ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 213, 2011-11-24 10:20

דני דנון: בוקר טוב לכולם.

דני דנון: אנחנו שמחים מאד להיות פה היום.

דני דנון: אנחנו ועדת עליה קליטה ותפוצות של הכנסת מקפידה גם לצאת מהכנסת.

דני דנון: חברי הטוב אריה, אתה מגיע הרבה לכנסת לקדם נושאים חשובים של טירת הכרמל ובאמת אנחנו שומעים רבות על הפעילות בתחום הילדים, החינוך, אבל חשוב לנו כועדה גם, ולי באופן אישי, להגיע לשטח ולשמוע את הגורמים שפועלים, את הדברים הטובים, הבעייתיים.

דני דנון: זה דבר שאני מאמין בו ולכן אנחנו היום מתחילים את הסיור שלנו בישיבה של הועדה פה בטירת הכרמל.

דני דנון: אני מכיר את היישוב שנים רבות, והשנה אנחנו מציינים עכשיו את השנה לאסון, ועליתם לכותרות במובן הזה, למרות שביום יום, כמי שמלווה את הפעילות, הייתי גם יושב ראש הועדה לזכויות הילד, וגם שמה נחשפנו לפעילות, אנחנו רואים את הפעילות הרבה בפן החינוכי.

דני דנון: אנחנו רוצים לשמוע באמת, אריה, גם על הדברים הטובים שאתם עושים, אבל גם על הצרכים, על הבעיות, שנוכל להציף אותם מול משרדי הממשלה.

אריה אלדד: טוב, תודה רבה לדני דנון.

אריה אלדד: אנחנו מכירים הרבה מאד שנים.

אריה אלדד: אחד היתרונות שיש, נאמר לתנועה שלנו גם, שיש לנו בחורים גם צעירים, גם נמרצים, ועם הרבה ניסיון, ואחד מהם זה דני בתפקידים השונים שהוא טיפל מהעבר כיושב ראש ועדת הילד.

אריה אלדד: אתה עוד ממשיך להיות בתפקיד?

דני דנון: אני חבר.

אריה אלדד: לא משנה, כחבר, התעניין בכל מה שנעשה אצלנו.

אריה אלדד: היה מעודכן אחד לאחד בכל הפעילות של הגיל הרך, והצגנו את זה בפורומים שונים, וקיבלתי במה בפורומים האלה והעלינו את הנושאים.

אריה אלדד: גם סייע ומסייע בקידום נושאים שונים שמגיעים אליו.

אריה אלדד: מצד שני, בתפקיד הזה כיושב ראש ועדת הקליטה, אני מברך על זה שאתה מגיע לשטח, למרות שאתה כבר ביקרת מספיק בטירת הכרמל, הרבה מאד, לא מספיק, אבל הרבה מאד בטירת כרמל, גם בתקופה של השריפה, וגם אחרי, בנושאים שהעלינו בתחום הזה.

אריה אלדד: מבצע את הסיורים שלו בשטח עם ועדת הקליטה, וזה חשוב לעשות וביישובים במיוחד כמו שלנו.

אריה אלדד: ומיד אני אתייחס על טירת כרמל, על מה שקורה והצרכים.

אריה אלדד: יש בהרבה מאד תחומים, כפי שאתם יודעים, טירת כרמל משקיעה, אני אקח תמיד את החינוך, כי מהיום שנבחרתי זה היה הדגל שלי ובחזון שלי לקדם את החינוך בטירת כרמל.

אריה אלדד: אנחנו במקום הראשון בארץ בהשקעה פר תלמיד, וברגע שאני מציין את זה, אף פעם אתה לא מצליח לבצע את מה שאתה מבצע לבד, אז לידי יושב פה הסגן שלי, מוריס בנימין.

אריה אלדד: חברת מועצת העיר נטליה יליסון.

אריה אלדד: נמצאים פה מנהלי מחלקות שלי, מנהל מחלקת הרווחה אצלנו, ליאורה נמצאת כאן, מנהלת הלשכה שלי יושבת איתנו כאן, אירמה.

אריה אלדד: יש לנו מעבר לכך, ממרכז הון אנושי אצלנו, פרוייקט גדול מאד שעוסק גם באוכלוסייה של הצעירים בעיר מבחינת הקידום, אבל גם מחובר לעמותות שונות שפועלות.

אריה אלדד: זה אחד הפרוייקטים בטירת כרמל.

אריה אלדד: אנחנו נמצאים פה במרכז הנוער.

אריה אלדד: כאן זה המבנה של מרכז הנוער.

אריה אלדד: נמצאים פה גם נציגים של מרכז הנוער וכמובן הפעילות שלהם חותכת את כל סוגי האוכלוסייה שקיימים בעיר.

אריה אלדד: זה אחד המקומות החשובים לפעילות הבלתי פורמלית שאנחנו עוסקים בה, מרכז הנוער וכמובן המשרדים שעובדים איתנו פה בשותפות זה משרדי הקליטה שנמצאים כאן, נציגות המחוז.

אריה אלדד: אילנה נמצאת איתנו כאן מהמחוז, ועוד שותפים איתה לעבודה.

אריה אלדד: במפגש הזה נמצאים - - -

קריאה: משרד הרווחה.

קריאה: משרד הרווחה.

אריה אלדד: בוודאי, משרד הרווחה.

אריה אלדד: במפגש הזה נמצאים איתנו כאן נציגים מאחד המפעלים שעובדים במפעלים האלה הרבה מאד מהעולים שאנחנו קולטים.

אריה אלדד: מפעל לייצור טונה, מפעל "יונה", נדבר עליו קצת יותר מאוחר.

אריה אלדד: נמצאים איתנו כאן.

אריה אלדד: וכמובן נציגי משרד החינוך, ומשרד, במובן הרווחה.

אריה אלדד: כשהצגתי את משרד הרווחה, ויש לנו גם תושבי העיר ואוכלוסייה מחבר העמים שנקלטו כאן אצלנו בטירת כרמל ונמצאים איתנו כאן גם במפגש הזה, ועל זה אני רוצה לברך.

אריה אלדד: כמובן כעיר שקולטת עליה, כפי שציינתי, אני הייתי מהעולים הראשונים שהגיעו פה לטירת כרמל בשנות ה – 50', ועדיין אנחנו קולטים עליה גם היום.

אריה אלדד: כן, אנחנו קולטים עליה עדיין מחבר העמים, ועולי אתיופיה, ויש לנו, אפשר לומר שכאן בטירת כרמל אתה יכול לפגוש את כל החתכים של העליות השונות שהיו בארץ.

אריה אלדד: מתעוררת אחת הבעיות, ואני חושב בכל רשות כזאת שקולטת עליה יש כמה מאפיינים לבעיות שחופפות לכולם: אזורי הקליטה – אתה קולט את האוכלוסיות כשהם מגיעות לארץ באזורים מסויימים שיש את האפשרויות לקלוט אותם שם.

אריה אלדד: בחלק מהם זה יחידות דיור ששייכות לחברות משכנות ואזורים שבהם מכירת דירות הם נמוכים, כי אותה אוכלוסייה שמגיעה אין לה עדיין את האמצעים.

אריה אלדד: עכשיו, מה שקורה, האזורים האלה זה הופך להיות שכונות שהם, אני קורא להם: שכונות קשות.

אריה אלדד: שכונות עם בעיות שונות ואוכלוסייה חזקה עוזבת את המקומות האלה ואז המקומות האלה מתפנים לאוכלוסייה חדשה נוספת שנקלטת.

אריה אלדד: אז קורה שהאזורים האלה הופכים ונשארים אזורים בעייתיים.

אריה אלדד: כשאתה חושב ברשות כזאת לפעול ולסייע, אתה צריך לסייע גם בהתאם למגוון האוכלוסייה שיש לך.

אריה אלדד: אם אני אקח אוכלוסייה מחבר העמים, אתה לוקח ומפלח את האוכלוסייה הזאת, או כל אוכלוסייה אחרת, ואתה רואה את הגילאים שישנם, אנחנו נתקעים בבעיות מסוג מאד מאד, אני קורה לו, קשה כי יש לך אוכלוסייה בוגרת, יש לך קשישים, יש לך נזקקים בתוך האוכלוסיות האלה, ובשביל לטפל בהם אתה צריך שיהיו לך את אותו מנגנון שיכול לעבוד איתם בשפה שלהם, יכול לדבר, יכול לסייע להם, ויכול לתת להם את החוסרים שיש.

אריה אלדד: זה מסוג אחד.

אריה אלדד: אם אני אקח דוגמא של ניצולי שואה – כשאתה רוצה לסייע להם בפעילויות ולהחזיק אותם ואחוזי הנכות שלהם גבוהים, אין לך את המבנים, אין לך את האפשרויות לתת להם סיוע.

אריה אלדד: אם אתה רוצה להתייחס לתרבות של אותה אוכלוסייה – אז יש לך בעיה לתת להם את האפשרות לפעול מבחינה תרבותית, אין להם ספריה משלהם שיכולה לעמוד.

דני דנון: זה חשוב התרבות.

אריה אלדד: זה מאפיין את האוכלוסיות, ואפשר לומר את כולם.

אריה אלדד: כי אם אני לוקח היום פעילויות תרבותיות, אתה רואה את פעילות יהודה קווקז, שיש להם את האופי התרבותי שלהם, מאתיופיה שיש להם את האופי התרבותי, מחבר העמים, אתה צריך לתת מענה לאוכלוסיות האלה, וקשה לך, והאמצעים היום הקיימים ובסיוע שמקבלים לתת כן מענה לצרכים האלה, וכמובן תעסוקה שאתה צריך לדאוג, ודיור שמדברים עליו היום.

אריה אלדד: למרות שבעיר היום אנחנו בונים כל כך הרבה יחידות דיור, אבל אף אחד מהם לא יכול להגיע לרכוש יחידת דיור במקומות האלה.

אריה אלדד: אז איך אתה הולך לסייע לפתור את בעיות דור העתיד שלהם?

אריה אלדד: אז אם אני היום, כראש רשות, שחושב שהחינוך זה הדבר החשוב ביותר, ומשקיע בכל סטודנט שהולך ללמוד באוניברסיטה או בטכניון.

אריה אלדד: אני מדגיש את התחומים האלה, בשיתוף עם פר"ח, הוא מקבל תמיכה של 7,500 ש"ח לשנה, שזה שלושת רבעי מעלות הלימודים שלו, זה בשביל להביא אותם להישגים שלהם, כי הם לא יכולים ...

אריה אלדד: הוא תורם את ה – 150 שעות ביישוב, וזה אחד הדברים החשובים, אבל הרשות לא יכולה לעמוד ולתת מענה לכל הצרכים החסרים שישנם, כי אנחנו לא יכולים לתת מענה לתפקידים של הממשלה, או למשרדי הממשלה.

אריה אלדד: אלה מאפיינים, אני חושב, אלה מאפייני הבעיות שחופפות לכל סוגי העליות וגם לרשויות, לכל רשות שקולטת עליה.

אריה אלדד: אז יש אפילו במיסוי, בכל מה שיש, גם במענקי האיזון היום, שצריכים לבוא לעזור לרשות בתחומים האלה, אז מה קורה לרשות שמנהלת תקציב נכון, והיא לא נכנסת לגירעונות, היא מקבלת עונש מהממשלה, כי אם אתה מבצע עבודה ללא גירעונות, ואם אתה עושה עבודה נכונה ואתה מציג תקציב מאוזן, אז אומרים לך: בסדר.

אריה אלדד: אז אתה מסתדר טוב ואתה לא צריך את הסיוע ואת מענקי האיזון של משרדי הממשלה.

אריה אלדד: אז עכשיו אתה יושב, מצד אחד אתה אומר: רגע, בשביל לקבל סיוע אני צריך להיות ילד רע, תלמיד רע, ולעשות את הדברים השליליים, או להיכנס עם גירעונות ולהראות שיש לי מצב שאני לא יכול להמשיך להתקיים, ואז עוזרים לי, ואלה הם בעיות אקוטיות ועקרוניות.

אריה אלדד: עכשיו, אם הנושאים האלה, ואתה היום מסייר, אין לך מספיק זמן גם להיכנס לשכונות ולראות את השכונות הבעייתיות, אבל היום, אם אני נכנס לשכונה מסויימת לטפל במערכת ביוב וזה הצגתי גם לפני מבקר המדינה, או במערכת מים שאותה אוכלוסייה שגרה באותו מבנן אינה מסוגלת לבצע את העבודה, והנזילות מים רק העלויות שלהם הם לא יכולים גם אחר כך לשלם את הסכומים שמצטברים, ואני כראש רשות נכנסתי לבצע, עם עובדי העירייה, נכנסתי לבצע עבודה במקום ואני נתבע על זה שעשיתי עבודה בשטח פרטי.

דני דנון: כן, זה בעייתי.

אריה אלדד: ואני מגיע לרמה כזאת של רצון ומחויבות אישית.

אריה אלדד: אז אתה אומר: רגע, עד איפה?

אריה אלדד: ומה מותר לך, או איך אתה יכול לעזור וגם במקרים קיצוניים?

אריה אלדד: אותם תושבים לא מבינים את זה, כי כל בעיה שיש מי שיכול לתת לה מענה זה השולחן של ראש העיר.

אריה אלדד: זה מבעיה בין שכנים שיש, עד בעיה סביבתית, או בעיה של מתקני משחקים, או בתוך המבנן שלהם הבעיה שקיימת, או מהסביבה בתחום התרבות, או בכל מקום אחר, כן זה ראש העיר.

אריה אלדד: או אפילו הם רוצים איזה שהוא מוזיאון קטן, להקים מועדון קטן לפעול בו כמו שצריך, גם בעיה, אז הרשות יכולה עד גבול מסוים, אבל לא יותר מזה.

אריה אלדד: אני חושב שזאת מעטפת של בעיות שאני הצגתי אותם ומראה אותם.

אריה אלדד: כמובן אם אני מדבר על אוכלוסייה של צעירים, אז יש לנו פרוייקטים שאנחנו מנסים לסייע להם ולהדריך אותם ולכוון אותם למקומות עבודה, להשתלמויות מסויימות, או להכין אותם למבחנים כדי להגיע לאקדמיה, אבל כל זה זה מעבר לסיוע שאנחנו מקבלים.

אריה אלדד: זה לתקציבים, אני קורא להם: הבלתי פורמאליים שאנחנו מעבירים.

אריה אלדד: אתה לא יודע איפה לפעמים הגבול.

אריה אלדד: אם אני הגעתי לשיא בסיוע, ניקח עוד פעם, אני אחזור לדוגמא של הקצאה פר תלמיד בחינוך – אז כשמבקשים ממני עוד איזה שהוא כיוון בתוך החינוך, או בתחום מסוים למערכת החינוך לסייע, אני לא מסוגל.

אריה אלדד: אם אני רוצה לעשות פעולה, לבצע פעולה אחרת, אני צריך להוריד, כי התקציב הגבוה ביותר הולך לחינוך, אחר כך הוא הולך לרווחה, ואחר כך לשאר הפעולות בעיר.

אריה אלדד: אלה שני המובילים מבחינת אחוזים.

אריה אלדד: תקציב החינוך מגיע למעלה מ – 50 אחוז מהתקציב הכללי.

אריה אלדד: רווחה מגיע לסביבות ה – 40 אחוז.

אריה אלדד: אנחנו משלימים את התקציב של הרווחה כמעט ב – 40 ומשהו אחוז.

אריה אלדד: אנחנו משלימים אותו, כי אתה מקבל חלק ויש מצ'ינג של הרשויות.

דני דנון: בקליטת עליה מה התקציבים, אולי נטליה יכולה?

דני דנון: מה התקציב שהרשות משקיעה וכמה המשרדים השונים משקיעים?

ג'נה פטרוקובסקי: השנה אנחנו השקענו 728 אלף שקל, לעומת 668 אלף שקל בשנה שעברה.

ג'נה פטרוקובסקי: עליה כ – 100 אחוז.

ג'נה פטרוקובסקי: משרד הקליטה השנה יצא בפרוייקט חדש לאוכלוסייה יוצאת קווקז.

ג'נה פטרוקובסקי: פה בטירת הכרמל יש בערך.

דני דנון: יש שם מרכז?

דני דנון: עכשיו פותחים.

ג'נה פטרוקובסקי: עכשיו פותחים מוקד.

דני דנון: יש 3 נוספים.

ג'נה פטרוקובסקי: נכון.

דני דנון: ... שייפתחו.

ג'נה פטרוקובסקי: נכון.

דני דנון: זה עד סוף השנה אמור להיפתח?

ג'נה פטרוקובסקי: אנחנו כבר עשינו פה ועדת היגוי.

דני דנון: זה מחר בבוקר סוף השנה הזאת.

ג'נה פטרוקובסקי: אנחנו סיימנו כבר את הועדה, הקלדנו הכל במרכבה.

ג'נה פטרוקובסקי: אנחנו ממתינים להסכם.

ג'נה פטרוקובסקי: בנינו כאן תכניות.

ג'נה פטרוקובסקי: אנחנו משקיעים, משרד הקליטה, 200 אלף שקל.

ג'נה פטרוקובסקי: זה נוסף למצ'ינג של 50 אלף שקל.

דני דנון: לרשות?

ג'נה פטרוקובסקי: של הרשות, כמובן.

ג'נה פטרוקובסקי: עכשיו יוצרים לבחירת פרוייקטור ומתחילים להפעיל את התכנית.

דני דנון: כמה עולים יוצאי קווקז יש?

ג'נה פטרוקובסקי: יש פה 1,058 עולי קווקז.

ג'נה פטרוקובסקי: מתוך 3,800 סך הכל עולים שהגיעו משנת 89' ועד היום לטירת הכרמל.

ג'נה פטרוקובסקי: שזה בערך, אני חושבת שכ – 20 אחוז מכלל התושבים שנמצאים פה.

ג'נה פטרוקובסקי: שזה הרבה.

דני דנון: והערכה שלך, עד סוף השנה, כמה כסף המשרד יעביר לטירת הכרמל?

ג'נה פטרוקובסקי: אנחנו סגורים עד סוף השנה, השנה ההסכם הוא עד סוף פברואר במקום עד דצמבר, בגלל כל מיני קשיים שהיו, ואנחנו מעבירים 768,000 שקל עד סוף השנה למקום, לכל מיני סוגים של פעילות.

ג'נה פטרוקובסקי: זה יזמות וזה רווחה וזה קליטה בקהילה, לכל דבר.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

דני דנון: הייתי מציע, גם אם יורשה לשמוע מנטליה, שמרכזת את הנושא?

נטליה יליסון: משהו אפשר להוסיף, אני בלי מספרים שאנשים שלנו, ילדים צעירים, מבוגרים ונראים טוב.

נטליה יליסון: יש לנו וטרנים.

נטליה יליסון: יש מועדון וטרנים, והם זקוקים למועדון.

אריה אלדד: לא כפי שהוא נראה, את יכולה להגיד.

נטליה יליסון: כן.

דני דנון: זה מועדון שהרשות מפעילה?

נטליה יליסון: כן.

נטליה יליסון: והאמת, לא נעים.

נטליה יליסון: לא נעים לעמוד מול האנשים האלה.

נטליה יליסון: קודם כל אין תקציב טוב לוטרנים וכל האירועים שהם מארגנים זה מהכיס שלהם.

נטליה יליסון: כל האנשים, אפשר להגיד, ממעמד סוציו אקונומי נמוך.

דני דנון: אין פה מקבץ דיור, נכון?

נטליה יליסון: מקבצי דיור אין לנו.

נטליה יליסון: יש המון "עמידר" ו"עמיגור", "עמיגור" לא, מצטערת, לא בטירת הכרמל.

אריה אלדד: רק "עמידר".

נטליה יליסון: "עמידר" והם בוודאי קיבלו את עמידר מכל האזור, בגלל זה יש לנו שכונות.

נטליה יליסון: שכונות עם עולים.

נטליה יליסון: בוודאי יש לנו ...

נטליה יליסון: מאד רוצות להשיג משהו לגבי מועדון של עולים יש כאן, אני מדברת על וטרנים.

נטליה יליסון: הם רוצים להוסיף כמה מילים על מועדון שהם משתמשים יום יום.

דני דנון: בבקשה.

ארינה נמירובסקי: שמי נמירובסקי.

ארינה נמירובסקי: אני גרה בטירת הכרמל כמעט 18 שנה ואנחנו מעירייה משנת 1990.

ארינה נמירובסקי: אנחנו מאד מרוצים מהמקום, מטירת הכרמל.

ארינה נמירובסקי: מאד מרוצים היום מראש העיר שלנו, הוא משקיע בנו הרבה, אבל יש לנו הרבה בעיות.

ארינה נמירובסקי: נטליה עכשיו כרגע דיברה על וטרנים.

ארינה נמירובסקי: אנחנו לא וטרנים.

ארינה נמירובסקי: אנחנו סבתות צעירות.

ארינה נמירובסקי: גידלנו פה ילדים שלנו בכבוד, עכשיו אנחנו סבתות, יש לנו נכדים.

ארינה נמירובסקי: יש לנו מועדון.

ארינה נמירובסקי: הוא מהתחלה היה מועדון וטרנים, היום הוא מועדון החברים.

ארינה נמירובסקי: במועדון הזה באים אנשים מגיל 7, הילדים, עד גיל 70 פלוס.

ארינה נמירובסקי: יש לנו הרבה חוגים.

ארינה נמירובסקי: יש לנו חוג עברית, לימוד תורה, אנגלית, ספורט, מוסיקה, ציור וגם החוגים האלה באים אלינו ישראלים, גם זוגות ארגנטינאים שנמצאים פה בטירת הכרמל.

ארינה נמירובסקי: בעיה אחת: קודם כל אנחנו רוצים להתפתח.

ארינה נמירובסקי: אנחנו רוצים לשמור על תרבותנו, גם להעביר את התרבות שלנו לילדים שלנו, לנכדים שלנו.

ארינה נמירובסקי: בעיה אחת ומאד רצינית: אנחנו נמצאים במקום מאד קטן, מאד צפוף, עם שני חדרים סך הכל, והפעילות של המועדון שלנו מתחילה מוקדם ומסיימת כמעט בלילה בגלל שאין שעות ואין מקום פנוי.

ארינה נמירובסקי: מה שאנחנו רוצים: קודם כל מקום יותר גדול, יותר סולידי, מכובד, שאנחנו, הקהל מאד נאמן ותרבותי ואם אפשר אפילו חדש, אם.

ארינה נמירובסקי: זה בעצם הדבר הכי חשוב.

דני דנון: כמה שנים אתם פועלים במקום הזה?

ארינה נמירובסקי: 15, 16 שנים ובאמת עכשיו זה כל כך גדל שנגיד שיעור ציור כבר יש לנו 2 קבוצות.

קריאה: 3.

ארינה נמירובסקי: 3 קבוצות, ובאים גם ישראלים, וילדים ישראלים רוצים ללמוד גם א', ב' של רוסית, ומורה נהדרת.

ארינה נמירובסקי: אבל אחרי גם הקבוצות ספורט, ואנגלית, ורוטציה בלי סוף, זה מאד קשה.

ארינה נמירובסקי: ואחד מפריע לשני.

ארינה נמירובסקי: אנשים מבוגרים וקטנים ביחד.

ארינה נמירובסקי: אנחנו מאד מסתדרים, אבל זה בלתי אפשרי.

ארינה נמירובסקי: אנחנו רוצים להקה רוסית, אנחנו רוצים אולי dancing רוסי, זה בעתיד, אבל אנחנו רוצים מקום.

דני דנון: מקום.

דני דנון: אני רוצה לשאול את ליאורה, מחלקת הרווחה, כמה תיקי רווחה בכלל יש ברשות, וכמה מתוכם עולים?

ליאורה גוברין: ברשות יש לנו היום בערך, אנחנו עכשיו בדיוק בדיון סוף שנה, אבל בסביבות 2,450, 2,430.

אריה אלדד: מתוך כמה בתי אב?

ליאורה גוברין: בתי אב אנחנו באחוז מאד גבוה.

ליאורה גוברין: אנחנו בסביבות 35, 37 אחוז.

ליאורה גוברין: אחוז מאד גבוה.

דני דנון: מה אחוז החד הוריות?

ליאורה גוברין: חד הוריות אני לא יודעת לשלוף לך.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

דני דנון: ואחוז העולים מתוך אחוז?

ליאורה גוברין: אחוז העולים הוא כ – 20 אחוז מטופלים.

ליאורה גוברין: כשעולי אתיופיה – 90 פלוס אחוז.

ליאורה גוברין: אני יכולה להגיד: כמעט 100 אחוז מטופלים.

ליאורה גוברין: בעיה מאד קשה.

ליאורה גוברין: יש לנו גם בעיה קשה, כמובן, של שפה איתם, אבל יש גם בעיה קשה של תלות.

ליאורה גוברין: אנחנו קיבלנו אישור אחרי השריפה לאייש עוד חצי משרה של עובד סוציאלי דובר השפה, אבל לא הצלחנו לאייש את החצי משרה הזו.

ליאורה גוברין: חלק מהבעיה היא בעקבות זה שזה חצי משרה וקשה למצוא עובד בחצי משרה.

ליאורה גוברין: מגשרים – אין תיקצוב.

דני דנון: יש כ – 200 עולים מאתיופיה פה, לא?

ליאורה גוברין: יש כבר כ – 300.

ליאורה גוברין: אנחנו מדברים על בתי אב.

דני דנון: בתי אב.

ליאורה גוברין: אנחנו מדברים על בתי אב.

דני דנון: העיר פתוחה מבחינת עולים שרוצים לרכוש דירה?

ליאורה גוברין: לא.

דני דנון: היא סגורה?

ליאורה גוברין: היא סגורה כי גם ככה זה כבר מעמסה מאד גדולה מבחינת מכלול הבעיות.

ליאורה גוברין: היישוב הזה הוא יישוב שהיתה בו, עד נכון להיום, הגירה שלילית בגלל שלא היתה כאן בניה, והמשפחות היותר חלשות, מצוקות יותר גבוהות, נשארו כאן ביישוב, נישאו בתוך עצמם ואנחנו רואים את בתוצאות בתיקי הרווחה.

ליאורה גוברין: יש כאן הרבה מאד שירותי רווחה שהתפתחו.

ליאורה גוברין: צריכת השירותים מתאפיינת בתוך היישוב, ובאמת התפתח כאן רצף של שירותים גם לילדים, גם למבוגרים, מכובד.

ליאורה גוברין: יחד עם זה זו מעמסה מאד גדולה על היישוב, וכמו שאמר ראש העיר, גם על התקציב.

דני דנון: תודה.

דני דנון: משרד החינוך, ד"ר שרה רובינשטיין.

שרה רובינשטיין: אני מוכרחה לומר כך שלפני כמה שנים אנחנו פעלנו פה, אם מבחינת מה שנקרא: אולפנים להנחלת הלשון, אולפנים לעברית, וגם מרכז להשלמת השכלה.

שרה רובינשטיין: כמה כיתות להשלמת השכלה ברמות של יסוד ותיכוני.

שרה רובינשטיין: עכשיו אנחנו בעצם לא פועלים כאן.

שרה רובינשטיין: ואני רואה גם את הנתונים פה של עולי אתיופיה וככה החלפתי כמה מילים לפני שהישיבה התחילה, יש יישובים שבכל זאת יש איזה שהיא עבודה עם יוצאי אתיופיה, עם עולים מאתיופיה במסגרת או של תגבור העברית, וגם השלמות השכלה.

שרה רובינשטיין: אבל אם תהיה פניה – אני מוכנה לבדוק, כי אני רואה שיש כאן 280 משפחות.

שרה רובינשטיין: זה מספר.

דני דנון: אחד הדברים שאנחנו רואים, אדוני ראש העיר, יישובים קטנים ...

דני דנון: נופלים בין הרדאר.

דני דנון: זה לא אלפי משפחות, אבל לא מספיק לקבל את התקן, או לקבל את התקציב.

דני דנון: משרד הקליטה אנחנו הובלנו כמה מהלכים שאם יש פרוייקטים הם לא יהיו לריכוזים.

דני דנון: כי מה לעשות?

דני דנון: יש לך מקומות כמו טירת הכרמל שאין אלפים, אבל המאות האלה לא מקבלים מענה.

ליאורה גוברין: הבעיה היא של הצטברות של כמה סוגים של בעיות שאין מספיק אז אנחנו,

אריה אלדד: אם לוקחים את האחוז הכללי אז אנחנו ב – 20 אחוז.

אריה אלדד: יש לנו ... בעיר ב – 20 אחוז.

אריה אלדד: וה – 20 אחוז האלה במספרים שלנו, של תושבים, יש לזה השפעה מהותית כי אתה לא מסוגל לתת.

אריה אלדד: בתוך האוכלוסייה הזאת הנתונים של הקשישים המטופלים ברווחה מבחינת, מאחוז מכל המשפחות שנמצאות פה, אנחנו נמצאים באחוז גבוה, גבוה מאד יחסית לרשויות אחרות.

אריה אלדד: אלה נתונים שלא לוקחים אותם בחשבון הנכון, וזה אחת מהמצוקות שיש לערים בגודל שלנו.

אריה אלדד: זאת אומרת, הבעיות הם גדולות.

אריה אלדד: מבחינת הנתונים כשאנחנו נבחנים על ידי משרדי הממשלה, אז הם עובדים כולם על בסיס של נתונים ומספרים, וחוק המספרים הקטנים לא עובר, זאת אומרת, מהבחינה הזאת לא עובר, אבל הבעיות אצלנו במספרים האלה הם גדולות מאד.

אריה אלדד: זאת אחת הבעיות ברשויות מהסוג הזה, לכן גם ציינתי שהמאפיינים האלה ברשויות בגודל כמו שלנו הם בעייתיים, ואין מספיק מודעוּת לגביהם.

אריה אלדד: אז כל הנטל נופל על הרשות.

אריה אלדד: כדוגמא, רק דוגמא עכשיו, אם ניקח את המפעל שנמצא כאן, שרוצים להעביר איזה שהוא חוק היום בהורדת המיסוי על היבוא, וכמות העובדים שישנה שם, אז אם זה היה מפעל כזה שנמצא בעיר גדולה, או מקום גדול, אז.

דני דנון: מה הנתונים באמת?

דני דנון: דיברו איתי נציגים, אחרי זה ניתן להם לדבר, אבל כמה עולים יש במפעל היום?

אריה אלדד: כל העובדים שנמצאים שם, כל העובדים במפעל זה מאוכלוסיית העולים.

אריה אלדד: בודדים העובדים שהם לא קשורים לאוכלוסייה הזאת, כי זה מקום שקולט עובדים.

אריה אלדד: השכר שם הוא לא מהשכר הגבוה ביותר, אבל אותן משפחות עם המודעות לעבודה הם מוכנים לעשות כל עבודה, ובאים לעבוד שם.

אריה אלדד: עכשיו, הם עובדים קשה מאד.

אריה אלדד: מפעל שהעבודה בו היא פיסית, היא קשה, עם כל מה שיש ואנשים הולכים לשמה, וזה כולם תושבי טירת הכרמל, זה מפעל שמעסיק.

דני דנון: איך נקרא המפעל?

אריה אלדד: מפעל "יונה",

דני דנון: "סטארקיסט"

אריה אלדד: "סטארקיסט" אני זוכר אותו בשם המקורי.

דני דנון: זה הטונה היחידי שאני מכיר בארץ.

אריה אלדד: נכון.

אריה אלדד: וזה, מחר יקרה משהו במקום הזה, הבעיה היא תחזור ישירות אל ראש העיר.

אריה אלדד: כי כל בעיה מגיעה לשולחנו של ראש העיר מבחינת בעיה של תושבים.

אריה אלדד: זה לא משנה, אם שמעת בעיות של מועדונים, פעילות וכל מה שיש, זה מגיע לשולחן של ראש העיר.

אריה אלדד: גם נושאים ברשויות גדולות שהם לא מגיעות לשולחן של ראש העיר, כאן הנושאים מגיעים, גם בנושאים, ואני אומר, לא רק אישיים, אפילו מעבר לזה.

אריה אלדד: הכל מגיע לשולחנו של ראש העיר.

אריה אלדד: לכן הבעיות, מחר תהיה בעיה במפעל כזה, אותה אוכלוסייה תתייצב אצלי וברווחה.

אריה אלדד: אצלי בבקשה להנחות בארנונה, אצלי בבקשה אחר כך להנחות אני לא יודע איפה, ואחר כך תתמודד מול העיקולים על המשפחות האלה, ולא עומדים בתנאי המשכנתא שלהם.

אריה אלדד: כל הבעיות האלה יגיעו לשולחן הזה כאן.

אריה אלדד: זה אחד הנושאים שגם דיברתי איתך עליו, וגם אנחנו נעלה אותו בעזרה שלך גם בפורומים אחרים שדיברנו עליהם אני רוצה להאמין שאולי גם את זה נצליח איכשהו, וזה חשוב, חשוב מאד, כי אין לנו מפעלים גדולים מהסוג הזה שנותנים עבודה לסוג מסוים של אוכלוסייה.

אריה אלדד: הייטק זה הייטק.

אריה אלדד: אין מה לעשות.

אריה אלדד: סוגים אחרים של חברות שיש כאן, מהחברות מפעל כזה שנמצא אצלנו הוא מעסיק סוג מסוים של אוכלוסייה שאסור לנו לתת לה, אסור לשחרר את האוכלוסייה הזאת החוצה בלי מעש.

דני דנון: לא, לא, אתה כראש רשות שמושך עסקים לפה אתה עובד קשה מאד, עד שמקימים מפעל, ונותנים פטור, ובונים, ומגייסים עובדים, זה שנים.

אריה אלדד: נכון.

דני דנון: ולסגור מפעל, אחרי זה לפתוח אותו זה דבר שהוא בלתי אפשרי.

אריה אלדד: הנה, מאבק של כמעט 13 שנה – העתקת קו מתח, ועדיין מרימים לי משוכות בשביל לעבור אותו.

אריה אלדד: וזה אחד הדברים שצריך לקחת לתשומת לב בקבלת החלטות מהסוג הזה, צריך לראות באיזה מקומות זה הולך לפגוע.

אריה אלדד: אתה מסתובב, אני יודע, אתה מסתובב הרבה מאד בשטח, ולפי דעתי בפורומים הנכונים אתה צריך לקחת את הנושאים, למרות שהם נוגעים במקרה הזה לקליטה, אבל לפעמים זה גם לא נוגע לקליטה.

דני דנון: נכון.

אריה אלדד: אבל אין מה לעשות.

אריה אלדד: אתה מייצג ברמת העל את התושבים, את המדינה, את אזרחי המדינה בבעיות ספציפיות, וזה סוג הבעיות הספציפיות שיש.

דני דנון: בהחלט.

דני דנון: בוא ניתן לנציג המפעל.

דני דנון: תציג את עצמך בבקשה.

אני , יושב ראש ועד עובדים במפעל סטארקיסט.

דני דנון: אתה תושב טירת הכרמל?

לא.

תושב עתלית.

אני במפעל עובד כבר 15 שנה.

דני דנון: כמה עובדים יש במפעל?

היום אנחנו כל הזמן רק גדלים וגדלים, גם העלייה היום, הגענו קרוב ל – 110 עובדים קבועים.

דני דנון: מתוכם כמה תושבי טירת הכרמל?

מתוך ה – 110 יש איזה 70 אחוז מהם הם עולים חדשים.

במקרה הבאתי שני עובדים פה, אחד אתיופי, ויש לנו גם אולפן במפעל, לעזור לעולים האל להשתלב בחברה, כמו שאומרים.

דני דנון: אולפן שמי מפעיל אותו?

דני דנון: אתם?

כן.

הבעל הבית הביא לאולפן מורה, מלמד אותם עברית.

מי שיוצא הכי טוב מקבל גם כרטיס טיסה.

גם לעודד אותם להשתלב בחברה כמו שצריך.

עכשיו, אצלנו במפעל, המפעל עובד 24 שעות, זה סביב השעון כל הזמן מייצרים, והחלטה הזאת שאם ייקחו את המפעל הזה ואת כל המכס שהיום רוצים להוריד את המכס מהמוצר המוגמר של הטונה.

אני לא מדבר על הטונה.

זה מה שמייבאים היום זה בקופסאות.

יורידו מהם את המכס, זה מכת מוות לכל העובדים.

פשוט.

אתה לוקח את העובדים האלה, ואין מה לעשות, והם נמצאים מאד בשכר נמוך, ככה שאין פה בכלל מה לנגוע.

אתה היום הורדת את המכס, עוד שנה זה יחזור לך בדלת השנייה, כמו שאומרים.

אז מה שאני רוצה להגיד פשוט, במצב הזה לחשוב איך את ההחלטה להעביר פעם אחת ולתמיד, ולשים אותה בצד.

כי כל פעם זה עוד פעם קופץ איזה חבר כנסת, מוצא לו איזה טרמפ, הוא רץ עם הדבר הזה קדימה.

הדבר הזה, יש 5 מפעלים.

היום אנחנו 100 עובדים פה.

בסך הכל כל המפעלים בארץ, יש קרוב ל – 600, 700 עובדים.

אבל מה מסביב?

כל האנשים שמתקיימים מהמפעלים האלה.

מה לעשות אחר כך?

וזה נמצא במקומות מאד רגישים.

"פרי הגליל" כרגע חזרו לעבודה, אבל זה עד למכה הבאה.

אריה אלדד: זה חודש.

זה לא ייגמר כל כך מהר.

דני דנון: נכון.

יש את באר שבע, "פילטונה" זה מפעל חדש.

גם הוא באותה סיטואציה.

יש את "פוסידון" קריית מלאכי.

אנחנו מחפשים כל יום איפה להוסיף.

דני דנון: מה המפעלים?

דני דנון: תחזור על המפעלים?

יש את "פילטונה", זה בבאר שבע.

דני דנון: "פילטונה".

בבאר שבע.

יש את "פרי הגליל" בחצור הגלילית.

דני דנון: "פרי הגליל גם מייצר טונה?

אריה אלדד: לא, לא מייצר טונה.

אריה אלדד: אני מדבר על טונה.

אריה אלדד: כן?

אריה אלדד: טונה?

מייצר.

מייצר.

הוא קנה קו חדש.

אריה אלדד: כן?

אריה אלדד: אז זה לא ידעתי.

דני דנון: מה עוד?

דני דנון: אמרת "פוסידון".

יש את "פוסידון".

דני דנון: איפה הוא יושב?

דני דנון: בקריית מלאכי?

בקריית מלאכי.

ויש בבקעה, "זבת" מפעל שגם מייצר טונה.

דני דנון: בבקעה אל גרביה?

כן.

דני דנון: איך הוא נקרא?

"זבת".

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

ואותנו, זה "סטארקיסט".

הבעל בית שלנו זה מיכאל מיטלמן, בעבר הוא ייבא לארץ קופסאות.

הוא אומר: אני לא צריך את כל זה.

אני אתן פה תעסוקה ליהודים שלנו שיחיו מזה, ולא לגויים, כמו שהוא קורא לזה.

אז למה לבוא ולהכניס לו מקלות, כמו שאומרים?

כמה שאפשר לעזור לו, הוא רוצה, הוא ציוני, הוא עוזר לכל אחד, והוא שם דגש על כל עובד, הוא לא מוותר לאף אחד, עד שהדבר הזה יסתדר.

אני מקווה שועדת הכלכלה של הכנסת, אצל שר התמ"ת, לסגור את הסיפור הזה פעם אחת ולתמיד.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

דני דנון: את רוצה להתייחס?

דני דנון: אתם רוצים להתייחס.

סווטלנה: אני מהעובדים של "סטארקיסט",

דני דנון: מה את עושה במפעל?

דני דנון: מה התפקיד שלך?

סווטלנה: אני עובדת כל מקום.

סווטלנה: אני גם מייצרת, גם חותכת דגים, גם סוגרת דגים, כל העבודות מה שצריך אנחנו עושים, כל העובדים.

סווטלנה: אני מהעובדים שקיבלתי פרס חוץ לארץ.

דני דנון: לאיפה נסעת?

סווטלנה: לפראג.

דני דנון: כמה שנים את במפעל?

סווטלנה: אני כבר 16 שנה במפעל.

סווטלנה: אני מהעולים החדשים שבאתי לארץ, ואני כמה שנים כבר עובדת שמה.

סווטלנה: זה פרנסה שלנו שאנחנו עובדים קשה ורוצים שהמפעל יעבוד.

סווטלנה: כל העובדים רוצים שהמפעל יעבוד, כי זה באמת נותן הכל, גם אנחנו משלמים משכנתא, גם הכל.

סווטלנה: זה מאד עוזר.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

דני דנון: ואתה אדוני?

דגה: גם אני עולה חדש.

דגה: אני באתי פה לטירה.

דגה: אני עובד.

דגה: אני משלם משכנתא.

דני דנון: כמה שנים אתה עובד במפעל?

דגה: 3 שנים.

דני דנון: או.

דני דנון: קיי.

דני דנון: זה לא המנדט של הועדה, אבל אנחנו בהחלטות נכניס התייחסות, ואנחנו נוביל דיון בועדת הכספים של הכנסת, שהיא אחראית על נושא מיסוי, שמה נזמין גם אתכם לבוא עם נציגים ולהציג את הדברים, ואנחנו נראה איך אנחנו יכולים לסייע בהחלט בנושא הזה יחד עם ראש העיר כמובן, אתה תגיע, גם אתה,

אריה אלדד: וודאי.

אריה אלדד: וודאי.

דני דנון: לייצג את תושבי העיר.

דני דנון: אני רוצה רק, התייחסות ויקטוריה?

ויקטוריה ניגרי: כן.

דני דנון: בבקשה ויקטוריה.

ויקטוריה ניגרי: משרד החינוך בעצם נותן המון סיוע לתלמידים העולים.

ויקטוריה ניגרי: השנה קיבלנו תגבור של כל ילד שעלה אחרי 1.7.2006 לקבל 1.75.

ויקטוריה ניגרי: זאת אומרת שזה נתן מענה באמת לצרכים של התלמידים העולים.

ויקטוריה ניגרי: זה איפשר לנו להכניס עוד מורות מקצועיות.

ויקטוריה ניגרי: פתחנו בעקבות זה גם השתלמויות למורים עברית כשפה שנייה, גם לממלכתי, גם ממלכתי דתי, וגם חינוך מבוגרים יש לנו מורים שמשתתפים בהשתלמות הזאת.

ויקטוריה ניגרי: יש לנו מספר פרוייקטים שעובדים בחטיבות הביניים וגם ביסודי – משעולים, ושפה, תגבור לימודי יהדות לכיתות ו' כדי לאפשר את המעבר לחטיבת הביניים ברמה הנדרשת, תכנית על"ה גם בנושא של המעברים.

ויקטוריה ניגרי: עוד נושא שנכנס השנה זה סמינריון בנושא של זהות יהודית.

ויקטוריה ניגרי: הרגשנו את הצורך באמת לחזק את הנושא הזה והתלמידים של חטיבה עליונה יוצאים, גם ממלכתי, גם ממלכתי דתי, יוצאים לסמינריון עכשיו בחנוכה באמת לתת כלים בשייכות ונושא של זהות יהודית.

ויקטוריה ניגרי: כל בית ספר שיש מספר מכובד של עולים, גם ב"צמח" וגם ב"אריאל", בתי ספר יש מגשרת מטעם מרכז ההיגוי.

ויקטוריה ניגרי: אנחנו רואים את בית הספר גם כמרכז קהילתי.

ויקטוריה ניגרי: אנחנו עובדים המון עם ההורים, אם זה סדנאות הורים גם בשיתוף הרווחה, וגם בקשר מאד רציף ואינטנסיבי, סדנאות הורים בנושא של גבולות וסמכות הורית, כי אנחנו יודעים שהבית זה מאד משמעותי.

ויקטוריה ניגרי: בבתי ספר אנחנו מאד עובדים על העצמה, למשל, לדוגמא: בבית ספר "צמח" יושב ראש מועצת תלמידים זאת ילדה מהעדה האתיופית שמובילה תהליכים יפים.

ויקטוריה ניגרי: ילדה מתוקה.

ויקטוריה ניגרי: משתתפים גם בפרויקטים באורנים של מצוינות, שזה אחד הבתי ספר שמביאים, יש להם הרבה מאד ילדים שם במצוינות במכללת אורנים שעובדים על חשיבה והעשרה במשחקי חשיבה.

ויקטוריה ניגרי: בגרויות – למשל ב"אריאל" 9 ילדים מתוך 10 זכאים.

ויקטוריה ניגרי: גם העשירי, הוא ככה, חסר לו מבחן אחד, אבל באמת, העבודה היא מאד, עושים עבודה מאד טובה, וזה באמת יוצאים מנקודת הנחה מאד לא פשוטה.

ויקטוריה ניגרי: זה אחרי המון המון עבודה.

ויקטוריה ניגרי: הישגים מאד טובים ועובדים מאד קשה.

אריה אלדד: צריך להיות מודל להרבה מאד רשויות ההישגים שיש כאן.

ויקטוריה ניגרי: בהחלט.

אריה אלדד: שמשיגים כאן עם העלייה, במיוחד בין עולי אתיופיה שמגיעים איתם להישגים מאד יפים גם בבגרויות.

דני דנון: יפה מאד.

דני דנון: רציתי, ויקטוריה, לשאול אותך: אנחנו עסקנו בעבר בנושא השעות המיוחדות לעולים.

דני דנון: עשינו דיון על כך שהיו מנהלי בתי ספר שלקחו את השעות האלה והשתמשו בהם לדברים אחרים, ואז המשרד התחייב שיהיה פיקוח, ויהיה סנקציות נגד מנהלים ששותים, נקרא לזה בלשון הרחוב, שותים את השעות האלה לטובת דברים אחרים.

דני דנון: יש פיקוח?

דני דנון: מה קורה פה בנושא הזה?

ויקטוריה ניגרי: אנחנו מפקחים.

ויקטוריה ניגרי: גם אנחנו מגיעים לבתי ספר, גם יחד עם הפיקוח הכולל, וגם אנחנו, הרכזים ומפקחים של קליטת תלמידים עולים.

ויקטוריה ניגרי: אנחנו יודעים לאן השעות הולכות.

ויקטוריה ניגרי: עכשיו בעיקר כשמדובר על הרבה מאד שעות, כי כל ילד שעלה ב – 2006, יש לנו למשל ב"צמח" 25 ילדים, זה כמעט 40 משהו, 50 שעות.

ויקטוריה ניגרי: זאת אומרת, כל הנושא הזה בכלל בארץ אתה בטח שואל, ולא רק נקודה, כמות מאד גדולה.

ויקטוריה ניגרי: זה בעצם איפשר גם להכניס מורים, תקנים של מורים שמתמחים רק בזה, ומרכזים את כל הנושא.

דני דנון: אתם מוודאים שהמנהלים ומנהלות לא לוקחים את זה לדברים אחרים בבית הספר?

ויקטוריה ניגרי: כן.

ויקטוריה ניגרי: בוודאי.

ויקטוריה ניגרי: אנחנו בודקים מערכות.

ויקטוריה ניגרי: אנחנו גם נכנסים, אנחנו רואים.

ויקטוריה ניגרי: אנחנו עובדים מול מורים.

ויקטוריה ניגרי: אנחנו יודעים מה המשרות שלהם, ואיך באמת השעות מנוצלות.

ויקטוריה ניגרי: ברגע שיש הרבה מאד שעות אז הרבה יותר פשוט לבדוק בעצם, כי זה לא משהו שיכול ללכת לאיבוד, אלא באמת יש מעקב, אנחנו מודעים שתהיה בקרת תקן.

ויקטוריה ניגרי: אנחנו הודענו את זה למנהלים, ואנחנו עובדים ממש בקשר עם בתי ספר, ודואגים שהילדים יקבלו את שלהם.

ויקטוריה ניגרי: אני רוצה להגיד לך שהיום הורים יודעים את הזכויות שלהם והורים יודעים לדאוג ובודקים שהילדים גם מקבלים את השעות שמגיע להם.

ויקטוריה ניגרי: אנחנו דואגים גם לעולים חדשים, גם מאתיופיה וגם עולים אחרים, דואגים גם לשתף אותם על הזכויות שלהם כדי שגם הם יהיו קול שבעצם דואג לזכויות של הילדים.

ויקטוריה ניגרי: אנחנו מכוונים אותם לחוזר ולאתר של משרד החינוך, של אגף קליטת עולים, שהכל שקוף, כל הזכויות בכל החוזרים, כדי שבאמת להיות גם שותפים בעניין הזה.

דני דנון: תודה.

אריה אלדד: אני רק אוסיף לנקודה הזאת, היות והרשות משקיעה הרבה מאד בחינוך הבלתי פורמלי, אני היום עורך איזה שהיא בדיקה כללית בכל מוסדות החינוך בכל המערכות, קודם כל איגום משאבים.

אריה אלדד: אני רוצה לראות שלא מסתמכים על החלק שמעבירה הרשות ומורידים מהחלקים, או מהחובות שיש להם בבתי הספר, וזה אחת מהבדיקות שאנחנו הולכים עכשיו לערוך בכל המקומות, כי לפעמים אתה משקיע במרכזי למידה שהם לומדים שמה עד 8 בערב, ואז לפעמים זה מוריד מבתי הספר מעט את העומס, או את ההתחייבויות שלהם: הנה הם מקבלים את ההשלמות בפעילויות בקבוצות קטנות של תלמידים.

אריה אלדד: מה שאני הולך לעשות עכשיו זה בדיקה כללית של כל מערכת החינוך מול הפרוייקטים שאנחנו משקיעים ולראות איך אני מבצע גם איגום משאבים, ופה אני צריך לקדם תחומים אחרים עם אותם משאבים לראות מה אני יכול לקדם.

אריה אלדד: זאת אחת העבודות והשאלה הזאת שאנחנו הולכים לבצע אותה גם לאורך וגם לרוחב, כדי לראות שכל השעות באמת מנוצלות מה שאנחנו מקבלים בתקציבים ובתוספות שאני נותן, אני רוצה שהתוספות האלה יגיעו באמת למה שאני רוצה להגיע.

אריה אלדד: זה אחת מהעבודות שאנחנו עושים כרגע.

דני דנון: יפה.

דני דנון: לפני סיום שאלה אדוני ראש העיר, לגבי הבניה, כמה נקלטו משפחות חדשות בשנה האחרונה?

דני דנון: מה הצפי לשנה הבאה?

אריה אלדד: לבניה החדשה אתה מתכוון?

דני דנון: כן.

אריה אלדד: בבנייה החדשה – 70 אחוז ממה שמשווק היום זה מאלה שבאים מבחוץ ו – 30 אחוז זאת אוכלוסייה פנים.

דני דנון: בכמה יחידות מדובר?

אריה אלדד: אנחנו כרגע נמצאים אחרי מכרז 1,000 יחידות.

אריה אלדד: ויש לנו עוד פוטנציאל גדול, רק סיפרתי לך מה מעכב אותו כרגע.

אריה אלדד: ובפועל בבנייה כרגע יש לנו כ – 400, כמעט 500 יחידות כבר שיש את היסודות בכמה מקומות שכבר התחילו לעבוד.

אריה אלדד: רואים את זה בכניסה לעיר.

אריה אלדד: זה בפועל כרגע, ואלה שסיימו, זאת אומרת, עברו את המכרזים – הם כבר הגישו תכניות.

אריה אלדד: זאת אומרת, כל הבניה אצלנו היא מואצת.

אריה אלדד: אנחנו הפוטנציאל של כל האזור ואחת הבעיות הרציניות זה שהאוכלוסייה שישנה כאן היא לא תוכל להתמודד לרכישת דירות במקום בגלל העלויות הקיימות.

אריה אלדד: כל עוד, אני גם הגשתי איזה שהיא תכנית לשר השיכון בנושא הזה שמפעילים אותה החבר'ה שלנו.

אריה אלדד: יש לנו קבוצה במרכז הוא אנושי, קבוצת צעירים אצלנו, שפועלים בפרוייקט שנקרא: דיור בר השגה, ויש לנו כמה מודלים שאנחנו הולכים להציג אותם ולהוביל אותם כי הם כבר מוכנים מכל הבחינות, כך שניתן יהיה להוזיל מחירי דירות דווקא בשכונות שאני מדבר עליהן ששמה נוכל לעשות פינוי בינוי, או אפילו בינוי ופינוי אחר כך, ומה שאני יכול לעשות בעבודה הזאת זה לשדרג את השכונות האלה.

אריה אלדד: אתה יכול למדוד לאוכלוסייה שתגיע, גם של צעירים למקום, כאשר עלויות ליחידת דיור, כי הקרקע היא מחיר אפס באזור הזה, במקום להשקיע בגדול, אני נותן לך את הנקודות, במקום להשקיע בשיקום שכונות מה שהשקיעו פעם, זה יבוא סיוע לרוכשי דירות שם, וזה לא משנה איזה אוכלוסייה שתרכוש שם, שתגיע למקום, הם יגיעו בהסכמים כאלה שבמקום הזה יוכלו לעזוב אותו, כאשר מקבלים את כל הסיוע, יוכלו לעזוב אותו רק אחרי 5 או 6 שנים, מי שירצה לעזוב אם לא יחזיר את המשכנתא.

דני דנון: פינוי בינוי היה פה?

אריה אלדד: אנחנו יש לנו את הפרוייקטים האלה, אבל עדיין לא נכנסים יזמים לעבודה הזאת בגלל המקום עצמו.

אריה אלדד: זאת אומרת, עדיפות מקומית.

אריה אלדד: אם זה בתל אביב הקרקע היא בערך גבוה מאד, כדאי להם להיכנס.

אריה אלדד: כאן זה התלבטויות.

אריה אלדד: פה צריך לקום, משרד שמוביל, משרד השיכון, זה לא משנה מה, נגיד אני יוצא בשני מבנים ראשונים כמודל, מספיק שיוצאים בשני מבנים ראשונים, אתה כבר מניע את כל המערכת.

אריה אלדד: וזה דבר שיצטרכו להוביל אותו.

אריה אלדד: בגדול, הפרוייקט הזה, מהנתונים שיש לי, עלות יחידת דיור תגיע, של 4 חדרים, , זה יגיע ל – 600 אלף שקל.

אריה אלדד: כי אתה מקים את זה באזור בזה.

אריה אלדד: 5 חדרים יגיע ל – 700 אלף, וזה יכול לתת מענה לאוכלוסייה שאנחנו מדברים עליה.

אריה אלדד: כל הפעילות שנעשית, את הנושא הזה, עבודות מושלמות, אני רק צריך עכשיו לבוא ולהעביר את זה ולנסות לדחוף את זה.

אריה אלדד: אנחנו נצא במבנה הראשון, זה יהיה פיילוט ארצי, וזה כבר משדרג את האזורים הבעייתיים, משדרג אותם.

אריה אלדד: משדרג את האוכלוסייה שמגיעה אליהם, כי אתה נותן להם לסבסד אותם בסיוע מסוים, וזה כל הכספים שזרקו על שיקום שכונות, והשכונות שלא היה יעיל כל כך, וכל מה שיש מסביב, אתה ... את זה ליצירה אחת שהאפקט שלה והתוצאות שלה הם משפרות בקנה מידה שאפשר לומר שלא יתואר, כי אתה משקם גם שכונה, גם מחזק את המשפחות, גם מצעיר את האזורים הבעייתיים, וגם מאכלס אותם, ואני קורא לזה בכוח רענן.

אריה אלדד: לעבודה הזאת, אני כשמביאים לי עבודה מסודרת, היא מוכנה מ – א' עד ת'.

אריה אלדד: עבודה מכל הבחינות.

אריה אלדד: אני הולך להציג אותה.

אריה אלדד: היא בנויה, ואפילו יש כאלה שרוצים לקדם את הנושא.

אריה אלדד: רק אני צריך לקבל את הסיוע הזה.

אריה אלדד: זה יוצג בקרוב.

דני דנון: כן, רצית להתייחס?

נחמה אבירן: עוד מאותו דבר מה שראש העיר דיבר, זה על הקטע הפיזי: כמו שאתה ראית ביישוב פה מאד מדגישים לראות את האדם בסביבה שלו ומענה הוליסטי.

נחמה אבירן: זאת אומרת, השיתוף פעולה והראייה הזאת, הוליסטית, זה משהו שמאד מאפיין את היישוב.

נחמה אבירן: עכשיו, הקטע הפיזי, אומנם אתה לא משרד השיכון, הקטע הפיזי הוא מאד משמעותי.

נחמה אבירן: אנחנו עובדים בתכנית "משעול".

נחמה אבירן: תכנית "משעול" תכנית של הג'וינט ומשרד הרווחה שלעולים בשכונות שיש מקבצי עולים, או ריכוזי עולים, גם כדי לשדרג את המעמד שהם, וגם כדי להיטיב את היחסים עם האוכלוסייה הותיקה, הבתים מוזנחים, הדירות שנקנו, בייחוד האוכלוסייה האתיופית רכשה דירות כי היו "מאכרים" כולם יודעים את הסיפור, וזה תוקע.

נחמה אבירן: זה תוקע את האוכלוסייה שהיא לא מצליחה לפתח מנהיגות מקומית, כי היא עסוקה בצרכים הבסיסיים, וזה גובל בבתים שמבחינה בטיחותית, מדרגות זזות, וכו', ואין היום, בגלל שהם ברכישה, אין היום מי שיכול לעזור להם, ולכן זה גם, בבנייה החדשה זה עוד יותר הפער בינם לבין אחרים עוד יותר מעמיק, וזה פשוט יפגע בכל היישוב.

נחמה אבירן: יהיה פה סלמס, וכבר היום באזור מסוים בשכונות הדרומיות אנשים מרגיעים מאד באחוריים של היישוב, וזה ממש צו השעה לעשות משהו.

דני דנון: מה את מציעה?

נחמה אבירן: אני מציעה שיימצא תקציב, כדוגמת שיקום שכונות או משהו, שיאפשר, אנחנו נעשה את כל הארגון, שאנחנו נסייע לאנשים, כי גם היום יש התחדשות עירונית בשכונות שם, 356 יחידות דיור.

נחמה אבירן: ישבתי עם המהנדס, אבל הם לא מצליחים להתארגן, וגם אין להם את הכסף.

נחמה אבירן: זאת אומרת, לתת לאנשים זכויות בלי שהם יוכלו לממש אותם.

אריה אלדד: הפרוייקט הזה לא יקום בשום מקום.

אריה אלדד: ההתחדשות העירונית וכל הפרוייקטים האלה שמדברים עליהם, העיבוי, וכל זה, זה דבר שלא יקום.

נחמה אבירן: לא יקום.

אריה אלדד: כי אף אחד, ברגע שינסו, אף אחד לא הולך על הנושא הזה של עיבוי, לא יכלו על זה.

נחמה אבירן: בדיוק.

נחמה אבירן: אז משרד השיכון מצהיר, ואנחנו נפגשנו.

דני דנון: התקציב שם ירד במשרד השיכון לנושא, הוא לא עלה.

נחמה אבירן: ועכשיו זה סתם להגיד לתושבים, אמר לי מישהו ממשרד השיכון: לתושבים יש זכויות.

נחמה אבירן: הם יכולים לסחור בהם.

נחמה אבירן: אבל זה כלום.

נחמה אבירן: מה?

נחמה אבירן: א' – הם לא יודעים שיש להם את הזכויות.

נחמה אבירן: ב' – הם לא יודעים מה לעשות איתם.

נחמה אבירן: ואנחנו לא ניידע אותם כי רק נעשה אותם מתוסכלים, לכן חייב לבוא איזה גיבוי.

נחמה אבירן: כי עמידר היום אין לו תקציב, ואין, אין, זה שכונה ללא אבא ולא אמא מבחינה פיזית.

נחמה אבירן: חייבים.

נחמה אבירן: חייבים לעשות את זה, כי זה לא פיסית, זה איכות חיים של הבן אדם ושל כל היישוב.

נחמה אבירן: אז זה, אם יצליחו לקדם, עלינו העבודה השחורה, בכיף.

אריה אלדד: מבקר המדינה הוא היה בביקור, היה גם וצוות העבודה שלו הוא היה בשטח, והוא ראה את המבנים האלה שהיא מדברת עליהם.

אריה אלדד: אני גם ציינתי שם שאני נמצא בחקירה אצלו על עבודה, והוא ראה על מה מדובר באזור, כי גם לידו נתתי הנחיות לעובדים שלי לטפל, כי ראיתי באיזה מדרגות.

אריה אלדד: אמרתי לו: אחד שנופל מהמדרגות האלה, הוא בבית חולים.

אריה אלדד: העלות של המדינה בטיפול של האדם הזה, זה עלויות כאלה אחר כך, זה עולה פי כמה מאשר לשפץ מבנה כזה.

אריה אלדד: אבל הבעיה בכל הנושא הזה שהציעו את העיבוי ומה שהיה שיקום שכונות, והתרגיל הגדול של עמידר.

אריה אלדד: אתה יודע למה הורידו לי מענקי איזון?

אריה אלדד: והבאתי את זה בועדת הכספים, עשיתי מזה בדיחה.

אריה אלדד: אמרתי: אני הרשות היחידה שלא היתה בה בניה בכלל, וכמות הנכסים שגדלה בעיר היא היתה בכמות כזאת שאני בעצמי כראש רשות לא יודע מאיפה.

אריה אלדד: כי פתאום בעיר נוצרו יחידות דיור, שהפכו לרכוש של תושבים, וזה שינה את המעמד של התושבים אצלי בעיר, הפכו לבעלי רכוש, ועל ידי זה ובעקבות זה הורידו לי מענקי איזון.

אריה אלדד: שאל אותי יושב ראש ועדת הכספים: אני עוד לא מבין על מה אתה אומר?

אריה אלדד: אז אמרתי: נעשה את זה יותר פשוט: "עמידר" שיווקה את הדירות שלה במחירים מוזלים, למשפחות שגרים שם, במחירים מאד מוזלים.

אריה אלדד: אותם מסכנים, שהם בעלי הדירות של "עמידר" רכשו את הדירות על ידי תמיכה של הילדים, והפכו לבעלי הדירות האלה.

אריה אלדד: פעם "עמידר" טיפל בצנרת, אז היום המסכנים הפכו להיות מסכנים יותר, הדירות, אני אראה לך דירה שנשרפה, נשערה ככה.

אריה אלדד: שלחתי עובדי עירייה לצבוע את הדירות האלה, לתקן את החשמל, לעשות לו עבודה שהמשפחה הזאת תוכל לחיות, אז אמרתי למבקר המדינה: על זה אני נחקר אצלך, היה הנציג שלו החיפאי אצלו שעשיתי עבודה בבית פרטי.

אריה אלדד: על זה עוד אני אחויב בחיוב אישי, כי אף אחד לא מבין זה, כי טיפלתי במטבח של המשפחה, עם עובדי העירייה.

אריה אלדד: והמבנים האלה הפכו להיות מסכנים יותר, ואני הפכתי להיות רשות חזקה יותר במעמד גבוה יותר על ידי האוכלוסייה המסכנה.

אריה אלדד: זה אבסורד שאין כמוהו.

אריה אלדד: וככה זה המבנים האלה.

אריה אלדד: ומה אותה נוסחה אומרת?

אריה אלדד: אם יש לך פחות מ – 50 אחוז בדירות "עמידר", הם צריכים לתת.

אריה אלדד: מעל 50 אחוד "עמידר" נכנסת לעבודה בסכומים קטנים רק בחלק שלה, ואלה צריכים להשלים, בחלק היחסי.

אריה אלדד: זה, אתה יודע מה?

אריה אלדד: אמרתי למבקר המדינה: תבדוק את כל משרד השיכון בכל הנושאים האלה.

אריה אלדד: זאת בדיחה אחת גדולה, והרשויות שנמצאות, אתה לא יודע איזה תשובות ואותם תושבים זה לא מעניין אותם.

אריה אלדד: אתה ראש העיר, תן לו פתרון.

אריה אלדד: הוא לא יכול לעלות במדרגות של הבית.

אריה אלדד: עכשיו, אם אני מתקן מדרגות של בית אני עושה עבירה.

אריה אלדד: אם אני מתקצב את העבירה הזאת – אז אני לא יודע מה.

אריה אלדד: ועוד מה?

אריה אלדד: ובסוף אומרים לך, זה שמגיש נגדך את התביעות אומר שבבתים האלה אתה עושה עבודה כי יש לך, הבוחרים שלו גרים שם.

אריה אלדד: אז נכון, בכל מבנה יש בוחרים שבחרו בי, אין מה לעשות.

אריה אלדד: ומתרגמים את זה אחר כך כשוחד פוליטי.

אריה אלדד: ואנחנו עומדים בתווך.

אריה אלדד: ואלה בעיות שאין להם, אני לא יודע אפילו אם יש מודעות אפילו לשרים, והם מתחלפים כל כך מהר, והמשרדים, וכל זה, ומנכ"לים, אף אחד לא מתמיד אפילו בטיפול בבעיות מהסוג הזה.

דני דנון: זאת בעיה רוחבית.

אריה אלדד: היא רוחבית וצריכים למקד אותה וכל פרוייקט כזה, לא משנה מי שרוצה להוביל, תשבו עם ראשי הערים, אנחנו חיים ביום יום את הבעיות, ויש ראשי ערים שמבינים עניין, ויודעים איך לקדם, קידמו תכניות בסוגים שונים ומורכבים הרבה יותר, יכולים לסייע בתפיסות האלה, ולא בתאגידי מים.

אריה אלדד: אני לא הקמתי תאגיד מים.

אריה אלדד: אני פועל, ואני נקנס על זה, אבל בינתיים אני מוכיח שאני מתחזק את המערכות שלי מצויין ונותן מענה ובעלויות נמוכות יותר ומשלם קנס גם, כי אני עושה את זה בדרך הזאת.

דני דנון: אני רוצה ברשותכם לסכם את הישיבה.

בנימין מוריס: אני הייתי רוצה, סליחה.

דני דנון: בבקשה.

בנימין מוריס: הייתי רוצה באמת להתייחס לנושא מאד מאד חשוב, בנושא הדיור לעולים חדשים שהיום אני כמעט נקלעתי עם שתי משפחות, שלא יודע פשוט לעזור להם שבן בא מחוץ לארץ, זאת אומרת, מחבר העמים, נקלט אצל אמו, אמא נפטרה, הוא לא הספיק להירשם, ועכשיו, מחר או מחרתיים הוא ייזרק.

דני דנון: מדירת "עמידר" אתה מתכוון?

בנימין מוריס: כן, מדירת "עמידר" הוא ייזרק לרחוב.

בנימין מוריס: עכשיו, לגבי העולים חדשים, לגבי הקליטה שלהם, לגבי הדיור, היום גם במצב הנוכחי, בגלל המחירים שבאמת בשחקים, הם לא יכולים להתמודד עם המחירים, והם כמוך, היום שמעת גם מהנציגים האלה שבעיית העבודות שלמעשה מצמצמים פה, מצמצמים שם ואז אותו הבן אדם, אותו עולה חדש שנקלע לקשיים הסוציו אקונומיים, ונניח ורכש איזה שהיא דירה במחיר מסוים, בוא נאמר כך, ופתאום הוא מוצא את עצמו מחוץ למערכת הזו, איך הוא מתמודד עם כל המצב הסוציו אקונומי שפשוט נקלע לקשיים ואז באופן אוטומטי אנחנו כבר מקבלים אותו מאחורי הדלת ואנחנו כבר מתמודדים עם כל הבעיות.

בנימין מוריס: איך אנחנו פותרים את כל הבעיות האלה?

דני דנון: תראה, אין לזה פתרון מיידי.

דני דנון: הפתרון שנאמר פה, משרד השיכון בעבר הפעיל תכניות, היתה לו תכנית חומש ודרך זה אפשר היה לתת מענה.

דני דנון: לצערי היום התכניות האלה צומצמו כל כך שגם אם הם נותנים, אז אתה יודע, מתקנים איזה דירה, או כמה דירות, וזה לא משפיע.

בנימין מוריס: אז "עמידר" היום אומר: אין לנו דירות,

דני דנון: אין לו.

בנימין מוריס: אנחנו ממש במצוקה.

בנימין מוריס: מה עושים?

בנימין מוריס: מה עושים?

אריה אלדד: כמה שנים מחכים בעלי זכאות לדירה?

אריה אלדד: יש לי משפחות שכבר עבר התאריך של הזכאות שלהם, עבר התאריך של הזכאות, הם מחכים לדירה, מחכים, אין דירות.

אריה אלדד: כבר עובר התאריך של הזכאות שלהם, כי יש להם איזה פרק זמן שיכולים, ואחר כך הם עוברים כבר, הזכאות הזאת עוברת למשרד השיכון לאותם זכאים וממשיכים לחכות, וזה מתסכל, כי הם יודעים שמגיע להם והם צריכים לקבל.

בנימין מוריס: משרד הקליטה לא מחזיק את המפתחות של הדירות.

בנימין מוריס: עכשיו, גם הסיוע לשכירות שהם מקבלים סכום כזה זעום לעומת גודל השכירות.

אריה אלדד: 740 שקל.

אריה אלדד: כמה זה ליאורה?

אריה אלדד: 740?

אריה אלדד: 800 שקל?

בנימין מוריס: אותו עולה חדש פשוט הוא מצטער על היום שהוא בכלל עלה.

בנימין מוריס: אנחנו ממש נלחמים יום יום במצבים האלה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות קיימה את ישיבתה בעיר טירת הכרמל.

דני דנון: הועדה מברכת את ראש העיר מר אריה טל ואת סגנו, חברי המועצה על פעילותם בנושא קליטה עליה ושיתוף פעולה עם משרדי הממשלה השונים.

דני דנון: הועדה תפנה למפעל הפיס לשקול סיוע נקודתי לבניה או שיפוץ מועדון העולים.

דני דנון: הועדה תפנה לועדת הכספים לקיום דיון דחוף בנושא מיסוי מוצרי הטונה בישראל.

דני דנון: הועדה תקיים ישיבת מעקב עם משרד השיכון בנושא בעיות דיור לעולים.

דני דנון: הועדה מודה לכל העושים במלאכה בנושא קליטת העלייה בטירת הכרמל.

דני דנון: אני מודה לראש העיר, לכולכם.

דני דנון: תודה רבה.

אריה אלדד: אני מאחל לך גם הרבה הצלחה.

דני דנון: תודה.