קיסוס: למועדים בטח שיש סמכות.

מייק קיסוס: שר המשפטים יכול לעשות הכול.

ענת שיחור: החוק גם שותק בקשר לפקטור.

ענת שיחור: מותר להם.

דוד רותם: רבותי, לשכת עורכי-הדין.

יורם חגבי חגי: ממלא מקום יושב-ראש ועדת התמחות ארצית, יושב-ראש ועדת התמחות מחוז תל-אביב והמרכז.

דוד רותם: בקיצור, אתה המכשילן הגדול.

דוד רותם: אם הייתי יודע את זה לפני 40 שנה, הייתי מכשיל אותך.

יורם חגבי חגי: קודם כל, למתמחים שעברו ואולי שיעברו, ועדת הבחינות היום יושבת על 300 השגות.

יורם חגבי חגי: אלה ההשגות שהוגשו, כבוד היושב-ראש.

יורם חגבי חגי: מי יודע?

יורם חגבי חגי: אולי מחר כולכם תהיו בין אלה שעברו את הבחינה.

יעקב אדרי: מה הממוצע של ההשגות כל שנה?

יורם חגבי חגי: 250.

יורם חגבי חגי: זה אותו דבר פחות או יותר.

מירי רגב: כמה אחוז מתוך ההשגות אתם מקבלים בדרך כלל?

יורם חגבי חגי: זה לא אנחנו.

מירי רגב: בוועדות.

מירי רגב: כמה בדרך כלל מההשגות בעבר התקבלו?

רחל אופיר: המספר משתנה.

מירי רגב: ממוצע.

רחל אופיר: בדרך כלל, בין שתיים לחמש.

יורם חגבי חגי: מאחר וכולנו משפטנים, וגם אתם משפטנים לעתיד, בעזרת השם - - -

קריאה: אנחנו כבר משפטנים בהווה, רק לא עורכי-דין.

יורם חגבי חגי: סליחה, לא עורכי-דין.

יורם חגבי חגי: מאחר ורובנו, או כולנו, משפטנים כיום, ותהיו עורכי-דין בעתיד בעזרת השם, אין לנו, חברת הכנסת מירי רגב – כללי המשחק זה החוק.

יורם חגבי חגי: לשכת עורכי-הדין פועלת על-פי החוק.

יורם חגבי חגי: ואחד החוקים הרלוונטיים הוא קודם כל חוק לשכת עורכי-הדין.

יורם חגבי חגי: אני מניח שלמדתם את זה באתיקה לבחינה.

יורם חגבי חגי: סעיף 40 לחוק קובע כהאי לישנא: הבחינות – אלה שהם עברו, לפי סעיף 38 לחוק, בתום תקופת התמחות יש בחינות – יהיו בפני ועדה בוחנת, עליה דיברתם, של שלושה, שהם: שופט, והוא היושב-ראש, שני עורכי-דין, מהם אחד חבר השרות המשפטי.

יורם חגבי חגי: ועדה בוחנת מורכבת בקיצור משלושה עורכי-דין מהמגזר הפרטי, שלושה עורכי-דין מהמגזר הציבורי ושלושה שופטים.

יורם חגבי חגי: הוועדה הזאת, על-פי חוק לשכת עורכי-הדין, אין לה כל קשר ללשכת עורכי-הדין.

יורם חגבי חגי: הוועדה היא ועדה עצמאית על-פי חוק.

מירי רגב: מי ממנה אותה?

רחל אופיר: אני אסביר.

רחל אופיר: רשימה של שמות הבוחנים מאושרת על-ידי שר המשפטים.

יעקב אדרי: מי ממליץ לשר המשפטים את השמות?

רחל אופיר: לשכת עורכי-הדין ממליצה לשר המשפטים את מי לאשר כבוחנים.

דוד רותם: לא הבנתי את החיוך פה, אני מוכרח לומר.

יניב לנקרי: בשתי מילים: מעגל סגור.

יעקב אדרי: חבר'ה, אל תתנו פרשנויות.

דוד רותם: לא מעגל סגור – חוסר הבנה.

יניב לנקרי: הלוואי ואני אצא לא מבין.

רחל אופיר: רשימת הבוחנים מאושרת על-ידי שר המשפטים.

רחל אופיר: ועדת הבחינות מונה תשעה חברים.

רחל אופיר: זה הרכב משולש של הוועדה הסטטוטורית הגרעינית.

רחל אופיר: בראשות הוועדה יושבת שופטת של בית-משפט מחוזי.

רחל אופיר: ההרכב הספציפי הזה נקבע על-ידי הוועד המרכזי של הלשכה.

מירי רגב: יפה.

רחל אופיר: מי בדיוק בוועדה הזאת?

רחל אופיר: לא שר המשפטים הוא זה הקובע, אלא הוועד המרכזי של הלשכה.

מירי רגב: של לשכת עורכי הדין?

רחל אופיר: כן.

מירי רגב: זאת אומרת שלשכת עורכי-הדין היא זאת שממנה את ועדת הבחינות.

רחל אופיר: אבל הרשימה עצמה, מתוך מה היא ממנה?

רחל אופיר: מתוך רשימה שקובע אותה שר המשפטים.

מירי רגב: בסדר.

מירי רגב: אבל מי נותן לשר המשפטים את הרשימה?

מירי רגב: גם אתם.

יעקב אדרי: הוא צריך רק לאשר אותה, זה הכול.

מירי רגב: רחל, היה לנו אותו סיפור פה בוועדת העבודה והרווחה עם בית-דין לערעורים לקצינים בצבא.

מירי רגב: אני וחיים כץ אמרנו: זה שאין לצבא יכולת התארגנות, זה לא אומר שקצין בקבע לא יכול לערער על החלטת ראש אכ"א.

מירי רגב: ועובדה, שבחקיקה השגנו את מה שרצינו.

מירי רגב: אני מבקשת לא לשחק איתנו משחקים.

מירי רגב: תעני לי על השאלה כמו שאני שואלת: מי ממנה?

מירי רגב: תגידי לי שאת ממנה, אין לי בעיה עם זה.

דוד רותם: היא לא ממנה.

מירי רגב: יש לי בעיה עם זה.

מירי רגב: אני אטפל בה בדרך אחרת.

מירי רגב: שאלתי, מי ממנה את ועדת הבחירות.

מירי רגב: מי מייעץ להם.

מירי רגב: זה ששר המשפטים קובע מתוך הרשימה – מצוין.

מירי רגב: מי העביר לו את הרשימה, אתם?

מירי רגב: העברתם לו עשרה אנשים, מתוך העשרה הוא אישר את כולם.

מירי רגב: אתם קובעים מתוך העשרה את הארבעה שאתם רוצים מהשופטים, את השלושה עורכי-דין פרטיים ואת השלושה ציבוריים.

מירי רגב: מתוך קאדר שאתם הבאתם, נכון?

יורם חגבי חגי: זה החוק היום.

מירי רגב: בסדר, זה החוק.

מירי רגב: נשנה את החוק.

מירי רגב: אתה לא צריך להתעסק עם החוק.

מירי רגב: אל תיתן לי תשובה, שזה החוק.

דוד רותם: אז תשני.

מירי רגב: נכון, נשנה.

יורם חגבי חגי: כשהחוק ישתנה, נפעל על-פי החוק.

מירי רגב: נכון, ננסה לשנות את החוק.

מירי רגב: ואם לא נצליח, לצערי ואולי לשמחתי, יש את בג"ץ, שיעזור לנו לשנות חוקים, ולתקן עוול שלא יכול להמשיך כך.

מירי רגב: ההבדל ביני לבינך, שאני לא עורכת-דין.

דוד רותם: זה המזל שלך.

מירי רגב: ולי יש אמונה.

מירי רגב: אני מאמינה שצריך להילחם כדי לעשות צדק.

מירי רגב: גם אם זה ייקח עוד שנה, נעשה את הצדק.

מירי רגב: אני לא צינית ולא רוצה להיות צינית.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, אני מאוד חושש שאתה כבר לקחת צד.

ענת שיחור: ממבקר המדינה קיבלנו מיפוי מיידי תוך שעה.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לבקש ששופט אחד בבית-המשפט העליון לא יהיה עורך-דין.

אורי מקלב: שיהיה לפחות שופט אחד שיהיה רק משפטן ולא עורך-דין, אולי נוכל לקבל סעד.

יעקב אדרי: מר חגבי, אתם ממשיכים?

אורי מקלב: רק רציתי לשאול שאלה: לוועדה הזאת יש פרוטוקולים?

רחל אופיר: לא, הוועדה לא מנהלת פרוטוקולים.

אורי מקלב: אבל היא יושבת בישיבה.

אורי מקלב: יש פרוטוקולים?

אורי מקלב: אולי עלה שם - - -

יורם חגבי חגי: תשמעו את התשובה.

מירי רגב: אצל שופטים צריך פרוטוקולים, אבל לבחינות אין שקיפות.

יעקב אדרי: למה פה לא?

אורי מקלב: אין שום פרוטוקול?

דוד רותם: אתם עכשיו רוצים להתחיל איתי?

מירי רגב: לא, אנחנו רוצים שיהיה איזון.

יעקב אדרי: דרשתם בהגינות, וזה נכון אגב העמדה הזו.

יעקב אדרי: קל וחומר פה.

אורי מקלב: אנחנו שלושה שאינם עורכי-דין.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לדאוג לעצמנו.

יעקב אדרי: אין לנו את הידע שלך, דוד, מה לעשות.

רחל אופיר: הוועדה מתכנסת למשך לפחות ארבע ישיבות לפני כל מועד ומועד.

רחל אופיר: הוועדה מקבלת מכותבי שאלות, שהיא נעזרת בהם, שאלות שמוצעות לה כשאלות מתאימות לבחינה.

רחל אופיר: האחריות היא של הוועדה.

רחל אופיר: היא זו שדנה באותן שאלות, היא זו שמאשרת את השאלות.

רחל אופיר: גם אם השאלה מגיעה ממקור חיצוני לוועדה, הוועדה היא זו שמאשרת אותה.

רחל אופיר: חברי הוועדה עצמם הם גם כאלה שמחברים חלק מהשאלות.

רחל אופיר: הוועדה מתכנסת לפחות ארבע פעמים, כל ישיבה נמשכת לפחות ארבע שעות, ובאותה ישיבה דנים בכל שאלה ושאלה, בכל משפט ובכל מילה.

יעקב אדרי: איך קרה שנפסלו כל כך הרבה שאלות?

רחל אופיר: מה לעשות?

רחל אופיר: אין עבודה מושלמת.

דוד רותם: מי היתה הוועדה?

דוד רותם: הרכב של שמות.

דוד רותם: מי היו השופטים?

רחל אופיר: כעת יושבת בראש הוועדה השופטת אסתי דודקביץ, שופטת בית-המשפט המחוזי בפתח-תקווה; השופט משה ברעם, שופט מחוזי בירושלים; השופט מיכאל קרשן, שופט שלום בכפר-סבא.

רחל אופיר: שלושה פרקליטים משרות המדינה: עורך-דין ענר הלמן ממחלקת הבג"צים, מיכל שרביט מפרקליטות המדינה, ג'ויה שפירא מפרקליטות המדינה.

רחל אופיר: ושלושה עורכי-דין פרטיים.

יעקב אדרי: השופטים נכחו בישיבות?

יעקב אדרי: בכל הישיבות?

יעקב אדרי: הבעיה היא שכשאין פרוטוקולים ממילא אפשר להגיד הכול.

רחל אופיר: בוודאי.

רחל אופיר: הישיבה מתכנסת במליאתה בתשעה חברים.

רחל אופיר: אני היא זו שמרכזת את פעילות הוועדה, לכן אני נמצאת שם, ואני יכולה להעיד מכלי ראשון מה הוועדה הזאת עושה.

רחל אופיר: הוועדה משתדלת תמיד להוציא מוצר מוגמר, שלם וראוי, בלי תקלות.

רחל אופיר: וככל שחלות תקלות, פתוח הליך ההשגות, שכעת מתקיים בפני הוועדה.

אורי מקלב: אחרי כזה כשלון, הוועדה התכנסה?

יורם חגבי חגי: היום היא דנה.

אורי מקלב: את כל התשובות האלה הדוברות הוציאה.

אורי מקלב: מי ענה את התשובות האלה, כפי שהגיעו מהלשכה – בגלל שזה מכללות?

אורי מקלב: הוועדה או איזה דובר?

אורי מקלב: אחרי כזה כשלון הייתי מצפה שהוועדה תשב, תנתח ותעמוד מאחורי השאלות.

מירי רגב: סליחה, עם כל הכבוד, דובר לא ממציא תשובות.

מירי רגב: אם דובר נתן תשובה, זה אומר שמישהו בוועדה אמר לו לתת את התשובה.

יורם חגבי חגי: ברשות היושב-ראש, אנחנו רוצים להמשיך, כבודו.

דוד רותם: מה את רוצה, שנחליף את לשכת עורכי-הדין או את הדובר?

מירי רגב: אני רוצה לדעת מי נתן תשובה – המנכ"ל, רחל, הוועדה או היושב-ראש עצמו?

יורם חגבי חגי: יושבים לפנייך גורמים מוסמכים: מנכ"לית הלשכה, מ"מ של יו"ר ועדת התמחות ארצי, ונמצאת פה הסמנכ"לית לענייני מתמחים בלבד.

יורם חגבי חגי: כל שאלה שתשאלי, תקבלי תשובה.

מירי רגב: מצוין.

יורם חגבי חגי: אני לא רוצה לקרוא מה שיש לי פה ביד, איך אומרים?

יורם חגבי חגי: לולא דמסתפינא.

יורם חגבי חגי: יש לי פה במדויק את תוצאות הבחינה האחרונות בפילוח שלהם.

יורם חגבי חגי: אם היושב-ראש יבקש ממני, אני אקרא אותן.

יעקב אדרי: למה לא?

יעקב אדרי: הכול גלוי.

קריאה: יותר גרוע כבר לא יכול להיות.

יורם חגבי חגי: אלה תוצאות, אדוני, מדויקות, שאני מודיע אותן עכשיו לכבוד הוועדה.

אברהם מיכאלי: זה כבר פורסם במליאה.

אברהם מיכאלי: שר המשפטים הקריא את זה.

אברהם מיכאלי: זה לא סוד.

מירי רגב: זו התשובה שנתתם לשר להקריא.

יורם חגבי חגי: מ"אוניברסיטת תל-אביב" ניגשו סך הכול 94 נבחנים.

יורם חגבי חגי: אחוז העוברים – 84%.

יורם חגבי חגי: ציון ממוצע 71.9.

יורם חגבי חגי: מ"האוניברסיטה העברית" ניגשו 106 נבחנים.

יורם חגבי חגי: אחוז העוברים – 84%.

יורם חגבי חגי: ציון ממוצע 72.8.

יורם חגבי חגי: מ"אוניברסיטת בר-אילן" ניגשו 69, אחוז העוברים – 78%, ציון ממוצע 69.5.

יורם חגבי חגי: ישראלים שלמדו בחו"ל: ניגשו 119 נבחנים, עברו 6%, ציון ממוצע 46.2.

יורם חגבי חגי: מ"אוניברסיטת חיפה" ניגשו 90, אחוז העוברים – 77%, ציון ממוצע 71.3.

יורם חגבי חגי: ב"מכללה למנהל" מספר נבחנים הוא 152, אחוז העוברים – 57%, ציון ממוצע 65.3.

יורם חגבי חגי: עולים חדשים: ניגשו 44, אחוז העוברים – 23%, ציון ממוצע 55.

קריאה: בהשוואה למה?

יורם חגבי חגי: מ"שערי משפט" ניגשו 189, אחוז העוברים – 31%, ציון ממוצע 58.2.

יורם חגבי חגי: מ"המרכז הבינתחומי" ניגשו 269, אחוז העוברים – 75%, ציון ממוצע 69.2.

יורם חגבי חגי: מ"הקריה האקדמית אונו" ניגשו 556, אחוז העוברים – 35%, ציון ממוצע 58.9.

יורם חגבי חגי: מ"מכללת נתניה" ניגשו 140, אחוז העוברים – 43%, ציון ממוצע 62.1.

יורם חגבי חגי: מ"מכללת רמת-גן" ניגשו 166, אחוז העוברים – 30%, ציון ממוצע 57.6.

קריאה: מה זה אומר?

יורם חגבי חגי: אני מקריא לך את הנתונים.

מירי רגב: אבל אנחנו מכירים את הנתונים.

מירי רגב: השר הקריא את זה ואמר: המכללות הוכשלו.

יורם חגבי חגי: לשכת עורכי-הדין, רבותי, מצפה – את המתמחים לא מכשירים, אנחנו מכשירים חברות היום – שההכשרה תהיה לימודים אקדמאיים ברמה נאותה והתמחות נאותה.

יורם חגבי חגי: אי אפשר לבנות, רבותי, על קורס של חודשיים, ובחודשיים כאלה להשלים לימודים של ארבע שנים.

יורם חגבי חגי: זאת עמדת לשכת עורכי-הדין.

יעקב אדרי: לא הבנתי את זה.

יעקב אדרי: איזה חברות?

דוד רותם: אי אפשר לבנות על קורס של חודשיים.

דוד רותם: צריך לבנות על מאמנים רציניים.

דוד רותם: זו חובתה של הלשכה – לבדוק ולטפל.

אברהם מיכאלי: ועל התמחות בתנאים נורמליים, ולא תנאי עבדות.

יורם חגבי חגי: זה התפקיד שלי בלשכה עכשיו.

יעקב אדרי: מי מאשר אותם?

יעקב אדרי: אתה מאשר אותם.

מירי רגב: אז תעשה את זה.

מירי רגב: במקום להגיד, אני אבדוק את זה.

יורם חגבי חגי: לא, החברות הן חברות פרטיות.

דוד רותם: תגידי, את התחלת להיכנס לי לדברים?

קריאה: סליחה, "מתמחה" זה לא חברה פרטית, זה של לשכת עורכי-הדין.

יעקב אדרי: נכון, זה מה שאני אומר.

דוד רותם: בימים הטובים, גמרת את ההתמחות, ולמחרת היום יכולת לגשת לבחינות.

דוד רותם: לא היית צריך קורסים ולא היית צריך השתלמויות.

יורם חגבי חגי: ההתמחות היתה ראויה.

דוד רותם: היית צריך רק דבר אחד.

דוד רותם: היית צריך לקרוא את זוסמן על דיון אזרחי וללכת לבחינה.

דוד רותם: היום המתמחים לא מקבלים התמחות.

אברהם מיכאלי: עובדים כעבדים, אדוני היושב-ראש.

אברהם מיכאלי: תדגיש את זה.

יורם חגבי חגי: כבוד היושב-ראש, רבותי, אין לנו ויכוח, שצריך לשנות את הבחינה.

יורם חגבי חגי: אנחנו פונים למשרד המשפטים.

יורם חגבי חגי: ביקשנו לשנות.

יורם חגבי חגי: הכנו הצעת חוק, תזכיר.

יורם חגבי חגי: אנחנו קוראים איתכם, יחד עם כולם, למשרד המשפטים, לשנות את מתכונת הבחינה וההתמחות ללימודים.

מירי רגב: מה שאמרת זה דבר חשוב.

מירי רגב: אני רוצה רגע להבין את זה.

דוד רותם: לא, זה לא דבר חשוב.

דוד רותם: תפסיקו לקשקש.

מירי רגב: הוא אומר לשנות את המתכונת.

מירי רגב: הכוונה במבחן הנוכחי או במבחן הבא?

יורם חגבי חגי: לגבי המבחן הנוכחי, חברי המתמחים, המשפטנים ועורכי-דין לעתיד.

יורם חגבי חגי: אני מאוד שמח שבאים ללשכה, ואני לא אומר את זה בציניות.

יורם חגבי חגי: אני 35 שנה עורך-דין, רבותי.

יורם חגבי חגי: אני גם מלמד בנתניה בכיתת המצוינות, ואני יו"ר ועדת ההתמחות, ואני רוצה שיבואו התלמידים הטובים ביותר.

יורם חגבי חגי: כי אני מודה ומתוודה, המצב היום, שיש עורכי-דין עם פלאפון, וזה המשרד שלהם – אנחנו לא אוהבים את זה בלשכה.

יורם חגבי חגי: ולכן רבותי, בנושא הזה לפחות, אני רוצה לומר לכם – אולי אתם לא יודעים, אבל בתגובה כתבנו לכם את זה – שלאחרונה ביוזמת ראש הלשכה, עורך-דין דורון ברזילי, ומשרד המשפטים, הוקמה ועדה בראשות מנכ"ל משרד המשפטים, ד"ר גיא רוטקופף, שתבחן את מתכונת בחינת ההסמכה לשם קבלת רישיון עריכת דין, כצורך בגיבוש המלצות לשינוי או תיקון הבחינות במתכונתן הנוכחית.

יורם חגבי חגי: בחינה בעל-פה, אני אומר לך, היא הכי לא שוויונית.

יורם חגבי חגי: אני בוחן בעל-פה.

יורם חגבי חגי: בחנתי עד היום כבר 15 פעם.

קריאה: רע מאוד שאתה אומר את זה .

יורם חגבי חגי: לכן אנחנו רוצים לשנות את הבחינות האלה.

יורם חגבי חגי: אנחנו גם לא מרוצים מהמצב הקיים.

מירי רגב: אבל מה עכשיו?

יורם חגבי חגי: לגביכם עכשיו.

יורם חגבי חגי: אתם משפטנים, ואנחנו בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יורם חגבי חגי: מה נעשה, רבותי, שהחוק לא מרשה לנו ליצור פקטורים?

יורם חגבי חגי: בבקשה, היום יהיו השגות.

דוד רותם: החוק מאפשר לשר המשפטים לעשות פקטור?

מירי רגב: כן.

מירי רגב: אני אגיד לך לפי איזה סעיף.

קריאה: 15.

יורם חגבי חגי: סעיף או תקנה?

מירי רגב: תקנה 15א.

מירי רגב: תכתוב לו מכתב שאתה מבקש, והוא יאשר את זה.

יורם חגבי חגי: בתקנה 15 כתוב:

יורם חגבי חגי: בחינות הלשכה במקצועות מעשיים ייערכו פעמיים בשנה במועדים שתקבע הלשכה.

יורם חגבי חגי: אומרת תקנה 15א: מועד בחינות מיוחד – על אף האמור בתקנה 15, רשאי שר המשפטים, בהתייעצות עם המועצה הארצית של לשכת עורכי-הדין, לקבוע מועד נוסף לבחינות במקצועות מעשיים, מסיבות מיוחדות שירשום בהחלטתו.

יורם חגבי חגי: רבותי, סיבות מיוחדות – זה לא המקרה.

יעקב אדרי: אחוז נכשלים גבוה זאת סיבה.

מירי רגב: אז מה הסיבות?

מירי רגב: מלחמה?

מירי רגב: חרום?

מירי רגב: הסורים על הגדרות?

שרית שפיגלשטיין: כן.

מירי רגב: מצוין.

מירי רגב: אני אכפיף אתכם למשרד הביטחון.

מירי רגב: אל תעשו צחוק מאיתנו – הסורים על הגדרות.

מירי רגב: זה החרום שלכם.

יורם חגבי חגי: פקטור ודאי שאי-אפשר.

דוד רותם: שאלתי שאלה: האם לשר המשפטים יש סמכות לקבוע פקטור בציונים?

יורם חגבי חגי: התשובה היא לא, כי זה נוגד את סעיף 39 לחוק לשכת עורכי-הדין, שקובע את תוכנית הבחינות לפי סעיפים ספציפיים.

יורם חגבי חגי: אי-אפשר לשנות אותם.

יורם חגבי חגי: יש בחוק הוראות ברורות, טכניות.

מירי רגב: המועצה הארצית יכולה לתת פקטור?

יורם חגבי חגי: זה מועד אחר.

יורם חגבי חגי: אין בחוק שום סמכות למשרד המשפטים.

יורם חגבי חגי: גם לא לבית-משפט, לדעתי.

דוד רותם: אתה טועה.

דוד רותם: לבית-המשפט יש תמיד סמכות.

יורם חגבי חגי: נכון, לכל דבר.

דוד רותם: אני שואל, אם יש למישהו סמכות לתת פקטור.

דוד רותם: אמרו לי פה שיש.

דוד רותם: אז אני שואל, למי יש.

יורם חגבי חגי: התשובה היא: לא.

מייק קיסוס: יש פה הטעיה.

מייק קיסוס: אני אסביר למה יש פה הטעיה.

דוד רותם: אל תסביר למה יש פה הטעיה.

דוד רותם: תגיד לי מאיזה כוח, מאיזה סעיף בחוק, יש סמכות?

דוד רותם: רק תגיד לי מספר סעיף.

דוד רותם: אני לא רוצה הרצאה.

מייק קיסוס: זה לא בסעיף.

מייק קיסוס: גם בחוק לשכת עורכי-הדין אין הגדרה מפורשת, אם מותר לפסול שאלה.

מייק קיסוס: זה עמד במבחן משפטי בפסיקה, ובתי-המשפט קבעו, שבסמכות לשכת עורכי-הדין, ועל אף שזה לא מצוין בחוק, לפסול שאלות.

דוד רותם: שאלתי, אם יש סעיף, שאתה יכול להפנות את תשומת ליבי, למי יש סמכות לתת פקטור.

מייק קיסוס: אין סעיף, אבל גם אין סעיף לציון 60 עובר.

דוד רותם: אמרת לי קודם שיש סעיף.

בן קרפל: הבנתי.

בן קרפל: לא רוצים פה להקשיב.

מירי רגב: איך שונה הציון מ-60 ל-65?

דוד רותם: אני שואל, איזה סעיף.

בן קרפל: לא, אין שום דבר.

דוד רותם: אין שום דבר.

דוד רותם: תודה רבה.

מירי רגב: אני שואלת שאלה פשוטה: כבוד היושב-ראש אמר שבעבר ציון עובר היה 60, ועכשיו החליטו שהוא 65.

מירי רגב: מי החליט על 65?

רחל אופיר: שר המשפטים.

מירי רגב: בהמלצה של מי?

יעקב אדרי: שלהם.

יעקב אדרי: ברור.

קריאה: המועצה הארצית.

מירי רגב: זאת אומרת שאתם יכולים, כמועצה ארצית, לבוא לשר המשפטים.

מירי רגב: זה לא היה חריג, הסורים לא היו על הגדרות, ובכל זאת החלטתם מ-60 ל-65.

מירי רגב: למה שיניתם מ-60 ל-65?

לינדה שפיר: כל השינויים במתכונת הסמכה בציון המעבר, בתוכנן של המקצועות שמהווים את הבחינה, הם בסמכות שר המשפטים.

לינדה שפיר: מעולם לא נעשה שינוי רטרואקטיבי.

לינדה שפיר: שינוי חקיקה נעשה מכאן ואילך.

לינדה שפיר: לכן, אכן הלשכה קוראת למשרד המשפטים לשנות את מתכונת ההסמכה, לשנות את הבחינה.

מירי רגב: לינדה, האם תמליצי לדורון, היושב-ראש החדש, לכתוב מכתב מטעם לשכת עורכי-הדין, שבו הוא אומר, שנוצר מצב באמת קשה.

דוד רותם: אני אכתוב את המכתב עכשיו, פה בוועדה.

דוד רותם: מה את רוצה מהם?

מירי רגב: האם תציעו לשר המשפטים לקבל את המלצתכם – כמו שהוא רוב הזמן מקבל את המלצתכם – ולעשות פקטור?

לינדה שפיר: הנושא הוא לא פקטור, הנושא הוא שינוי תקנות.

לינדה שפיר: שינוי תקנות איננו פקטור לגבי הבחינה הזאת.

לינדה שפיר: לגופו של עניין, אכן הלשכה העבירה הצעת חוק לשר המשפטים, לתיקון מתכונת ההסמכה ולטיפול בנושא.

לינדה שפיר: למרבית הצער, זה לא לגבי הבחינה המסוימת הזאת.

יעקב אדרי: מעניין איזה הצעות הגשתם.

לינדה שפיר: ההצעות לא היו להכביד.

לינדה שפיר: אנחנו גם הקמנו ועדת מדרוג שבחנה את תנאי הקבלה עוד לפקולטה.

לינדה שפיר: העבודה עוד לא הבשילה.

לינדה שפיר: אנחנו קוראים גם לכנסת, יכול להיות שיש מקום להקשות על קבלה ללימודים, אבל זה לא מתגלגל לפתחה של הלשכה.

לינדה שפיר: כי הלשכה נכנסת לתמונה רק מרגע ההתמחות.

לינדה שפיר: עד לרגע ההתמחות אין ללשכה שום say לגבי הלימודים האקדמיים.

לינדה שפיר: הלשכה אכן דנה.

לינדה שפיר: היא דנה באפשרות של קבלה למקצוע או ללימודי משפטים רק של בעלי תואר שני.

לינדה שפיר: היא דנה באפשרויות שונות.

לינדה שפיר: זה לא הבשיל לידי חקיקה.

לינדה שפיר: אנחנו מצפים עכשיו, שבצוות בראשותו של ד"ר גיא רוטקופף הדברים ייקרו, ואנחנו רק נברך עליהם.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, לצערנו קרה דבר, והמתמחים בצדק נזעקו הפעם ובאו אלינו.

אברהם מיכאלי: זה לא קרה בשנה קודמת, זה לא קרה לפני שנתיים.

אברהם מיכאלי: לצערנו, הבעיה הזאת קיימת כבר הרבה מאוד שנים.

אברהם מיכאלי: למזלם הרע, הריכוז הגדול של הנכשלים היה השנה.

אברהם מיכאלי: אנחנו בוועדה הזאת צריכים לדעתי לקיים דיון הרבה יותר רחב על מצב לשכת עורכי-הדין בכלל, על מצב המתמחים בכלל.

דוד רותם: מה יש להם כולם נגד לשכת עורכי הדין?

דוד רותם: אני לא מבין.

יעקב אדרי: הנושא הזה צריך להיבדק אחת ולתמיד.

יעקב אדרי: הגילדה הזאת צריכה להיות מטופלת.

יורם חגבי חגי: זה מטופל עכשיו.

יעקב אדרי: לא, גם אנחנו צריכים לטפל.

יעקב אדרי: מה לעשות?

יעקב אדרי: בשביל זה אנחנו פה.

יורם חגבי חגי: תבוא לביקור בלשכה.

יורם חגבי חגי: אנחנו מזמינים אותך.

יורם חגבי חגי: הלשכה מזמינה אתכם לביקור בלשכה.

יעקב אדרי: אנחנו נבוא.

יעקב אדרי: אנחנו לא נבהלים.

אברהם מיכאלי: אנחנו מבקרים שם יותר מדי.

מירי רגב: נבוא עם עורכי-הדין החדשים, בעזרת השם.

דוד רותם: אתה חושב שאם אנחנו חברי כנסת, אז מגיע לנו גם עונש נוסף?

יעקב אדרי: דוד כבר היה שם כמה פעמים.

יעקב אדרי: אנחנו לא.

אברהם מיכאלי: חבר הכנסת אדרי, האם הציבור יודע, שהמתמחים האלה בני מזל שהם מצאו בכלל מקום להתמחות.

אברהם מיכאלי: ואחרי שקיבלו מקום להתמחות, צריך לשאול אותם, איך הם העבירו את ההתמחות, איך הם עבדו בהתמחות, מי בכלל השגיח עליהם.

יעקב אדרי: איזה שכר הם קיבלו.

אברהם מיכאלי: על שכר בכלל לא מדברים כבר.

אברהם מיכאלי: יש היום מתמחים שמוכנים לשלם למאמנים כסף.

קריאה: אין דמי אבטלה.

מירי רגב: הוא לא רוצה לתת לכם דמי אבטלה.

דוד רותם: לא מגיע לכם דמי אבטלה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אנחנו נוגעים במוגלה שהתפוצצה היום, והם צועקים כרגע, למה נכשלנו.

אברהם מיכאלי: אני לא מבין בכלל איך מתמחים עברו מבחנים במשך עשור ויותר.

אברהם מיכאלי: כרגע, עורך-דין חגבי, יש בעיה.

יורם חגבי חגי: אדוני עורך-דין, לא?

אברהם מיכאלי: לצערנו.

יורם חגבי חגי: אני זוכר אותך מהלשכה.

אברהם מיכאלי: אתה למדת אתי אפילו.

אברהם מיכאלי: שכחת.

מירי רגב: אתה כנראה גם לא היית עובר את הבחינה.

דוד רותם: הוא היה עובר.

דורית ואג: לא, הוא מ"בר-אילן".

מירי רגב: היית עובר, נו בסדר.

אברהם מיכאלי: אני לא מנסה לעשות שום דבר רטרואקטיבי, אני לא מנסה לתקן ציונים רטרואקטיבי.

יורם חגבי חגי: הוא משפטן, הוא יודע.

אברהם מיכאלי: אבל יש בעיה.

אברהם מיכאלי: יש פה קבוצה גדולה, ולצערנו הקבוצה הזאת סומנה.

אברהם מיכאלי: ושר המשפטים אמר את זה מעל הבמה – יש בעיה כנראה עם המכללות.

אברהם מיכאלי: אני לא מסכים אתו.

אברהם מיכאלי: הבעיה היא לא עם המכללות.

אברהם מיכאלי: הבעיה היא שיש כרגע פגם כנראה במערכת לגבי ההתמחות בכלל.

אברהם מיכאלי: צריך לבדוק את זה.

יורם חגבי חגי: המלצנו לשנות.

יורם חגבי חגי: אנחנו בעד לשנות .

אברהם מיכאלי: עד שד"ר גיא רוטקופף ימציא את הממצאים שלו יעברו עוד שנתיים.

אברהם מיכאלי: אנחנו כרגע צריכים לטפל בבעיה שנוצרה.

אברהם מיכאלי: אני אמליץ ליושב-ראש שנעשה הפעם את אותו סעיף חריג שהקראתם אותו קודם, ששר המשפטים ייתן להם להיבחן מחדש.

אברהם מיכאלי: ואז במבחן שייקבע על ידי הגורמים, שהם הכי אובייקטיביים במובן הזה.

אברהם מיכאלי: והם יעברו את המבחן או לא יעברו את המבחן.

יורם חגבי חגי: המועד הבא זה עוד שישה חודשים.

אברהם מיכאלי: מועד נוסף אפשר לתת גם תוך שבועיים ותוך חודש.

אברהם מיכאלי: השאלה היא אם רוצים להפעיל את הראש הגדול או את הראש הפורמלי.

יורם חגבי חגי: אם שר המשפטים יתקן את החוק - - -

אברהם מיכאלי: אנחנו, ככנסת, מותר לנו גם לשבת עם שר המשפטים ולהמליץ המלצות, מה כדאי לעשות.

אברהם מיכאלי: למבחן הבא, אני מציע ללשכת עורכי-הדין להיערך בצורה אחרת.

אברהם מיכאלי: אני חושב שאי-אפשר לשנות כרגע את מצב המתמחים בחצי שנה, אבל לפחות למבחן צריך להיערך אחרת.

אברהם מיכאלי: כי עד שנקבל את המסקנות הכוללניות אסור שמצב כזה יקרה, שכמות כזאת של מתמחים ייכשלו בבת אחת.

אברהם מיכאלי: זה משהו לא הגיוני.

דניאל פלג: למה אי אפשר לתקן רטרואקטיבית?

מייק קיסוס: כשהחוק שותק הוא מותר.

יורם חגבי חגי: אז תפסלו את הבחינה.

יורם חגבי חגי: תודה רבה לכם.

יורם חגבי חגי: אני יוצא מפה לישיבה במחוז תל-אביב.

יורם חגבי חגי: בהצלחה לכם.

יורם חגבי חגי: לא בציניות אני אומר.

קריאה: זה לא רציני שאתה עוזב פה.

דורית ואג: הישיבה לא הסתיימה.

דוד רותם: סליחה, אתה לא נותן לו ציונים.

דוד רותם: עדיין לא עברת את הבחינה.

קריאה: לא, אני אזרח.

דוד רותם: אז הוא רוצה לצאת.

דוד רותם: מותר לו.

דוד רותם: כמו שיש לך זכות לשבת פה, לו יש את הזכות לצאת.

בן קרפל: רק אנחנו תלויים בו, הוא לא תלוי בנו.

דניאל פלג: כבוד היושב-ראש, הוא נציג הלשכה, אני נציג של עצמי.

דניאל פלג: הוא עוזב באמצע דיון.

דוד רותם: כי הדיון נגמר.

יעקב אדרי: אי-אפשר להחזיק אותו.

יעקב אדרי: חגבי, נגיע אליך, אל תדאג.

יורם חגבי חגי: היושב-ראש משחרר אותי?

דורית ואג: לא.

דורית ואג: דקה אחת.

דוד רותם: רבותי, אגיד לכם מה נוסח ההצעה שאני מציע לחברים לקבל: הוועדה שמעה את נציגי המתמחים אשר נכשלו במבחני הלשכה, וכן את נציגי לשכת עורכי-הדין.

דוד רותם: אין ספק כי מבחני הלשכה נעשו על-פי החוק ועל-פי הכללים.

דוד רותם: יחד עם זה, כישלון של מספר כה רב מחייב מחשבה נוספת.

דוד רותם: הוועדה פונה לשר המשפטים ומבקשת, כי יורה כי ציון העובר במבחני הלשכה שנערכו לאחרונה – דהיינו, המבחן האחרון –יהיה 60 ולא 65.

דוד רותם: הדבר הזה הוא בסמכותו של השר.

יניב לנקרי: אנחנו מייצגים פה ציבור, אנחנו לא מייצגים פה את עצמנו.

מירי רגב: פקטור הוא לא ייתן.

דוד רותם: רבותי, מי בעד?

דוד רותם: בעד הנוסח המוצע– פה אחד

דוד רותם: פה אחד.

דוד רותם: מי נגד?

דוד רותם: אין נגד.

דוד רותם: תודה רבה, רבותי.

דוד רותם: הישיבה נעולה.