ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 110, 2011-11-29 10:30

רונית תירוש: שלום, אני פותחת את ישיבת הוועדה.

רונית תירוש: במסגרת היום לבטיחות בדרכים, ועדת מדע וטכנולוגיה לקחה על עצמה להציג בפנינו ובפני הציבור הרחב שצופה בנו, את נושא מפת הדרכים הטכנולוגית.

רונית תירוש: אנחנו הזמנו לכאן את נציגי משרד התחבורה, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, המשרד לביטחון פנים, משרד החינוך, החברה לאומית לדרכים, עמותת אור ירוק, וכמובן חברות היי-טק ומוזמנים נוספים.

רונית תירוש: במהלך השעה וחצי הקרובות נצפה במצגת שתתייחס לשלושה רבדים: לנהג, לרכב, לדרך.

רונית תירוש: לא לפי הסדר הזה בדיוק.

רונית תירוש: בהמשך אני ארצה להתייחס לכמה נקודות שתעלינה פה, אבל אני כבר חייבת לומר לציבור הרחב, שוודאי יתעניין, שבנדבך של הדרך אנחנו נראה את כל נושא המצלמות.

רונית תירוש: עד היום ניזונו משמועות.

רונית תירוש: היום – אני מקווה - נקבל נתונים מדויקים, מה בכוונתם של משרד התחבורה והרשות לבטיחות בדרכים לעשות באשר להצבת המצלמות, מה המטרה של הצבת המצלמות, והאם אכן זה ישרת את המטרה.

רונית תירוש: בפתיח אני רוצה לברך את משרד התחבורה והרשות לבטיחות בדרכים בכל מה שקשור לסטטיסטיקות, שמראות שיש ירידה במספר ההרוגים.

רונית תירוש: למרות שבשנה מסוימת היתה עלייה, בסך הכל יש גרף – שכנראה יוצג - המראה שיש ירידה במספר הנפגעים.

רונית תירוש: זה דבר שהוא חשוב ונכון.

רונית תירוש: ככל שהתרשמתי, מדינות כמו אירלנד, נדמה לי, עשו מהלכים יפים בהקשר הזה.

רונית תירוש: אני חושבת, שנכון שנלמד מהעולם על מה שנעשה שם.

רונית תירוש: נתון שאני מרבה להתייחס אליו, הוא הנושא של נפגעים בתאונות דרכים, ובהם ילדים.

רונית תירוש: בשנת 2011 אנחנו מדווחים על 23 ילדים שנהרגו השנה בתאונות.

רונית תירוש: זה דבר שקשה להסכים איתו.

רונית תירוש: אני מזכירה את זה, כי יש לנו אמצעי אחד- פלטפורמה אחת, שאפשר לנצל אותה: מערכת החינוך, שבה אנחנו נחנך את הילדים לגלות יתר זהירות בדרכים, גם אם הם הולכי רגל וגם אם הם נוסעים על קטנועים או על כל מיני מכוניות, טומקה – קדם מכוניות, אני קוראת לזה.

רונית תירוש: זה דבר שצריך לחנך אליו.

רונית תירוש: אני שמחה, שבמערכת החינוך ישנן שעות ספציפיות לזהירות בדרכים.

רונית תירוש: מה שאני לא שמחה, זה שזה לא מספיק.

רונית תירוש: יש שעות בכיתות א', יש שעות בכיתות ה, יש התייחסות בחטיבה העליונה, אבל זה לא מספיק.

רונית תירוש: אני הייתי רוצה מאוד לראות מצב שבו – גם על פי המלצות ועדת שיינין – ישנה שעה מסודרת במערכת, מגן הילדים ועד כיתה יב', בהתאם לרמה הקוגניטיבית של שכבת הגיל, כדי שהילדים יגדלו על הערכים הללו, על העקרונות הללו, ויסגלו לעצמם נורמות התנהגות שיבטיחו חיים בריאים וטובים.

רונית תירוש: לאחר הפתיח הזה, אני, ברשותכם, אבקש מרון מוסקוביץ, מנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, לפתוח, ולאחריו המדען הראשי של הרשות, ד"ר שי סופר.

רונית תירוש: רון מוסקוביץ בוקר טוב, גברתי היו"ר, האורחים, חברי הכנסת, חברת הכנסת מיכאלי.

רונית תירוש: בהמשך אנחנו נראה מצגת, והמדען שלנו יפרט את הטכנולוגיות, הזמינות שלהן וההשפעה שלהן.

רונית תירוש: אני רוצה להתייחס לכך, שחלק גדול מהטכנולוגיות הזמינות, שהוכיחו את עצמן, בין במחקרים בעולם ובספרות בעולם, ובין בתצפיות וסטטיסטיקות שלנו, וניסיונות שנעשו, בהקשר של חלק מהטכנולוגיות, בצבא – גוף גדול ורציני.

רונית תירוש: אני רוצה להתייחס להטמעה החסרה, לטעמנו, והפיגור והאטיות שבה טכנולוגיה שמצילת חיים נכנסת לשימוש בישראל.

רונית תירוש: הסיבה, היא המחיר של הטכנולוגיות.

רונית תירוש: טכנולוגיות שלא מוטמעות ברכב ואמורים להרכיב אותן אפטר מרקט, הן בחלקן הוצאה לא מבוטלת.

רונית תירוש: יש טכנולוגיות, שעל מנת להטמיע אותן בכלי רכב צריך להשקיע לפעמים אלפי שקלים.

רונית תירוש: חלקן אפילו דורשות תשלום קבוע של אחזקה שוטפת.

רונית תירוש: מנגד, אני מביט על העולם שלנו, על החברה שלנו, ואני רואה שטכנולוגיות אחרות, מאיתורן ועבור דרך ג'י פי אס ומערכות שמע סטריאופונית וכן הלאה, כן מוטמעות בכלי רכב.

רונית תירוש: אני כבר לא מדבר על העולם שלנו כמבוגרים, שמרעיפים על ילדנו גאדג'טים, אמצעים טכנולוגיים, מתנות ונסיעות לחוץ לארץ בשווי של אלפי שקלים.

רונית תירוש: כאשר אנחנו מגיעים לנושא של הטמעת טכנולוגיה, שהיא מצילת חיים בהגדרה, אנחנו חושבים שזה יקר, או שאם אנחנו באים למנהלי צי רכב ולחברות ומבקשים מהן להטמיע מרצונם החופשי את הטכנולוגיות, אנחנו נתקלים בהתנגדות עקב העלות.

רונית תירוש: אני חושב, שמי שבודק לאורך זמן הטמעת טכנולוגיות רואה את היכולת שלהן להציל חיים.

רונית תירוש: יתרה מזו, מניסיון שלנו מפרויקט "נוהגים אחרת בעסקים" אנחנו קיבלנו נתונים שחברה שהצליחה להקטין את מספר התאונות ואת מספר אובדן ימי העבודה וחסכה לא מעט כסף, אפילו קיבלה הנחה משמעותית בחידוש הביטוח שלה.

רונית תירוש: כך שהטמעת טכנולוגיות היא משהו שאנחנו צריכים לעודד אותו.

רונית תירוש: אני פונה לחברי הכנסת: במידה מסוימת אולי גם צריך לחייב את זה.

רונית תירוש: אני יודע שנטייה של מנהלי צי רכב וחברות היא להמעיט, מסיבות כלכליות, בהחדרת טכנולוגיה.

רונית תירוש: אני חושב, שבמקומות מסוימים גם אנחנו כרגולטור צריכים ליזום חיוב של הטמעת טכנולוגיה.

רונית תירוש: אני חושב, שאנחנו צריכים להסתייע גם בבית המחוקקים, על מנת שיחייב את ההטמעה של הטכנולוגיה.

רונית תירוש: דבר אחרון – היום, כאמור, יום הבטיחות בדרכים, ואנחנו נמצאים פה על מנת להציף את הנושא וגם לחשוף את הפעילות הרחבה של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים עם השותפים.

רונית תירוש: חשוב לומר, אנחנו עובדים עם הרבה מאוד שותפים.

רונית תירוש: הרשות הלאומית היא בסך הכל לא גוף גדול, אבל זה גוף שעובד עם כל המערכות.

רונית תירוש: ציינת, גברתי היו"ר, את מערכת החינוך, שהיא שותף מרכזי.

רונית תירוש: אנחנו רוצים להעצים את הפעילות: אנשי משרד התחבורה, משטרה, גופי הצלה, רשויות מקומיות וכו'.

רונית תירוש: אני מזמין את הנוכחים להגיע בהמשך היום לאירוע שמתקיים באודיטוריום בשעה 13:00.

רונית תירוש: נשמח לראות אתכם גם נוטלים חלק ביום הזה.

רונית תירוש: תודה רבה.

רונית תירוש: המדען הראשי של הרשות, ד"ר סופר, בבקשה.

שי סופר: בוקר טוב.

שי סופר: אני אפרוס לפניכם מגוון של טכנולוגיות, שאנחנו רואים אותן כטכנולוגיות עכשוויות ועתידיות, שיכולות להציל חיים, שיכולות לתרום לבטיחות בדרכים.

שי סופר: לפני כן, רציתי לפתוח בסרטון קצר המראה את ההתקדמות הטכנולוגית האדירה שעשתה תעשיית הרכב ב-50 השנים האחרונות.

שי סופר: איגוד הבטיחות של חברות הביטוח האמריקניות עשה מבחן מאוד נחמד: הוא לקח שברולט מליבו משנת 2009 וביצע התנגשות מכוונת עם שברולט בייל אייר משנת 1959, על מנת לבחון מה תהיה התוצאה.

שי סופר: אני אקרין לכם את הסרטון.

שי סופר: אני חושב, שזה סרטון שיכול בהחלט להמחיש את ההתקדמות הטכנולוגית שעשה עולם הרכב ב-50 שנים הללו.

שי סופר: שימו לב לתא בבייל אייר.

שי סופר: הבובה סופגת מכות אדירות.

שי סופר: אני אומר כמה מילים על מה ראינו.

שי סופר: ראינו מכונית מסוף שנות ה-50, שכל התא שלה, בעת התנגשות חזיתית, נכנס פנימה ופגע בבובה המדמה נהג.

שי סופר: סביר להניח, שבמקרה כזה, אם נהג היה נוהג בשברולט בייל אייר הוא היה מקבל פגיעות משמעותיות מאוד, קשות ואפילו קטלניות.

שי סופר: לעומת זאת, התא של המליבו משנת 2009 הוא תא שנשאר רובוסטי, תא שנשאר אחיד.

שי סופר: יש לנו מרסנים, ומצד שני יש לנו גם כריות אוויר וחגורות בטיחות.

שי סופר: אנחנו רואים, שהבובה קיבלה פגיעות קלות יחסית.

שי סופר: אם היה מדובר באדם, סביר להניח שהיה מדובר בפגיעה קלה עד בינונית.

שי סופר: זה באשר להתקדמות האדירה שעשתה תעשיית הרכב.

שי סופר: מכאן נביט אל העתיד ונראה מגמות, נראה איך אנחנו משתלבים בכל המארג הזה.

שי סופר: התחזית היא, שמספר מכוניות הנוסעים צפוי להכפיל את עצמו בעולם, משנת 2000 עד שנת 2030, פי חמישה מקצב גידול אוכלוסיית העולם.

שי סופר: טווח הנסיעה עולה כל שנה.

שי סופר: הלמ"ס פרסם, לא מזמן, את דוח הנסיעה השנתי שלו.

שי סופר: מי שראה את הנתונים, ראה נתונים משמעותיים.

שי סופר: היום, באשר למכונית פרטית, אנחנו מדברים על כמעט 17,000 קילומטר נסועה בשנה, שאך לפני 15 שנה דיברנו על משהו כמו 10,000 קילומטר נסועה.

שי סופר: אנחנו בהחלט מדברים על גידול, הן במספר המכוניות והן בנשואה שהן מבצעות.

שי סופר: הנגזרת מכאן, היא מצב הבטיחות בדרכים.

שי סופר: יש חשש גדול מאוד מעלייה ניכרת במספר התאונות, כאשר המצב הנוכחי היום עומד על 1.2 מיליון מקרי מוות ו-50,000,000 פצועים בשנה.

שי סופר: בעתיד, מספר הקורבנות צפוי לעלות ב-60% בערך.

רונית תירוש: ד"ר סופר, רציתי לשאול אותך האם יש לכם בדיקה דיפרנציאלית של מדינות.

רונית תירוש: יש מדינות שהתחבורה הציבורית בהן מאוד מפותחת.

רונית תירוש: הציפייה שלי היתה, שיהיה פחות גידול בשימוש ברכבים פרטיים כתוצאה מהתשתית הציבורית הטובה.

רונית תירוש: אינטואיטיבית, זה נשמע לי מאוד הגיוני.

רונית תירוש: האם יש בדיקה או האם תוכלו ליזום בדיקה של מדינות, שאתם יודעים שהתשתית שם טובה, האם באמת שם יש ירידה.

רונית תירוש: הזכרת שכל העולם יכפיל את עצמו מבחינת מספר מכוניות.

רונית תירוש: האם יש דיפרנציאציה בין מדינות בהן התשתית הציבורית היא טובה ושם הגידול הוא לא כמו ביתר המדינות?

שי סופר: בהחלט.

שי סופר: הגידול הוא לא גידול אחיד.

שי סופר: הגידול המרכזי ביותר שיש היום הוא באסיה, במדינות כמו סין, אינדונזיה, מלזיה – שם יש גידול אדיר במספר כלי הרכב.

שי סופר: באירופה גם יש גידול, אבל אירופה נהנית מתחבורה ציבורית ברמה מאוד גבוהה.

שי סופר: גם אם אדם מחזיק במכונית, בדרך כלל הוא ייסע בה בסופי שבוע או במקרים יותר חריגים.

שי סופר: היוממות – מה שאופייני למדינת ישראל הוא יוממות ברכבים פרטיים, והיוממות באירופה היא יוממות בתחבורה ציבורית.

דניאל בן-סימון: מה זה יוממות?

שי סופר: יוממות זו הנסיעה במשך היום-יום: נסיעה לעבודה, נסיעה לאוניברסיטה וכו'.

דניאל בן-סימון: לא הייתי יודע מה זה יוממות.

קריאה: קומיוטינג.

רונית תירוש: זה מה שבחרה האקדמיה ללשון: יוממות?

שי סופר: אדם שנוסע יום-יום נקרא יומם במקום קומיוטר.

דניאל בן-סימון: אתם ידעתם על זה?

רונית תירוש: לא, אבל למדנו.

דניאל בן-סימון: שאני לא ארגיש שאני חריג בעניין.

רונית תירוש: אתה לגמרי לא חריג.

קריאה: סימולאטור זה דמיין.

רונית תירוש: אתה החריג היחיד שהעזת לשאול.

דניאל בן-סימון: את לא ידעת?

רונית תירוש: לא, אבל קראתי.

רונית תירוש: גם לי זה היה חדש.

רונית תירוש: אני שואלת שוב שאלה לחלל, לאו דווקא לרשות, אולי למשרד התחבורה: האם לצד כל מה שתציגו כאן היום כאמצעים שננקטים כלפי הנהג או כלפי המכונית, לא ראוי שהמדינה תשקיע את מירב משאביה בתשתיות?

רונית תירוש: רון מוסקוביץ אם מותר לי לקחת את רשות הדיבור, אני אומר שהמדינה משקיעה היום בנושא של תחבורה ציבורית והדברים משולבים לחלוטין עם המעשים שלנו, עם המדיניות שלנו כרשות לאומית, כולל – מה שלא כולם אוהבים - הפקעת נתיבים לטובת תחבורה ציבורית בלבד, על חשבון נתיבים לרכב פרטי.

רונית תירוש: אנחנו רואים בדבר הזה גם משהו שמוריד כלי רכב, וגם מאט תנועה בתוך הערים.

רונית תירוש: לא כולם אוהבים, שהאוטובוס נוסע והרכב לא נוסע, אבל הדבר הזה מאט תנועה בנתיבים מהירים.

רונית תירוש: מה עם רכבת תחתית?

רונית תירוש: למה בכל העולם זה אפשרי, ובמדינת ישראל זה בלתי אפשרי?

רונית תירוש: רון מוסקוביץ ההחלטה בישראל היא לוותר על החפירות התת קרקעיות.

רונית תירוש: מדוע?

רונית תירוש: רון מוסקוביץ כי רוצים לקדם את העניין הזה תוך שלוש עד חמש שנים.

רונית תירוש: באזור תל אביב, למשל, יש את הקו האדום שהתחילו עכשיו לעבוד עליו.

רונית תירוש: החפירות התת קרקעיות יכולות להאריך פרויקט כזה לטווח של 10 שנים.

רונית תירוש: יש החלטה, והדברים מתבצעים.

רונית תירוש: אנחנו רואים שהרכבת הקלה עובדת בירושלים, למרות כל הספקות שהיו.

רונית תירוש: השאלה שלי היתה: למה בישראל זה לוקח כל כך הרבה זמן.

רונית תירוש: בבורדו – ובטח חה"כ בן סימון יותר בקיא ממני במה שקורה בצרפת – רציתי באחת הנסיעות של הקיץ לנסוע לבורדו, ואמרו לי: אל תיסעי.

רונית תירוש: לא נסעתי בסוף בחופשה הזו.

רונית תירוש: הם אמרו: באוגוסט יש חופשה וקונס, כולם יוצאים והכל סגור.

רונית תירוש: הם ניצלו את החופשה הזו, גנבו קצת מהצד הזה וקצת מהצד ההוא, לקחו על עצמם 3-4 חודשים לסגור את העיר.

רונית תירוש: אמרו: אנחנו חופרים, וכל מי שיכול לא לבוא, שלא יבוא, כולל התושבים.

רונית תירוש: תיסעו.

רונית תירוש: תיקחו וקונס יותר מחודש.

רונית תירוש: ב-3-4 חודשים הם גמרו את הסיפור.

רונית תירוש: היתה תשתית של רכבות תחתיות, ונגמר העניין.

רונית תירוש: למה אצלנו הכל כל כך קשה?

אנסטסיה מיכאלי: היהודים הם עם חכם.

אנסטסיה מיכאלי: כמות התביעות שיגישו אזרחי ישראל על אותם חפירות תהיה כל כך גדולה.

רונית תירוש: תאמיני לי, שירושלמים היו מסכימים לצאת, לסבול 4 חודשים ולא 4 שנים, 10 שנים או 14 שנים.

רונית תירוש: רון מוסקוביץ הקו של הרכבת לירושלים - לא הרכבת הקלה - הוא בחלקו דרך מנהרות מאוד ארוכות.

רונית תירוש: חפירות זה סיפור הרבה יותר יקר.

רונית תירוש: צריך לקחת את זה בחשבון.

רונית תירוש: אני מציעה לך לנסוע למקומות כמו אוסטרליה, נדמה לי, ששם יש רכבות עיליות.

רונית תירוש: לא מדובר בחפירות, אלא בעמודים.

רונית תירוש: זה מאוד אסתטי, אגב.

רונית תירוש: זה מאוד אסתטי, לא מכוער בכלל.

רונית תירוש: הן נעות בגובה.

רונית תירוש: רון מוסקוביץ אני מציע, שנשמע את דעתם של הירוקים.

אנסטסיה מיכאלי: את צריכה להיות שרת התחבורה.

משה בקר: אני חושב, שיש פה אי הבנה מתוך אי הערכה של התהליכים הקורים בעולם ובארץ - אותו גידול של כלי רכב שדובר עליו, אותה הכפלה.

משה בקר: הפוטנציאל העיקרי של הגידול יהיה במדינות המתפתחות: סין, מדינות אסיה.

משה בקר: הדבר המעניין הוא: יש ידע וניסיון שאומר מהי רמת המינוע במדינה.

משה בקר: רמת מינוע נמדדת ככמות כלי רכב ל-1,000 תושבים.

משה בקר: בין 500 ל-800 כלי רכב ל-1,000 תושבים.

משה בקר: באירופה המערבית זה 620, בארצות הברית זה 850 כלי רכב.

משה בקר: המדינות האלה הן לא במצב בו לאנשים יש בעיה כלכלית או חוסר מודעות של אנשים לרכב פרטי שתביא לגידול נוסף.

משה בקר: אצלן לא תגדל כמות הרכבים.

משה בקר: האיזון בין ה-500 לבין ה-800 נובע משני מרכיבים: האחד, הצפיפות האורבאנית שישנה.

משה בקר: השני, עד כמה יש תחבורה ציבורית יעילה.

משה בקר: אם תיקחי את פריס, אמסטרדם, לונדון, תראי שבערים האלה רמת המינוע מרוסנת לרמה של ה-500.

משה בקר: הבעיה שלנו היא, שמדינת ישראל נמצאת היום ב-350 כלי רכב ל-1,000 תושבים, ושום דבר לא יעצור אותנו להגיע ל-500 או ל-800.

משה בקר: הפיתוח של התחבורה הציבורית, כולל העניין של רכבות תחתיות במדינת ישראל, מותנה בהחלטות מסוימות שתתקבלנה.

משה בקר: אני מקבל את הגישה שלך ולא מקבל את הגישה של הממשלה, שאומרת שבגלל שזה קשה אי אפשר לעשות את זה.

משה בקר: אפשר לעשות זה, בין שזה יהיה סקיי ווי- ויש מדינות מסוימות שעושות את זה מעל הכביש, ויש כאלה שחופרות מתחת לכביש.

משה בקר: אצלנו ירו את אבן הפינה של הרכבת התחתית של תל אביב ב-1972.

משה בקר: היום אנחנו כמעט 40 שנה אחרי, ועדיין מתברברים.

משה בקר: לפני חצי שנה החליטה הממשלה להעביר את הנושא של פיתוח הרכבת התחתית (נט"ע) מהידיים של מי שקיבל את הזיכיון כדי לפתח את זה, חזרה לממשלה, בגלל שהעסק נתקע.

משה בקר: ישנן ועדות תכנון, תקצוב, רשויות מקומיות בעייתיות שלא עובדות תחת גג אחד – יש הרבה מאוד מרכיבים בירוקראטיים שהורגים את העניין.

משה בקר: ראינו גם את הסיפור של הרכבת הקלה בירושלים.

משה בקר: לקח להם חצי שנה.

משה בקר: אחרי שכבר אפשר היה לנסוע, עדיין לא נכנסו.

משה בקר: תעלה עוד בעיה בטיחותית שלא נפתרה עד הסוף, וראינו את התאונה שלשום עם הקשיש, שנהרג על ידי הרכבת הקלה.

משה בקר: בהחלט חשוב שנפתח את כל המרכיבים כטכנולוגיה תחבורתית מתקדמת, כדי שמדינת ישראל לא תגיע ל-600,700,800 כלי רכב ל-1,000 תושבים, אלא תהיה בין המדינות המסתפקות ב-500 כלי רכב ל-1,000 תושבים.

רונית תירוש: תודה.

רונית תירוש: נמשיך איתך, שי.

שי סופר: אם נסכם, גברתי היו"ר, אין ספק שלתחבורה הציבורית יש השפעה מכרעת על מגוון תחומי חיים, בהם איכות סביבה, ובטח בנושא בטיחות בדרכים ונושא של גודש תנועה.

שי סופר: אלה דברים שהם ידועים בעולם.

שי סופר: הם לא חדשים, ואנחנו ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים בהחלט מקדמים כל נושא של תחבורה ציבורית בברכה.

שי סופר: אנחנו מדברים על גידול, ומצד שני על התערבות ממשלתית.

שי סופר: ברגע שיש התערבות ממשלתית – ואני אציג את זה בשקף הבא – אנחנו רואים שיכולה להיות הפחתה.

שי סופר: מדינות בעולם הצליחו להפחית את מספר תאונות הדרכים ואת מספר הנפגעים.

שי סופר: אני אעבור ישר לניסיון בעולם.

שי סופר: אנחנו מדברים, למשל, על הגרמנים.

שי סופר: משנת 1995 עד שנת 2005 הם הצליחו להוריד את מספר ההרוגים ב-43%, מ-9,500 הרוגים בערך ועד 5,400 הרוגים.

שי סופר: האיחוד האירופי כולו בעשור הזה הוריד ב-30% בממוצע את מספר ההרוגים.

שי סופר: האמריקנים, דווקא, לא נחלו הצלחה גדולה, אבל לא לשכוח שהיה שם גם גידול במספר כלי הרכב וגידול בנשואה.

שי סופר: עדיין, הניסיון האירופי הוא ניסיון מצוין.

שי סופר: הניסיון האירופי בהחלט יכול להוות מודל.

שי סופר: היה מגוון מאוד גדול של התערבויות.

שי סופר: אני אתן את צרפת כדוגמא.

שי סופר: אולי זה יכול להוות נדבך טוב.

שי סופר: רון מוסקוביץ תענה לשאלת המצלמות.

שי סופר: אני אגע בזה גם.

שי סופר: בתחילת שנת ה-2,000, כזכור, ניקולא סרקוזי היה שר הפנים.

שי סופר: הוא החליט למגר את כל הנושא של תאונות הדרכים, ולשנות את תרבות הנהיגה.

שי סופר: במסגרת הזו הוא החליט לפרוש בצורה מאוד מאסיבית מצלמות מהירות ומצלמות רמזור.

שי סופר: היום פרוסות ברחבי צרפת כ-4,000 מצלמות מהירות ורמזור, ניידות ונייחות.

שי סופר: מביקור שאנחנו ערכנו בצרפת, המנכ"ל ואני ביחד עם ראש אגף תנועה, קיבלנו אינדיקציה מאוד חיובית לגבי השימוש בטכנולוגיות בכלל, ובמצלמות של מהירות ורמזור, לנושא של שינוי תרבות נהיגה.

רונית תירוש: האם המצלמות היו מוסתרות?

שי סופר: לא.

שי סופר: גלויות.

שי סופר: עם שילוט.

שי סופר: אני אגע במצלמות בהרחבה.

רונית תירוש: לא סתם שאלתי.

רונית תירוש: אצלנו יש נטייה להחביא אותן.

שי סופר: לא.

שי סופר: אני אסביר את העמדה שלנו.

דניאל בן-סימון: בהקשר הזה – רמת הענישה שם היא קטלנית.

דניאל בן-סימון: רון מוסקוביץ ומיידית.

רונית תירוש: מה זה אומר?

דניאל בן-סימון: זאת אומרת, שפוסלים רישיונות, אי אפשר לנהוג וצריך לעשות רישיון חדש וללכת ללמוד.

דניאל בן-סימון: מי שמגיע לניקוד מסוים, עובר סיוט.

שי סופר: אתה קודם כל משלם את הקנס.

שי סופר: בוא נפתח את נושא המצלמות.

דניאל בן-סימון: הם הפכו את זה כגיהינום לעברייני תנועה בפוטנציאל.

דניאל בן-סימון: השאלה היא, האם זה מחנך אותנו להיות נהגים יותר טובים.

דניאל בן-סימון: רון מוסקוביץ הנתונים מראים שיש ירידה במהירות הממוצעת וירידה במספר התאונות.

דניאל בן-סימון: מה לך הוכחה אחרת, יותר טובה מזו?

רונית תירוש: מה הגורם הכי דומיננטי בתאונות, מהירות נסיעה?

שי סופר: על פי נתוני המשטרה, סטייה מנתיב.

רונית תירוש: אז לא מהירות נסיעה.

שי סופר: הגורם השני הוא מהירות נסיעה.

שי סופר: אסור לשכוח, שמהירות היא גורם תורם הרבה פעמים.

שי סופר: היא גורם משני, היא גורם תורם להרבה מאוד סוגי תאונות.

שי סופר: אני אגע במצלמות ובמהירות בהמשך.

שי סופר: צריך לעשות אדפטציות מאוד משמעותיות במודל הישראלי כלקח ממודלים אירופיים.

שי סופר: אני אגע בזה, ברשותך, עוד מעט.

שי סופר: אנחנו נסיים את המבוא, שמדבר על מדדי תנועה ובטיחות.

שי סופר: אנחנו רואים פה את העלייה בנשואה, בכלי רכב, בנהגים.

שי סופר: עלייה מתונה יותר היא בתחום התשתית.

שי סופר: אנחנו רואים את הגרף של ההרוגים, שהוא גרף לא עקבי אבל כן מצביע על מגמה של ירידה.

שי סופר: אם אנחנו מדברים על מדדים לקטלניות תאונות הדרכים, אנחנו יכולים לראות את מספר ההרוגים למיליון תושבים, מספר הרוגים ל-100,000 כלי רכב.

שי סופר: המדד שהוא המשמעותי ביותר – לפחות במדינות ההשוואה – הוא מספר הרוגים למיליארד קילומטר נסועה.

שי סופר: אנחנו רואים ירידה מ-22 הרוגים למיליארד קילומטר נסועה, ל-7 הרוגים למיליארד קילומטר נסועה בשנת 2010.

רונית תירוש: האם יש מתאם במספר הפגיעות הקשות?

רונית תירוש: האם גם שם יש ירידה, או ששם יש עלייה?

שי סופר: זה לא חייב להיות קורלטיבי לגמרי.

שי סופר: בדרך כלל יש התאמה.

רונית תירוש: השאיפה צריכה להיות כזו.

שי סופר: נכון.

שי סופר: הרבה פעמים יש שיפט מהרוג לפצוע קשה ומפצוע קשה להרוג.

רונית תירוש: לפי מה שקראתי, יש ירידה בהרוגים אבל יש עלייה בפגיעות הקשות.

רונית תירוש: בסך הכל, אנחנו לא במצב של שיפור.

שי סופר: נכון, יש גם עלייה במספר התאונות.

שי סופר: על כל פנים, אם אנחנו מסתכלים על ההשוואה משנות ה-70 עד היום, בשנת 1977 היתה שנת השיא – מעל 700 הרוגים.

משה בקר: 716 הרוגים.

שי סופר: שר ההיסטוריה זוכר את כל ההיסטוריה.

שי סופר: אנחנו בהחלט מדברים על ירידה.

שי סופר: נכון לעכשיו, יש לנו 351 הרוגים מתחילת השנה.

שי סופר: זה בהחלט מספר שהוא בעייתי מאוד, מספר שאנחנו מתמודדים איתו בצורה לא חיובית.

שי סופר: אם אנחנו צריכים לעשות השוואה בינינו לבין מדינות העולם, אנחנו רואים שיחסית מצבנו סביר.

שי סופר: יש המון מקום לשיפור, אבל יש גם מדינות שמצבן קשה יותר, שהמדד של הרוגים למיליארד קילומטר נסועה עבורן הוא בעייתי יותר.

דניאל בן-סימון: האם דרום קוריאה היא במצב כזה?

דניאל בן-סימון: זו אחת המדינות הכי מתפתחות בעולם.

שי סופר: נכון, אבל מצב הבטיחות בדרכים שם הוא בעייתי מאוד.

שי סופר: בין השאר, עקב הגידול האדיר שיש שם.

שי סופר: אם אנחנו מדברים על ירידה – כן הצלחנו לרדת ב-5 שנים האחרונות.

שי סופר: יש מדינות שירדו בשיעור הרבה יותר גבוה.

שי סופר: יש גם מדינות שירדו בשיעורים גבוהים בתחילת שנות ה-2000 וזה פחות משתקף כאן, כמו נורבגיה, שבדיה.

שי סופר: אני רוצה לעבור על זה בקצרה, כי הדבר המרכזי הוא הנושא של טכנולוגיות.

שי סופר: הטכנולוגיות מדברות על מפת התפתחות מאוד משמעותית ב-15 השנים שבין 2005 ל-2020.

שי סופר: מערכות שבאמצע שנות ה-2000 מדברות על מידע, אזהרה והתראה, כמו מערכת שמזכירה לנו לחגור חגורות בטיחות, עבור במערכות שעוזרות בנהיגה, כמו מערכת בקרת יציבות ESP ועד מערכות שמתערבות בנהיגה.

שי סופר: יש היום מערכת שנקראת בקרת שיוט אדפטיבית – מערכת של סיוע לבלימה שיכולה לסייע.

שי סופר: בנוסף, מערכות של רכב אוטונומי, שכבר היום חברות כמו וולוו וגוגל עובדות עליהן ברמה כזו או אחרת.

שי סופר: זאת אומרת, שהרכב יידע על סמך מסלול מסוים לבצע נהיגה אוטונומית.

דניאל בן-סימון: ומה הנהג עושה?

שי סופר: הוא יכול לשבת.

דניאל בן-סימון: ולקרוא.

שי סופר: עוד חזון למועד.

שי סופר: לזה יש עוד זמן.

דניאל בן-סימון: ממש כמו טייס אוטומטי.

שי סופר: זה בפיתוח.

שי סופר: זה נמצא כרגע בפיתוח של וולוו וגוגל.

שי סופר: בהחלט עובדים על זה.

שי סופר: רון מוסקוביץ זה חזון.

שי סופר: שתיים שלוש מילים על המודל שאנחנו עובדים לפיו: המודל הוא מודל Haddon, שמחלק את המטריצה למשתמש דרך, רכב וסביבה, ולשלבים של לפני התאונה, בעת התאונה ואחרי התאונה.

שי סופר: אם אנחנו מדברים על תחום הרכב, אז לפני התאונה אנחנו מדברים על מערכות של מניעת התנגשות ומערכות התראה.

שי סופר: בעת התאונה – כל הנושא של מרסנים, כריות אוויר, חומרים סופגי התנגשות ודיפון מרופד, כמו שראינו בשברולט מליבו בסרט.

שי סופר: אחרי התאונה - הנושא של החילוץ הוא מאוד משמעותי.

שי סופר: זאת אומרת, חייבים לדעת איך לחלץ בצורה טובה.

שי סופר: הכבאים היום חייבים לדעת איך לחלץ ולהיזהר לא להיפגע ממערכות כמו כריות אוויר, שהן מאוד בעייתיות עבור כבאים.

שי סופר: אנחנו מדברים, למעשה, על שני תחומים מרכזיים: בטיחות אקטיבית ובטיחות פאסיבית.

שי סופר: אם אני צריך לדבר באופן כללי, אני יכול להגיד שהיום בטיחות פאסיבית הגיעה לשיא, לרמה שהיא טובה מאוד, רמה שהיא מצוינת אפילו.

שי סופר: רוב מכוניות הנוסעים היום בארץ הן בעלות 5 כוכבי בטיחות של ארגון האירופי Euro-N Cap, מצוידות במערכת בקרת יציבות.

שי סופר: רון מוסקוביץ המכוניות החדשות.

שי סופר: החדשות.

שי סופר: החל משנת 2010 המכוניות מצוידות במערכת בקרת יציבות.

שי סופר: למעשה, רמת הבטיחות הפאסיבית שלהן היא מאוד גבוהה.

שי סופר: בהקשר של הבטיחות האקטיבית, אנחנו סוברים שיש עוד מקום לשיפור.

שי סופר: אני ארחיב בנושא הזה.

שי סופר: כמה מילים על ה-Euro-N Cap זה ארגון שנוסד בשנת 1996, ארגון צרכנים, שהמטרה שלו לבחון כלי רכב ולתת אינדיקציה לצרכן על רמת הבטיחות הפאסיבית, בעיקר, של הרכב.

שי סופר: הארגון הזה, לדעתי – ולא רק לדעתי, כמובן – גרם לשינוי מאוד משמעותי אצל יצרני הרכב.

שי סופר: היום יצרנים מסתכלים קודם כל על נושא של בטיחות.

רונית תירוש: האם זה סוג של גורם שנותן תו איכות בטיחותי?

שי סופר: הוא נותן כוכבי בטיחות.

שי סופר: יש לו מגוון של מבחנים.

שי סופר: למשל, הוא מרסק את הרכב במהירות.

רונית תירוש: זאת אומרת, שאם אני באה לרכוש רכב אני מבקשת לראות מה הדירוג שהם קיבלו מהEuro-N Cap?

שי סופר: את יכולה לראות באינטרנט את דירוג הבטיחות שלו.

שי סופר: רון מוסקוביץ יש באתר הרשות.

שי סופר: אני בדקתי עבור חברי הכנסת – שתי המכוניות שניתנות לחברי הכנסת הן בטוחות מאוד.

רונית תירוש: מי אלה?

שי סופר: הפורד מונדיאו והמאזדה 6.

אנסטסיה מיכאלי: לא לכולם יש מכונית.

שי סופר: למי שיש, המכוניות בטוחות.

שי סופר: גם המכוניות של מה שהיה פעם קבוצה 2 - מכוניות של עד 120,000 שקלים, שבעבר חלקן היו בטוחות וחלקן לא - היום רוב המכוניות הללו הן בעלות 5 כוכבי בטיחות.

שי סופר: הן בהחלט מכוניות בטוחות, עם 6 כריות אוויר.

שי סופר: אני מזכיר, שהכרית החמישית והשישית הן כריות מאוד חשובות.

שי סופר: אלה כריות וילון, הן מגינות על הראש של הנהג והנוסעים.

שי סופר: בהיבט שלהן אסור להתפשר.

רונית תירוש: מה זה חמש ושש - וילון?

רונית תירוש: זו לא זו שבאה מקדימה?

שי סופר: לא.

רונית תירוש: אני גם רוצה שתצא קצת מהתיאוריה, כי הציבור שצופה צריך דברים יותר מוחשיים.

שי סופר: בשמחה.

שי סופר: יש לנו, למעשה, מספר כריות אוויר ברכב.

שי סופר: המספור הוא מספור גלובאלי.

שי סופר: כרית מספר 1 היא לנהג – כרית שיושבת על ההגה ואמורה להגן על הנהג בעת תאונה חזיתית.

שי סופר: כרית מספר 2 היא כרית מקבילה לכרית של הנהג והיא אמורה להגן על הנוסע, שיושב מקדימה.

שי סופר: כריות מספר 3-4 הן כריות צד, שאמורות להגן על האזור של הכתף מימין ומשמאל, לנהג ולנוסע.

שי סופר: הכריות החשובות ביותר הן כריות 5-6, שיושבות בקורה של הרכב – קורה B, הקורה המרכזית.

שי סופר: הן נפתחות כמו וילון.

שי סופר: הן, למעשה, מגינות על הראש של הנהג ועל הראש של הנוסע.

דניאל בן-סימון: את זה כבר יש במכוניות שלנו?

שי סופר: כן.

שי סופר: את זה יש.

דניאל בן-סימון: לכל המפלגות?

שי סופר: לכל המפלגות.

דניאל בן-סימון: כלומר, גם מפלגת העבודה יכולה להיות רגועה בעניין הזה.

שי סופר: כן.

שי סופר: בהחלט.

קריאה: עדיף לנסוע לאט.

קריאה: סע לאט, קודם.

שי סופר: היום, כלי הרכב מאוד מתקדמים בהיבט הזה, ורמת הבטיחות הפאסיבית היא גבוהה מאוד.

רונית תירוש: האם הכריות הן עדיפות, כי גם הן פוגעות?

שי סופר: נכון.

שי סופר: כאשר אנחנו מדברים על אביזרי בטיחות, הרבה פעמים יש טרייד אוף בין העובדה שכרית יכולה לפגוע בנהג ובנוסעים לבין העובדה שהיא יכולה להיות מצילת חיים.

שי סופר: אם אנחנו עושים את המכלול הכללי, כרית אוויר מגינה על הנהג והנוסעים.

שי סופר: חשוב לציין, שחייבים לחגור חגורת בטיחות.

שי סופר: ברגע שאתה נוהג ברכב ואתה לא חוגר את חגורת הבטיחות, הכרית יכולה להיות הרבה יותר קטלנית עבורך.

שי סופר: זאת אומרת, הכרית חייבת לעבוד במשותף עם חגורת הבטיחות, משום שהחגורה מרסנת את תנועת הגוף קדימה.

שי סופר: אלה דברים מאוד חשובים.

רונית תירוש: אלה דברים טכניים חשובים מאוד, וזה מתאים לוועדה.

רונית תירוש: מה עוד?

רונית תירוש: בוא נגיע למצלמות.

שי סופר: מילה אחת על כל ארגוני הבטיחות.

שי סופר: יש כאן מגוון של ארגוני בטיחות שהבאתי:

שי סופר: הEuro-N Cap, ארגונים אמריקנים, הארגון היפני.

שי סופר: למעשה, אין אחידות לגביהם, והמטרה היא שכן תהיה אחידות.

שי סופר: כולם בוחנים בטיחות פאסיבית.

שי סופר: הם לא בוחנים בטיחות אקטיבית, למעט הEuro-N Cap, שמתייחס מעט מאוד לנושא של בקרת יציבות ועוד מערכות כאלה ואחרות.

שי סופר: אני אתייחס לנושא של בטיחות הולכי רגל.

שי סופר: אתם יכולים לראות בשקף.

שי סופר: כל נושא של בטיחות הולכי רגל ובטיחות פאסיבית דיבר על הצורה של תא המנוע של הרכב:

שי סופר: איך צריך להנדס אותו ואיך צריך לבנות אותו.

שי סופר: היום בתחום הבטיחות האקטיבית יש מערכות, שהן הרבה יותר מתקדמות ויכולות לתת אינדיקציה הרבה יותר טובה על פגיעה בהולך רגל.

שי סופר: אני אגע בהן עוד מעט.

רונית תירוש: עוד כמה זמן אתה צריך?

שי סופר: עוד חצי שעה.

רונית תירוש: תצטרך לצמצם.

רונית תירוש: יש פה עוד דוברים, ויש הרבה שאלות.

רונית תירוש: תגיע לדברים שהם חשובים.

רונית תירוש: זו הזדמנות אדירה לחשוף בפני הציבור רעיונות והצעות.

שי סופר: אז בואי ניגע במצלמות דרך השקף הבא.

שי סופר: זה שקף שקיבלנו מאירטד.

שי סופר: השבדים, למעשה, ניסו לכמת את הנושא של כל רכיב בטיחותי: מאיזו נקודה הם התחילו, מה המטרה שלהם וכמה הם אמורים לחסוך.

שי סופר: בוא ניקח לדוגמא את הנושא של מהירות.

שי סופר: הם טוענים, שאם הם יטמיעו בצורה טובה מאוד, במאה אחוז, את הנושא של ריסון המהירות, הם יחסכו 150 חיי אדם, 150 הרוגים בשנה.

שי סופר: עכשיו אני רוצה לגעת בנושא המצלמות.

שי סופר: אני יודע, שנושא המצלמות נתקל בהרבה ביקורת כאן בארץ.

שי סופר: אני חושב, שאם נשכיל ליישם אותו הוא לא ייתקל בביקורת.

שי סופר: אנחנו חייבים ללמוד, בעיקר, מהניסיון הצרפתי.

שי סופר: אני אסביר טיפה על הניסיון הצרפתי.

שי סופר: קודם כל, הצרפתים הבהירו, בצורה שאינה משתמעת לשני פנים, שהמצלמות יוצבו רק במוקדי סיכון.

שי סופר: אנחנו גם הלכנו לכיוון הזה.

שי סופר: זאת אומרת, הראייה היא לא לשאוב כסף מהציבור, לא לבנות את זה כסוג כזה או אחר של מס, אלא לשים מצלמת מהירות במוקד סיכון, במוקד שהוא בעייתי.

שי סופר: דבר שני שהצרפתים עשו, זה לפרסם באינטרנט את המיקום.

שי סופר: אנחנו לא צריכים להתבייש מפרסום של מיקום המצלמות באינטרנט, בעיקר אם הן פרושות על פני שטח רחב ומנטרות שטח רחב.

שי סופר: דבר שלישי שהצרפתים עשו – ולדעתי, אנחנו נצטרך את עזרת הכנסת בנושא הזה – הם הקימו ועדה ציבורית.

שי סופר: לקופת הוועדה הציבורית הגיעו כל כספי הקנסות, וכל הכספים האלה הלכו לבטיחות בדרכים.

שי סופר: אם הכסף ילך היום לאוצר – והערכות מדברות על משהו כמו 250,000,000 שקלים בשנה - אז באמת מדובר על מס.

שי סופר: הכסף יגיע מהציבור לאוצר.

שי סופר: אם תוקם ועדה ציבורית, כזו או אחרת - - -

רונית תירוש: לא צריך ועדה.

רונית תירוש: זה כמו הקרן של שישינסקי, שאף אחד לא מתייחס אליה.

שי סופר: אם תהיה רמה כזו או אחרת של שקיפות, שלפיה קנסות הולכים לטובת בטיחות בדרכים, אז אפשר יהיה לדבר על מצלמות שתורמות לבטיחות בדרכים.

שי סופר: לגבי מצלמות רמזור לא צריך כל כך להרחיב.

שי סופר: אני חושב, שהיעילות שלהן היא ברורה.

שי סופר: אלה, למעשה, מצלמות שמצלמות מעבר מובהק באור אדום.

רונית תירוש: בנקודה הזו אני רוצה לשאול אותך שתי שאלות.

רונית תירוש: האחת, היא לגבי הרמזור.

רונית תירוש: מדוע לא מתקינים את אותו מדד שמראה לך כמה זמן אתה עוד צריך להמתין?

שי סופר: מונה זמן ברמזורים.

שי סופר: אנחנו מנסים לקדם את הנושא של מונה זמן.

רונית תירוש: האם זה טוב?

רונית תירוש: האם זה יעיל?

שי סופר: יש כאלה שמצביעים על יעילות.

שי סופר: יש מדינות שהלכו לכיוון הזה בצורה מאוד משמעותית: סין סינגפור, חלק מהמקומות בארצות הברית.

שי סופר: בקנדה זה מקובל.

שי סופר: בארץ אנחנו נתקלנו בהתנגדות.

שי סופר: ניסינו לפני שנה ללכת.

רונית תירוש: מדוע?

שי סופר: הוועדה הבין משרדית להתקני תנועה – ועדה הקיימת בסמכות מנכ"ל משרד התחבורה, תחת כנפיו – עקב מבנה הרמזורים.

שי סופר: אני לא כל כך רוצה להיכנס לזה.

שי סופר: יש רמזורים שהם קצובי זמן, שפועלים על זמן, ויש רמזורים שפועלים על בסיס עומס של תנועה.

שי סופר: בארץ הם פועלים על בסיס עומס של תנועה, ולכן הוועדה טוענת שהמז"ן (מונה זמן ברמזורים) הוא פחות מתאים.

שי סופר: המז"נים יותר מתאימים לרמזורים שהם קצובי זמן.

רונית תירוש: למה?

שי סופר: עניין של זמן פינוי.

שי סופר: לא ניכנס לכל ההיבטים ההנדסיים.

שי סופר: אנחנו חושבים שיש לזה מענה, שאפשר יהיה להכניס מונה זמן לרמזורים.

רונית תירוש: אני חושבת, שאפשר להתגבר על זה טכנולוגית.

שי סופר: אפשר לתת אינדיקציה.

שי סופר: אני יודע, שיש ערים, כמו רעננה, שכבר הכניסו מונה זמן ברמזורים.

רונית תירוש: האם אתם עושים מחקר?

שי סופר: אנחנו רוצים לעשות פיילוט.

רונית תירוש: אני בכלל מציעה, שלגבי כל דבר שאתם מכניסים תעשו בדיקה שזה יעיל.

שי סופר: אבל כדי לעשות פיילוט אני חייב את האישור של הוועדה הבין משרדית, ועוד לא קיבלתי אותו.

רונית תירוש: מי זאת הוועדה הבין משרדית?

שי סופר: זו ועדה שנמצאת תחת אחריות משרד התחבורה.

רונית תירוש: עם מי?

שי סופר: מי שניהל אותה עד לא מזמן הוא - -

רונית תירוש: שמית, זה לא מעניין.

רונית תירוש: מה זה בין משרדית?

רונית תירוש: איזה עוד משרדים שותפים?

שי סופר: משרד התחבורה, החברה הלאומית לדרכים, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

רונית תירוש: אז כולם תחת משרד התחבורה.

רונית תירוש: מה זה בין משרדית?

רונית תירוש: זאת אומרת, אם משרד התחבורה רוצה, הוא יכול.

שי סופר: כך היא נקראת.

שי סופר: היא בעיקר תחת משרד התחבורה.

רונית תירוש: השאלה השנייה שלי נוגעת לנראות של המצלמות.

רונית תירוש: זה לא צריך להיות רק באינטרנט, כך שלפני שאני יוצאת לדרכי אני בודקת באינטרנט.

רונית תירוש: אני רוצה שיהיה שילוט או אור כחול מהבהב, כדי שאני אדע שיש מצלמה.

רונית תירוש: הרי הרעיון הוא להרגיע אותי בנהיגה שלי ולא לגזול את כספי.

שי סופר: שוב נלך לניסיון הצרפתי, וזאת גם ההמלצה שלנו: לא לשים אור כחול מהבהב, כי זה יכול לבלבל עם המובהקות של ניידת משטרה שהאור שלה הוא כחול.

שי סופר: הצרפתים שמים שלט לפני שאתה מגיע לאזור מנוטר, ואומרים: "שים לב, אתה מגיע לאזור שבו המהירות מנוטרת, אנא התנהג בהתאם".

שי סופר: זה בהחלט דבר שאנחנו חושבים שהוא חיוני.

שי סופר: צריך להודיע לציבור, שבאזור מסוים, בטווח של איקס קילומטר - - -

רונית תירוש: השאלה שלי, האם אתם מתחייבים שתהיה הנראות הזו, הגילוי הנאות.

שי סופר: אני חייב לסייג ולהגיד - וזה לא שאני מתחמק מאחריות – שמצלמות מהירות הן לא באחריותנו.

שי סופר: מי שמנהל את הפרויקט זה המשרד לביטחון פנים.

רונית תירוש: אז זה עוד משהו שצריך לבוא בחקיקה מהכנסת.

שי סופר: יכול להיות.

שי סופר: מי שמנהל את הפרויקט זה המשרד לביטחון פנים, והמשטרה מיישמת.

שי סופר: יש לה מנהלת שקמה לנושא א3, והיא יושבת בהר חוצבים.

שי סופר: אנחנו אמורים ללוות את הפרויקט במחקר.

שי סופר: נכון להיום, מי שמנהל את הפרויקט זה המשרד לביטחון פנים.

רונית תירוש: הם התחילו לעבוד עם 34 מצלמות.

שי סופר: הם לא התחילו לעבוד, הם פרסו אותן.

שי סופר: המצלמות נפרשו בכבישים ובצמתים.

שי סופר: הן אמורות להיות אופרטיביות החל מינואר.

רונית תירוש: וההבטחה היא, שהן תמוקמנה במקומות באמת מסוכנים, ולא סתם בירידה של כביש רחב ששם ממילא האוטו תופס תאוצה.

שי סופר: לא.

שי סופר: במוקדי סיכון.

שי סופר: שוב, חייבים להתקיים מספר פרמטרים על מנת שהפרויקט יצליח.

שי סופר: אני מקווה, שהמדינה תשכיל לאמץ את הפרמטרים האלה, כי אנחנו ראינו מודלים מוצלחים בעולם ומודלים פחות מוצלחים, כמו המודל הבריטי שלא כל כך הצליח והיתה לו התנגדות אדירה בציבור האנגלי.

רונית תירוש: מהו המודל?

שי סופר: המודל הבריטי לא דגל בשקיפות מלאה, לא דגל בוועדות ציבוריות.

רונית תירוש: בקיצור, אנחנו כמו הבריטים.

רונית תירוש: אני מודיעה לך.

רונית תירוש: אנחנו נרצה שקיפות ונרצה נראות, כי אנחנו חושדים שרוצים רק לגזול את כספנו, או קודם לגזול את כספנו.

רונית תירוש: אני אשמח אם תעבור לנושא של הדמיין.

רונית תירוש: פחות תיאורטי.

שי סופר: בסדר.

שי סופר: אני גם אקרין שני סרטונים-שלושה.

שי סופר: שתי מילים על המפה הטכנולוגית.

רונית תירוש: דווקא כאשר התלמידים היו היינו צריכים לדבר על הסימולאטור-הדמיין

שי סופר: אנחנו נדבר על הדמיין.

רונית תירוש: אבל הם כבר לא ישמעו.

שי סופר: לא נורא.

שי סופר: מהי מפת הדרכים הטכנולוגית?

שי סופר: זו התוכנית האסטרטגית שלנו לעשור הקרוב באשר לטכנולוגיות בטיחות בדרכים.

שי סופר: המפה לא עומדת בזכות עצמה.

שי סופר: המפה היא חלק ממארג כולל יותר של תוכניות אב לתחבורה ברמה הלאומית.

שי סופר: זאת אומרת, ההטמעה של טכנולוגיות היא לא רק לבטיחות בדרכים.

שי סופר: אנחנו מדברים על טכנולוגיות בתחום התשתית, בתחום התחבורה הציבורית.

שי סופר: חשוב לראות את זה בהיבט יותר רחב.

שי סופר: המפה הזו מתעדכנת כל הזמן.

שי סופר: אנחנו משתדלים לעדכן אותה כל הזמן.

שי סופר: הנושא הראשון שאני כן רוצה לגעת בו, ברשותך, גברתי היו"ר, הוא הנושא של מערכת ניטור נהיגה – קופסה ירוקה.

שי סופר: זו הצעת חוק שאת מקדמת.

שי סופר: התחלת בשנת 2008.

שי סופר: נשלחנו אז על ידי יו"ר הוועדה, גלעד ארדן, לעשות תקן, ועשינו אותו.

רונית תירוש: אז מה מונע?

רונית תירוש: אפשר לרוץ לקריאה שנייה-שלישית.

שי סופר: לדעתי, אפשר לרוץ קדימה.

שי סופר: אין שום בעיה.

רונית תירוש: רק נגיד, שהקופסה הזו מנטרת לא רק מהירות – שזה עושה כל טכנוגרף – אלא גם מנטרת את ההתנהגות בכביש: סטיות, עצירות פתע וכל מיני התנהגויות חריגות.

רונית תירוש: אני הצעתי בהצעת החוק שלי, להתקין את זה בחברות הסעה לילדים או מוניות, כך שהפקח או קצין הרכב של החברה יוכל בכל נקודת זמן שיחליט, לבדוק איך הנהג נוהג.

רונית תירוש: אתה יכול להתחיל להקרין.

שי סופר: אני אדלג על שתי הדקות הראשונות.

שי סופר: נראה ישר את ההדגמה עצמה באוטובוס.

שי סופר: נראה, למעשה, איך המערכת עובדת.

שי סופר: יש זיהוי של הנהג, והנהיגה מתחילה להיות מנוטרת.

דניאל בן-סימון: באנגליה.

שי סופר: כן, באנגליה.

שי סופר: זו מערכת של חברה ישראלית, דרך אגב.

שי סופר: בלימה חריפה תקבל אור אדום.

שי סופר: המערכת הזו - - -

רונית תירוש: היא אינטראקטיבית, כי היא גם מראה לנהג את המצב בזמן אמת, וגם קצין הבטיחות יכול לבדוק בדיעבד איך הנהג נהג, ולהוריד אותו מהכביש אם הוא נהג פרוע.

שי סופר: נכון מאוד.

שי סופר: שליטה מלאה בחומר.

שי סופר: עוד מערכת שאנחנו מאוד רוצים לקדם, זו מערכת העוסקת בשמירה על נתיב הנסיעה ושמירת מרחק.

רונית תירוש: AWACS.

רונית תירוש: זה זה?

שי סופר: AWACS זה שם שיווקי.

שי סופר: החברה היא חברת מוביליי.

שי סופר: AWACSמשווקים היום עוד מערכת המשלבת מק"מ.

רונית תירוש: זה לשם שמירת מרחק?

שי סופר: גם.

שי סופר: אנחנו נראה עוד רגע איך המצלמה עובדת.

שי סופר: המצלמה נותנת ניטור, הן של שמירת מרחק והן של סטייה מנתיב.

רונית תירוש: מה הבעיה שלנו בהתקנה של מכשירים כאלה, המחירים?

שי סופר: אני לא חושב שיש בעיה.

שי סופר: בואי נראה איך האלגוריתם עובד.

קריאה: יש בעיה.

קריאה: בטח שיש בעיה.

שי סופר: נראה איך היא עובדת, ואחרי זה נדבר על האספקט הנלווה.

שי סופר: למעשה, המערכת יודעת לזהות את הקונטור, את המבנה של כל גוף וגוף במערך התנועה.

שי סופר: היא יודעת לזהות הולכי רגל.

שי סופר: אנחנו עכשיו, למעשה, נכנסים למוח, לאלגוריתמיקה של המערכת.

שי סופר: היא יודעת לזהות הולך רגל, היא יודעת לזהות הולך רגל בתחום המסוכן.

שי סופר: מסוכן זה באדום, והתחום הבטוח הוא בכחול.

שי סופר: היא בהחלט יודעת לתת אינדיקציה שהיא אינדיקציה מאוד טובה, הן לגבי משתמשי דרך פגיעים והן לגבי שמירת מרחק וסטייה מנתיב.

רונית תירוש: מה היא עושה, היא מצפצפת?

שי סופר: היא מצפצפת.

שי סופר: אנחנו נראה איך זה עובד.

שי סופר: יש לי כאן עוד איזשהו סרטון.

רונית תירוש: אולי זה לא נעים.

שי סופר: זה בצליל שהוא לא נעים.

רונית תירוש: אז זה לא רק מחיר.

רונית תירוש: זה גם לא נעים.

שי סופר: זה לא נעים, אבל זה חיוני.

רונית תירוש: השאלה אם אפשר לעשות משהו.

רונית תירוש: אפשר איזו צביטה אולי.

שי סופר: נראה איך זה עובד בפועל.

שי סופר: נניח שיש לנו רץ שרץ באמצע הכביש.

שי סופר: הרעש הוא רעש, שבהחלט מסב את תשומת הלב.

שי סופר: הוא נותן חיווי, שהוא חיווי שהוא גם ויזואלי וגם אודיו.

שי סופר: גם בנושא של אי שמירת מרחק אנחנו יכולים לראות את אותה המחשה.

שי סופר: נצפה בסרטון קצרצר.

שי סופר: זה באשר למערכות האלה.

שי סופר: דרך אגב, האירופים מדברים עכשיו על התקנה של מערכות כאלה במשאיות.

שי סופר: לדעתנו, הכנסת כמחוקק צריכה לבחון התקנה של מערכות כאלה.

רונית תירוש: האם אתה מדבר גם על הקופסה הירוקה וגם על מערכות הצלה?

שי סופר: כן.

שי סופר: אני חושב שזו חליפה שיכולה לתת מענה טוב.

רונית תירוש: צריך לדאוג לעלויות נמוכות יותר.

שי סופר: אני יכול לומר לך, שבמקרה של הקופסה הירוקה הצבא יצא עכשיו במכרז לרכבים חומים, והם הגיעו שם לסכום מאוד-מאוד נמוך – סכום של עשרות שקלים לשנה לשם התקנה של קופסה ירוקה.

שי סופר: גם נערך מחקר מאוד מקיף בצבא, על ידי הטכניון, שהראה היתכנות מאוד משמעותית של המערכת.

שי סופר: יש גם חוקרים שעשו את הבדיקה עבור נהגים צעירים, והגיעו למסקנות מרחיקות לכת.

רונית תירוש: שי, האם זה יהיה נכון להתקין אותן כחובה ברכבים של נהג חדש?

שי סופר: אני הייתי נצמד להצעת החוק שלך, ומתחיל ברכבים להסעת תלמידים.

שי סופר: זה בנפשנו.

שי סופר: הייתי מתחיל עם זה, ואחר כך ממשיך הלאה.

שי סופר: יכול להיות שאפשר גם לא לחייב בנוגע לנהגים חדשים, אלא ללכת לכיוון כלכלי של הנחות ביטוחיות משמעותיות.

שי סופר: סרט אחרון, ברשותך.

שי סופר: לא דיברנו על סימולאטורים.

שי סופר: אולי בפעם אחרת.

רונית תירוש: לא בפעם אחרת.

רונית תירוש: אנחנו צריכים להכניס את הכל בחמש דקות.

שי סופר: מערכת של וולוו, שאמורה להגן על הנוסעים – אותו שילוב של מערכת.

שי סופר: המערכת גם יודעת להיות אקטיבית - היא יודעת לבלום את הרכב.

שי סופר: אלה מערכות שכבר נמצאות בדגם S80 של וולוו.

שי סופר: זה נקרא "סיטי סייפטי".

שי סופר: אלה מערכות שאנחנו נראה אותן יותר ויותר בכלי רכב גם לא בתחום היוקרתי.

שי סופר: המערכת מצפצפת, ויש לנו גם את העניין של הבלימה האוטומטית.

שי סופר: כמה מילים על סימולאטורים.

שי סופר: בשבוע שעבר הייתי בכנס בגרמניה בנושא של סימולאטורים.

שי סופר: את הסימולאטורים שם רואים בראייה כלכלית.

שי סופר: המושג שמשתמשים בו בגרמניה הוא: אקו דרייבינג – נהיגה כלכלית, המתייחסת למגוון מאוד רחב של התנהגויות שמובילות בסופו של יום לנהיגה שהיא חסכונית יותר, לנהיגה שהיא הרבה יותר בטיחותית.

שי סופר: זאת אומרת, הם קושרים את הכל ביחד.

שי סופר: נהג בחברת משאיות, שיוצא לדרך ונוהג בצורה מתונה, חוסך דלק, מונע תאונות, חוסך בלאי מנוע, בלאי של צמיגים.

שי סופר: השיטה המיטבית, לדידם, להכשיר את הנהג, היא הכשרה באמצעות משאיות בצד המעשי, וגם באמצעות סימולאטורים.

שי סופר: האירופאים מדברים על שלוש אוכלוסיות שאמורות לעבור הכשרה בדמיינים – זאת המילה העברית – האוכלוסייה הראשונה היא נהגים צעירים.

שי סופר: שם 6 שיעורים מתוך 28 אמורים להיות על הדמיין.

שי סופר: האוכלוסייה השנייה היא של נהגים מקצועיים.

שי סופר: האוכלוסייה השלישית היא של נהגי חירום.

שי סופר: שם אפשר לתרגל מצבים, שהם באמת בעייתיים.

רונית תירוש: למה נהגים חדשים לא?

שי סופר: אמרתי: נהגים חדשים, נהגים צעירים, נהגים מקצועיים ונהגי חירום.

שי סופר: היתרון של הדמיין, מעבר לשאר הדברים, הוא הנושא של דימויי מצבי קיצון.

רונית תירוש: נכון.

רונית תירוש: לא רק קיצון.

רונית תירוש: למען הגילוי הנאות, אני חייבת לומר שאני נסעתי לאשדוד והתנסיתי בסימולאטור.

רונית תירוש: ביקשנו להזמין אותו לכנסת, ואני מקווה שאפשרו להכניס אותו ואפשר להתנסות בו.

קריאה: הוא נמצא פה.

רונית תירוש: מעולה.

רונית תירוש: היתרון שמצאתי בו הוא לא רק דימויי של מצבי קיצון, אלא העובדה שבשיעורים רגילים אני לא יכולה להכיל את כל האופציות השגרתיות ולא רק קיצוניות.

רונית תירוש: אם אני לומדת בקיץ, אין לי מצבי גשם, חורף והחלקה.

רונית תירוש: אם אני תלמידה ויוצא לי ללמוד רק בערב, אז אני לא מתנסה בשעות היום.

רונית תירוש: לחילופין, אני מתנסה רק ביום ולא בשעות הלילה.

רונית תירוש: יש שם את כל המגוון.

רונית תירוש: אני שואלת את עצמי, מדוע אי אפשר – לא לחייב – להמליץ ולקבל את זה, שמתוך מכסת השיעורים הבסיסית המחויבת איקס שעות יהיה על סימולאטור, וזה יוכר?

רונית תירוש: אני לא מחייבת, אבל תלמיד שירצה לעשות את זה, יוכל.

רונית תירוש: בנוסף, לוודא שעלות השיעור בסימולאטור תהיה כעלות שיעור נהיגה רגיל.

רונית תירוש: כך אני יודעת, שאני מתמרצת לעשות את זה ותהיה יותר התנסות עם מצבים שבנהיגה שגרתית אני לא איחשף להם.

שי סופר: אני בהחלט בעד.

שי סופר: אני חושב, שזה נכון.

רונית תירוש: אז אפשר.

רונית תירוש: אני שמחה על זה.

רונית תירוש: שי, נסתפק בזה.

רונית תירוש: אני מאוד מודה לך.

רונית תירוש: נתחיל עם ד"ר בייקר ולאחריו מר קדרון.

משה בקר: בצורה אנקדוטית, אני אביא שני אמצעים טכנולוגיים, שמבחינה בטיחותית אלה הם אמצעי תחבורה – במירכאות או בלי מירכאות - והידע שלנו לגביהם הוא בטיחות לגמרי.

משה בקר: בקצה האחד יש לנו את המכונית שנוסעת בלונה פארק.

משה בקר: יש לה את האבוב גומי ויש לה את המוט המקבל את החשמל.

משה בקר: כולם נוסעים שם, ילדים נוהגים, וכולם צוחקים ומבסוטים.

משה בקר: מבחינה בטיחותית, אנחנו אומרים: "זה לא כלי תחבורה, אבל בכל זאת אנחנו רואים שמי שבנה את המערכת הזו בנה אותה כך, שלמרות שמתנגשים ולמרות שקורים כל מיני דברים, טעויות וצחוקים, זו מערכת אחת".

משה בקר: בקצה השני אני לוקח את מטוס ג'מבו 747.

משה בקר: הוא טס 1,000 קילומטר לשעה – טיסת השיוט שלו.

משה בקר: אף אחד לא בא ואומר לטייס: "תשמע, אתה נוסע מהר ועוד מעט תהיה פה מצלמה שתצלם אותך כי אתה נוסע מהר מדיי".

משה בקר: זאת טכנולוגיה, שהתרבות האנושית והטכנולוגיה האנושית פתחו.

משה בקר: כולם יודעים שרמת הבטיחות בתעופה האזרחית היא יותר גבוהה מאשר בכלי הרכב.

משה בקר: כאשר יש לנו את המפתח הרחב הזה, אנחנו שואלים את עצמנו איך אנחנו מיישמים טכנולוגיה כדי להפחית את כמות התאונות וכמות ההרוגים.

משה בקר: דבר אחד צריך לזכור: אומרים לנו כל הזמן שהמעורבות של הגורם האנושי בתאונות דרכים היא 97%.

משה בקר: כאילו שה-3% הנותרים הם כל הדברים האחרים: טכנולוגיה, רכב וכבישים.

משה בקר: זאת טעות גסה מאוד.

משה בקר: יש ירידה בעשור האחרון – ואתה הראית נתונים, שחלקם עד שנת 2005 וחלקם עד שנת 2009.

משה בקר: בעשור האחרון מדברים על בעולם המערבי על ירידה בסדר גודל שנע בין 20% ל-70% בכמות ההרוגים.

משה בקר: אנחנו באותה תקופה בירידה של 30%.

רונית תירוש: איפה זה 70%?

רונית תירוש: מי מגיע ל-70%?

משה בקר: מדינות שהיתה להן רמה יחסית גבוהה של הרוגים, ויושמו בהן טכנולוגיות.

משה בקר: זה השפיע בחזקת השדה שאתה חורש בו וישר אתה קוצר.

רונית תירוש: זאת אומרת, דרום קוריאה זו המדינה הבאה שיכולה להיות.

משה בקר: לא מזמן היה כנס, והופיע מומחה שהייתי אורח שלו כמה פעמים: במרצדס בשטוטגרט.

משה בקר: הוא מייצג את מרצדס ועוסק בבטיחות של כליי רכב: ריסוקים ומבחנים.

משה בקר: הוא בא והראה, שעל בסיס כל הטכנולוגיות שהוצגו כרגע ניתן להפחית 50% מהתאונות.

משה בקר: כלומר, אם אתה מיישם את כל הדברים האלה, גם בהגנה אקטיבית וגם בהגנה פאסיבית, אתה יכול רק דרך נושא הרכב בלבד להביא לשיפור – ואני לא מדבר על טכנולוגיות חיצוניות, כמו שיפור התחבורה הציבורית, כמו מצלמות ואמצעים נוספים אחרים.

משה בקר: כלומר, הפוטנציאל של הוועדה שאת עומדת בראשה והיכולת לקבל החלטות כדי לקדם את העניין של נושאים טכנולוגיים, שישולבו בכל הנושא הזה של רכב ובטיחות, הוא גדול מאוד.

משה בקר: הבעיה היא, שכאשר אנחנו מדברים על סטנדרטים ועל כל מיני אמצעים, איפה הם באים לידי ביטוי?

משה בקר: ברכישת רכב חדש.

משה בקר: באלה שהם וול טו דו.

משה בקר: באלה שהם בבועה של גוש דן.

משה בקר: איפה יש לנו את מרבית התאונות הקטלניות?

משה בקר: בדרום בנגב, בצפון בגליל.

רונית תירוש: ובמגזר.

משה בקר: כמובן, במגזר הערבי הרבה מאוד.

משה בקר: אם אנחנו לוקחים שלושה מגזרים, שהם בקצב הגידול של כניסה לתקופת המינוע: הוצאת רישיונות נהיגה ורכישת רכב: המגזר הערבי הוא אחד מהם.

משה בקר: המגזר החרדי עד עכשיו נמנע קצת, אבל היום יותר ויותר תלמידי ישיבה מוציאים רישיונות נהיגה.

משה בקר: המגזר של הצעירים.

משה בקר: אלה שלושה מגזרים, שאם תשאלו מה הסיכוי שהם ירכשו רכב חדש, התשובה תהיה שהסיכוי נמוך מאוד.

משה בקר: הם רוכשים רכב שהוא בן 10 שנים, 15 שנים.

משה בקר: היום אפשר לרכוש רכב ישן בתת סטנדרט ב-20,000 שקלים, 15,000 שקלים.

רונית תירוש: ממש ביחס הפוך.

משה בקר: כלומר, כל הרכבים האלה, שמעורבים ביותר תאונות, לא יזכו מהיתרונות של הטכנולוגיה המתקדמת.

משה בקר: לכן, שני דברים צריכים לקרות כאן: האחד, לקיים מדיניות המעודדת את הגריטה של רכב ישן.

רונית תירוש: מה?

משה בקר: גריטה מלשון גרוטאה.

משה בקר: כלומר, לעשות מהרכב הישן גרוטאה.

רונית תירוש: שמעתי, חה"כ בן סימון?

רונית תירוש: תרשום את כל המילים: יומום, דמיין, גריטה.

דניאל בן-סימון: הייתי צריך להיות מוכן נפשית לכל המילים.

משה בקר: הזכרתי מדיניות של הורדת רכב ישן, כדי לעודד.

משה בקר: גם במיסוי.

רונית תירוש: אנחנו אומרים: "הדרת נשים", אז נגיד הדרת רכבי גרוטאה.

משה בקר: ראינו את ההתנגשות שהיתה כאן בין שני כלי רכב בהתחלה.

משה בקר: זה נכון.

משה בקר: זו האמת לאמיתה.

דניאל בן-סימון: האם יש מדיניות כזו היום, להוריד מכוניות ישנות?

רונית תירוש: היה על מקררים, אני יודעת.

שי סופר: היה ונגמר התקציב.

משה בקר: אני מדבר על רכב בטיחותי חדש.

משה בקר: זה צריך לבוא גם עם הקלה במיסוי.

משה בקר: אם אתה מביא את הרכב שלך ומוסר אותו לגריטה - - -

רונית תירוש: מה התמריץ?

שי סופר: 3,000 שקלים נתנו לרכב שקיים מעל 20 שנה.

דניאל בן-סימון: ונגמר התקציב.

שי סופר: נגמר התקציב.

דניאל בן-סימון: ונגמרה הגריטה.

רונית תירוש: כמה התקציב שהיה שם?

שי סופר: 20,000,000 שקלים.

שי סופר: אנחנו מאוד מעודדים גריטה.

משה בקר: אני יודע שלמדינות כמו צרפת וגרמניה יש מגרשי חנייה עצומים, ליד הנמלים, לשם בא אדם ומקבל כסף בערכים מינימאליים, ואז מעמיסים את המכוניות על אוניות ומעבירים אותן לעולם השלישי באפריקה ובאסיה.

משה בקר: מדובר בכלי רכב שנוסעים, בני 15-20 שנה.

משה בקר: כלומר, זה למי שירצה לראות איך עושים טרייד אין בעניין הזה מבחינה כלכלית.

משה בקר: חשוב מאוד להצעיר את הרכב.

משה בקר: הירידות הגדולות בעולם המערבי הן בגלל שני נושאים עיקריים - לא מצלמות המהירות, שזה אחד מהמרכיבים שתורם באופן חלקי – גם בצרפת וגם בארצות האחרות הבטיחות של כלי הרכב עם הסטנדרטים החדשים והחלפת רכב ישן ברכב חדש.

משה בקר: הנושא השני, הוא שירותי החירום של הצלת נפשות במקום התאונה.

משה בקר: כלומר, הגעה בהליקופטר או ברכב שיש לו טיפול נמרץ ויכול לייצב את הבן אדם.

משה בקר: במקום שימות בדרך עד חדר המיון, מייצבים אותו.

משה בקר: אלה שני המרכיבים.

משה בקר: כמובן ש-CT ו-MRI, אמצעים אחרים של בתי החולים הנותנים אבחון יותר מדויק, גם כן מצילים חיים.

משה בקר: אם היתה לנו ירידה גדולה, זו טכנולוגיה רפואית מצד אחד, וטכנולוגיה של בטיחות כלי רכב בצד השני.

משה בקר: כל העניין של האביזרים הם פוסט מרקט – אחרי שהרכב יצא מליין הייצור ואתה רוצה להתקין לו אביזרים שלא מותקנים מלכתחילה, כמו כריות אוויר, AWACS, מובילי או דברים אחרים.

משה בקר: צריך להביא לכך שיהיה עידוד להתקנה הזו – שחברות הביטוח יתנו הנחות.

משה בקר: אני חושב, שיש חברות ביטוח שנותנות הנחה רצינית בפרמיה.

משה בקר: צריך לבטל לגמרי כל מיסוי שהוא על כל אביזרי הבטיחות, כי זה מחזיר את עצמו.

משה בקר: דבר אחרון, אני רוצה להעיר לגבי העניין של מצלמות המהירות.

משה בקר: אני לא מזלזל בנושא המהירות.

משה בקר: מהירות מעלה את הסיכון לתאונה.

משה בקר: מהירות מחמירה בצורה רצינית את התאונה.

משה בקר: בגרמניה יש מהירות בלתי מוגבלת בדרכים המהירות.

משה בקר: מול צרפת יש לה 130-140 קמ"ש.

משה בקר: רמת ההרוגים בתאונות בגרמניה היא יותר נמוכה מאשר בצרפת.

משה בקר: לידיעתכם.

משה בקר: דרך אגב, גם ביפן יש רמה נמוכה.

משה בקר: השאלה היא, האם זה נובע מכך שאלה מדינות טכנולוגיות יותר מתקדמות.

רונית תירוש: גם תרבות, חינוך.

משה בקר: כמובן, תרבות.

משה בקר: בלי שום ספק.

דניאל בן-סימון: מה התשובה?

משה בקר: אם מדברים על מצלמות – נניח 300 מצלמות - אני הייתי עושה את הסדר הבא: 150 מצלמות על רמזורים, 50-100 ליד מעברי חצייה לבקרה על מעבר הולך רגל עם רמזור, שלוחץ על לחצן ועובר.

משה בקר: לצלם נהג שלא נותן זכות קדימה להולכי רגל.

משה בקר: יש לנו בעיה קשה עם הולכי הרגל.

משה בקר: את ה-50 המצלמות הנותרות יש לשים במקודים בעייתיים, ושם זה רלוונטי לנושא המהירות.

משה בקר: בזמנו עשיתי השוואה בין כביש מס' 4, בין צומת גהה לבין צומת חדרה.

משה בקר: לאורכו של כביש מס' 4 יש מצלמות, שחלקן פעילות וחלקן לא.

משה בקר: בכביש מס' 2 רק עכשיו התקינו בכמה מקומות מצלמות.

משה בקר: כביש מס' 2 הוא מהרצלייה לחיפה.

משה בקר: רמת התאונות בכביש מס' 4 היא ב-40% יותר גבוהה, למרות המצלמות שישנן שם.

משה בקר: שוב, אני לא מזלזל בעניין, אבל לפעמים אנחנו מעתיקים.

משה בקר: אצל הצרפתים אחת הבעיות הגדולות היא הנסיעות הארוכות במהירות גבוהה.

משה בקר: כאשר הם נוסעים לחופשה מפריס לניס, לדוגמא.

משה בקר: כאשר שם אתה שם מצלמות לאורך כל הדרך ואתה מבליט את זה על ידי שלט, לפעמים מהבהב, והמצלמה פונה אליך ולא מצלמת אותך מאחור אחרי שעברת אותה – המטרה היא לומר: "אני כאן לפניך, תוריד מהירות" - שם היתה יכולה להיות השפעה חיובית.

משה בקר: האנגלים ניסו את זה, וחזרו בהם.

משה בקר: היתה להם בעיה עם העניין.

משה בקר: הייתי אומר, ש-50 מהן נשים למען הנושא של המהירות, אבל בואו נבדוק היטב אם זה לפני סיבוב עקומה שבה התהפכו בגלל מהירות יתר, או אם זה באזורים קרובים לצומת מסוכן.

משה בקר: לא המעבר באור אדום, אלא זה שהוא מגיע במהירות גדולה.

משה בקר: אפילו שהוא לא רוצה להיכנס באור אדום, הוא לא מספיק לעצור.

משה בקר: כלומר, להיות מאוד סלקטיבי, ולא להעתיק בצורה עיוורת ממה שקורה בארצות אחרות.

משה בקר: להתאים את זה לתנאים של הארץ.

רונית תירוש: תודה רבה.

רונית תירוש: זה היה מרתק, ולקחתי מכאן כמה רעיונות לחקיקה.

רונית תירוש: מר קדרון, בבקשה.

רונית תירוש: דן קדרון מוסקוביץ שירתי 34 שנים בצה"ל.

רונית תירוש: השתחררתי לפני שנה וחצי.

רונית תירוש: 28 שנה הייתי במרכז הובלה.

רונית תירוש: הייתי חונך בכיר, מ"מ הכשרות, הייתי בחוליות הפיקוח של מרכז הובלה ובמדור ההכשרות.

דניאל בן-סימון: אתה כשיר לדבר על הנושא הזה.

דניאל בן-סימון: דן קדרון מוסקוביץ אני מודה לך, חה"כ בן סימון.

דניאל בן-סימון: תודה רבה ליו"ר ולכל הנוכחים.

דניאל בן-סימון: בשירות שלי הייתי גם בגדודים, והקדשתי את כל מה שעשיתי לנושא תאונות הדרכים.

דניאל בן-סימון: כולם דיברו פה על טכנולוגיה ורכבים חדשים, אבל לא הזכירו את הדבר הכי חשוב – הבן אדם, הנהג עצמו.

דניאל בן-סימון: הוא זה שקובע מה קורה.

דניאל בן-סימון: אני חושב, שצריך לקחת את שיטת הכשרת הנהגים בצבא לאזרחות.

דניאל בן-סימון: אצלנו נהגים צעירים לומדים קורס, ואחרי שהם גומרים הם עוברים למחלקת ההכשרות.

דניאל בן-סימון: שם מסבירים להם על הרכב מאל"ף ועד ת"ו.

דניאל בן-סימון: שבוע שלם הוא לומד על הרכב: איך לטפל ברכב, איך לבדוק מים ושמן.

דניאל בן-סימון: אחרי זה הוא נוסע עם חונך בכיר 50 שעות נהיגה.

דניאל בן-סימון: עושים גם נהיגת לילה.

דניאל בן-סימון: את נהיגת הלילה הוא עושה עם משאית ומנוע של מרכבה עליו.

דניאל בן-סימון: יוצאים משוהם, דרך הגבעה הצרפתית, כל כביש 90, קצרין ורמת הגולן.

דניאל בן-סימון: ברמת הגולן נותנים 35 דקות מנוחה, וחוזרים מהצד השני דרך מחניים, ראש פינה.

דניאל בן-סימון: אין דבר כזה שהוא לא יודע.

דניאל בן-סימון: מסבירים.

דניאל בן-סימון: אני דואג, שכל חונך ידגים.

דניאל בן-סימון: הרבה תאונות קורות בגלל שאנשים יורדים לשוליים ולא יודעים איך לעלות חזרה.

דניאל בן-סימון: כאשר אתה יורד לשוליים, זה טוב ויפה.

דניאל בן-סימון: כאשר אתה מנסה לעלות, הרכב לא עולה ובן אדם לוקח בכוונה את ההגה, הצמיג נתפס בדופן והרכב נזרק לצד שמאל.

דניאל בן-סימון: את כל הדברים האלה אנחנו עושים.

דניאל בן-סימון: אני אומר לנהג: "יש עכשיו מישהו עוקף בפס לבן מולך.

דניאל בן-סימון: בוא תמנע תאונה.

דניאל בן-סימון: מה אתה עושה?

דניאל בן-סימון: " אנחנו מתרגלים.

דניאל בן-סימון: אצלנו ברכבים יש שני מכשירים: קופסה ירוקה, וברכבים של לימוד הנהיגה יש גם קרלוג.

דניאל בן-סימון: המג"ד רואה הכל מוסרט.

דניאל בן-סימון: הצבא הוריד את אחוז התאונות ב-60%.

דניאל בן-סימון: כולנו חיים באותה מדינה, כבוד היו"ר.

רונית תירוש: הרעיון יפה, אבל לא מדובר באותם היקפים של נהגים חדשים באזרחות לעומת נהגים בצבא.

רונית תירוש: דן קדרון מוסקוביץ כבוד היו"ר, צריך לשנות.

רונית תירוש: אתה מדבר על חונך.

רונית תירוש: הגורם האנושי פה הוא מאוד דומיננטי.

רונית תירוש: דן קדרון מוסקוביץ קרוב משפחה שלי קיבל רישיון.

רונית תירוש: יצאתי איתו לנהיגה, והבן אדם פשוט לא מבין כלום.

רונית תירוש: אתה צודק.

רונית תירוש: יש הרי חקיקה שאומרת, שאתה חייב מלווה.

רונית תירוש: אבל יש כאלה שאין להם מלווה, הם עוברים את החודשים הללו בכלל בלי לנהוג, וזה עוד יותר גרוע.

רונית תירוש: דן קדרון מוסקוביץ אני אמרתי לבחור הצעיר הזה: "עכשיו נהג עוקף מולך בפס לבן.

רונית תירוש: מה אתה עושה?

רונית תירוש: איך אתה מונע תאונה חזיתית?

רונית תירוש: " לנהגים שלי יום העבודה היה מתחיל בשעה 09:00 בבוקר.

רונית תירוש: המשימה הראשונה לכל הנהגים – והייתי אחראי על 50-100 נהגים – היתה שיחת בטיחות נהיגה.

רונית תירוש: כל אחד על נקודות התורפה שלו.

רונית תירוש: בנוסף, צריך שהתמרורים החשובים – ואני לוקח את התמרורים שהם הכי בעייתיים: תמרור עצור, תמרור תן זכות קדימה - יהיו מוארים, כמו באירופה.

רונית תירוש: באירופה התמרור הוא מואר.

רונית תירוש: רואים את התמרור מואר.

רונית תירוש: אני שאלתי נהג מונית בשעה 02:00 בלילה: "למה לא עצרת בעצור?", הוא אמר לי: "לא ראיתי את התמרור".

רונית תירוש: לפני מעבר חצייה, שהשפה של המדרכה תהיה צבועה בצבע זוהר.

רונית תירוש: תודה רבה לך.

רונית תירוש: תודה על העצות הנבונות.

דניאל בן-סימון: אני רוצה לנצל את הנוכחות של המומחים, ד"ר סופר וד"ר בייקר, ולדבר על נתון מבהיל, במסגרת הנתונים שמתפרסמים מדי שנה על כמות התאונות הקטלניות.

דניאל בן-סימון: שיעור הקורבנות במגזר הערבי הוא יותר גדול משיעורם באוכלוסייה.

דניאל בן-סימון: אף פעם לא הבנתי האם זה באמת קשור לנהיגה או לתשתיות שלהם.

דניאל בן-סימון: זה חורג גם מהטעם הטוב.

דניאל בן-סימון: השאלה היא, האם יש הסבר שכל שנה זה אותו סיפור: אצל היהודים זה יחסית משקף, ואצל הערבים זה יותר מאשר שיעורם באוכלוסייה.

משה בקר: זה חוזר על עצמו כל שנה.

משה בקר: זה קשור לשלושה מרכיבים הקשורים בציבור הערבי.

משה בקר: אנחנו דנו בזה בוועדת החקירה הפרלמנטארית של הכנסת.

משה בקר: שלושת המרכיבים הם: ההתייחסות שלהם, מבחינה חינוכית, לחוק: רמת הציות ותרבות הנהיגה היא ירודה.

משה בקר: רמת העבריינות היא יותר גדולה בקרב הציבור הזה, גם בגלל שהמשטרה לא מסתובבת הרבה ביישובים שלהם.

משה בקר: שתיים – התשתיות מאוד גרועות ביישובים שלהם, וגם ביישובים שמובילים אליהם.

משה בקר: תמיד יש כביש חד מסלולי בנגב איפה שהפזורה הבדואית.

משה בקר: בגליל, ליד היישובים הערביים גם כן יש כבישים חד מסלוליים.

רונית תירוש: אז זה תשתיות.

משה בקר: כאשר יש סטייה מנתיב לנתיב, התאונות הן קטלניות.

משה בקר: המרכיב השלישי, שדיברתי עליו, הוא הנושא של הרכב.

משה בקר: הם מחליפים לקראת הטסט צמיגים, ועושים כל מיני דברים כאלה.

משה בקר: היתה נקודה אחת שאנחנו העלינו אותה, שהיא מאוד קריטית וטראגית.

משה בקר: אם מסתכלים על קטלניות של ילדים עד גיל 4, רואים שהילדים נהרגים בחצר שלהם על ידי האבא, הדוד או קרוב משפחה.

משה בקר: המשאית חונה שם, והנהג עושה רברס מבלי להסתכל.

משה בקר: מדי שנה יש 8-10 ילדים ערבים הרוגים.

משה בקר: בזמנו הצענו ואמרנו: משאית או רכב גדול אחר לא נכנס לכפר.

משה בקר: יש חניון בגישה לכפר, והוא לא יחנה ליד הבית.

משה בקר: זו אחת הבעיות הגדולות בסוג מסוים של תאונות, גם במגזר הערבי.

רונית תירוש: אנחנו עוברים לרפ"ק יגאל לייבוביץ, קצין אכיפה אלקטרונית מאגף התנועה במשטרת ישראל.

יגאל לייבוביץ: אני שייך לפרויקט א3' באגף התנועה.

רונית תירוש: פרויקט א3' זה המצלמות.

יגאל לייבוביץ: אכיפה אלקטרונית אוטומטית זה א3'.

יגאל לייבוביץ: לגבי פריסה – אנחנו פורסים את המצלמות בקטעי כבישים, על פי תאונות, נשואה, נפגעים מרובים.

יגאל לייבוביץ: שם אנחנו מציבים את המצלמות.

יגאל לייבוביץ: עד היום מצלמות המהירות היו בצבע אפור, ומצלמות הרמזור היו בצבע כתום.

יגאל לייבוביץ: בפרויקט התקבלה החלטה שכל המצלמות תהיינה בצבע כתום.

יגאל לייבוביץ: הן תהיינה נראות לעין.

יגאל לייבוביץ: בכניסה לקטעים – גם היום – יהיה שילוט מתאים לגבי אכיפה מוגברת במקום.

יגאל לייבוביץ: ד"ר בייקר דיבר על הצבת מצלמות במעברי חצייה, אי מתן זכות קדימה.

יגאל לייבוביץ: אנחנו נמצאים עכשיו ב-RFI, RFB- חיפוש מערכת, שתתעד עבירות מסוג זה.

רונית תירוש: זה בנוסף ל-300 מצלמות.

יגאל לייבוביץ: זה בנוסף ל-300 המצלמות.

רונית תירוש: תודה רבה.

רונית תירוש: נעבור ליצחק ליטמן, מנכ"ל מוביליי – טכנולוגיית ראייה.

רונית תירוש: זה הAWACS?

יצחק ליטמן: AWACS היתה המשווקת שלנו, ובשלב מסוים המערכת נקראה בארץ AWACS.

מורן סיטין: AWACS משווקת מערכת אחרת על בסיס של טכנולוגיית רדאר.

מורן סיטין: מוביליי משווקת את אותה טכנולוגיה על בסיס מצלמה.

יצחק ליטמן: למעשה, מוביליי – וזה אחד מהנתונים שלא עלו כאן – היא חברה ישראלית, ואנחנו עובדים היום עם 85% מיצרניות הרכב בעולם בהטמעת טכנולוגיות כאלה.

יצחק ליטמן: בדוגמא של הוולוו עם העצירה האוטומטית, ראינו טכנולוגיה שלנו.

יצחק ליטמן: דובר פה על מספר גורמים לתאונות דרכים: האחד זו התשתית, השני זה הרכב והשלישי זה הבן אדם.

יצחק ליטמן: ראינו ירידה משמעותית בתאונות הדרכים, גם בארץ וגם בחו"ל.

יצחק ליטמן: יותר נכון, בכמות הנפגעים בתאונות הדרכים משנות ה-70 ועד היום.

יצחק ליטמן: זה נבע ממכוניות הרבה יותר טובות וגם מתשתית, אבל כמו שאמרו כאן קודם: בגורם האנושי עדיין לא נגענו.

יצחק ליטמן: למעשה, טכנולוגיות עזר לנהג – כמו שהן נקראות – המבוססות על ראייה מלאכותית, ראדארים או לייזרים.

יצחק ליטמן: ההנחה היום היא שהנהג היום אחראי לרוב התאונות.

יצחק ליטמן: סטטיסטיקות מראות ש-93% מתאונות הדרכים נגרמות בגלל הנהג.

יצחק ליטמן: מתוכן 80% מהתאונות נגרמות כתוצאה מחוסר תשומת לב במשך 3 שניות לפני התאונה.

יצחק ליטמן: היום אי אפשר לגזור גזירה שהציבור לא יכול לעמוד בה, ולהגיד: אל תיסעו.

יצחק ליטמן: אפשר לעשות את זה במצב של תחבורה ציבורית טובה.

יצחק ליטמן: מצב של מערכות עזר לנהג - עין מלאכותית היא טכנולוגיה נוספת שנוספת לאוטו ויכולה לתת לנהג התראה לפני תאונה.

יצחק ליטמן: דיברת קודם על הצפצופים.

יצחק ליטמן: רציתי להגיד, שצפצופים לא נשמע סקסי.

יצחק ליטמן: זה כאילו מטריד את הנהג.

יצחק ליטמן: הנתונים שיש לנו היום, שהם נתונים הבנויים על מיליארדים של קילומטרים ומיילים של נוסעים עם המערכות האלה בעולם, מראים על ירידה של בין 25%-35% מהתאונות.

יצחק ליטמן: אלה נתונים דרמטיים.

יצחק ליטמן: אגב, אנחנו בחברה נגד חקיקה המחייבת אנשים לשים את המערכת באוטו, כי אז זה נתפס כאיזשהו עונש.

יצחק ליטמן: צריך להיות משהו שיעודד את זה.

רונית תירוש: זו השאלה שלי.

רונית תירוש: האם באתם בדברים עם חברות הביטוח למתן הנחות?

יצחק ליטמן: בוודאי.

יצחק ליטמן: חברת כלל נותנת 25% הנחה למי שיש לו את המערכת באוטו.

יצחק ליטמן: יש גם בחברת הפניקס הנחות.

יצחק ליטמן: אני יודע, ש AWACS עובדים דרכם.

יצחק ליטמן: יש בחברת שומרה 20% הנחה.

רונית תירוש: איפה זה מפורסם?

רונית תירוש: למה לא משווקים את זה?

יצחק ליטמן: אנחנו דווקא פרסמנו.

מורן סיטין: זה מפורסם דרך השוק.

מורן סיטין: השוק מכיר את ההנחות האלה.

מורן סיטין: אילו היה עידוד כספי מצד המדינה - -

רונית תירוש: זה לא יהיה, כנראה.

מורן סיטין: ביחד עם עידוד מחברות הביטוח, שמאפשר הנחה - - -

קריאה: אבל אי אפשר להפיל את הכל על החברות.

מורן סיטין: לא על החברות ולא על הציבור.

מורן סיטין: אם היה איזשהו שילוב וגם אחוז החדירה היה רחב יותר, אז באופן טבעי גם היצרנים והמפתחים היו מורידים את המחירים.

רונית תירוש: מה עם העלויות?

יצחק ליטמן: היום העלות של המערכת לנהג, כולל מע"מ וכולל התקנה באוטו, היא 2,300 שקלים.

יצחק ליטמן: זו עלות של מערכת.

רונית תירוש: חד פעמי.

יצחק ליטמן: חד פעמי.

קריאה: באפטר מרקט.

יצחק ליטמן: טוב שאמרו את המילה אפטר מרקט.

קריאה: התקנה מאוחרת.

קריאה: לא התקנה של מרצדס בתוך המכונית.

יצחק ליטמן: אחרי קבלת הרכב.

יצחק ליטמן: זאת אומרת, היום אנחנו נותנים שני סוגים של פתרונות.

יצחק ליטמן: את קונה וולוו S 60 חדשה, כי מן הסתם זה מתחיל לחלחל לדגמים האחרונים .

רונית תירוש: בסדר, זו החברה עצמה התקינה.

יצחק ליטמן: לחלופין, אם יש לך פיאט פונטו מודל 98 את יכולה גם כן להתקין.

רונית תירוש: האם אי אפשר בחקיקה או בהחלטה של משרד התחבורה, להציע שיהיה כך בכל הרכבים משנת 2013, כמו שבצרפת החליטו על העניין.

יצחק ליטמן: של ה-ESC.

רונית תירוש: לא.

רונית תירוש: דיברתי על המכוניות החשמליות, הלא מזהמות, היברידיות.

רונית תירוש: נדמה לי, שהיתה החלטה באחת המדינות שמשנה מסוימת יהיה משהו שקצת יצמצם את זיהום האוויר.

רונית תירוש: האם אי אפשר לקבל החלטה?

רונית תירוש: האם אני לא יכולה לכפות על חברות וולוו, BMW, מרצדס, רנו ופז'ו, שמשנה מסוימת יתקינו את המערכת כחלק אינטגראלי של המכונית?

יצחק ליטמן: אני יושב פה, מקשיב לדיון ומבין שהכוחות הכלכליים שידחפו את השוק יהיו הרבה יותר מהירים מהכוחות של המחוקקים או של גורמים אחרים.

יצחק ליטמן: וולוו ומרצדס – כולם בפנים.

יצחק ליטמן: הבעיה היא לא בוולוו ומרצדס, אלא ביונדאי, מזדה ובחברות אחרות, שגם הן בפנים.

יצחק ליטמן: אם נהיה מספיק סבלניים, אנו מעריכים שתוך 10 שנים לא יהיה רכב שירד מפס ייצור בלי זה.

שוקי שדה: בפנים בילד אין, או בפנים כלאחר מכן.

יצחק ליטמן: בילד אין.

יצחק ליטמן: כאשר אני אומר שהם בפנים, זה אומר שמיונדאי יתחילו רכבים שהמערכות בילד אין.

שוקי שדה: אתה מדבר על רכבים פרייבטים?

יצחק ליטמן: אני יורד מרמת הפרימיום של הוולוו והמרצדס, ואני מדבר על רמת האדם הממוצע בישראל שהולך לקנות רכב מזדה 3.

שוקי שדה: אתה מדבר על רכב הנוסעים הקטן.

יצחק ליטמן: על הרכב הרגיל.

שוקי שדה: רכב נוסעים רגיל.

רונית תירוש: כל הרכבים, כנראה, יכללו זאת תוך 10 שנים.

רונית תירוש: הבעיה היא עם אלה שכבר בשוק.

שוקי שדה: תיכף אני אומר את דבריי.

שוקי שדה: גם עם זה יש בעיה מאוד רצינית.

רונית תירוש: מר ליטמן, לסיכום.

יצחק ליטמן: לסיכום, אנחנו רוצים להדגיש את הנושא של מערכות אקטיביות למניעת תאונות.

יצחק ליטמן: מדברים פה על הרבה דברים, אבל הקופסה הירוקה היא טכנולוגיה של שנות ה-90.

יצחק ליטמן: השוק מתקדם.

יצחק ליטמן: העולם מתקדם.

יצחק ליטמן: אנחנו תומכים בעידוד ותמיכה - גם אם לא בחקיקה שבאה ואומרת שהמדינה תיתן כסף, כי זה לא ריאלי ומחייב, ומצד שני גזירה שהציבור לא יעמוד בה - מהלכים שמעודדים את הציבור, שמושכים את תשומת הלב שלו ויוצרים מודעות.

יצחק ליטמן: כמו שאת שאלת:

יצחק ליטמן: למה לא יודעים מזה?

רונית תירוש: אבל זה אתם.

יצחק ליטמן: את זה אנחנו נעשה.

רונית תירוש: אם יש משהו שאתה חושב שאנחנו יכולים לעשות שלא בחקיקה, אני אשמח לשמוע.

רונית תירוש: תודה רבה.

רונית תירוש: באופן כמעט טבעי, אנחנו נאפשר למורן סיטין, מנכ"ל חברת AWACS, לדבר.

מורן סיטין: אני חושבת, שליטמן מיצה את הדיון.

רונית תירוש: אין כמו נשים, מתמצתות.

רונית תירוש: שוקי שדה, מנכ"ל ארגון חברות ההסעה בישראל.

שוקי שדה: אני ביקשתי לומר מספר דברים, מאחר וקיימת בעיה חמורה מאוד בעניין של תשלומים, הן השוטפים והן במערכת הרכבה בעניין של כל המערכות.

שוקי שדה: אין יותר מאיתנו שרוצים שההסעה תהיה בטוחה, בטוחה ביותר והכי בטוחה שיכולה להיות.

שוקי שדה: עם זאת, לא יכול להיות שכל הזמן מלבישים עלינו מערכות שונות, אנחנו משלמים אותן, באים אחריהן וזה מגיע לאין סוף.

רונית תירוש: יש לי מראות צד גם.

שוקי שדה: את זוכרת מהדיון הקודם.

רונית תירוש: אני הולכת להמשיך בחקיקה.

שוקי שדה: אנחנו נמשיך לומר את דברינו בעניין.

שוקי שדה: בכל מקרה, הדברים נמשכים.

שוקי שדה: אני ישבתי בדיון מסודר עם מנכ"ל הרשות לבטיחות, ודיברנו על המערכות האלה.

שוקי שדה: באנו ואמרנו, שצריך למצוא פתרון כספי כדי לסייע ולעזור דרך ביטוח, לא ביטוח, אם לא אם.

שוקי שדה: זה לא רק מה שאמר פה מנכ"ל מוביליי על נושא של ההרכבה החד פעמית.

שוקי שדה: יש לזה השלכות לתשלום חודשי גם.

שוקי שדה: לא מדובר בהרכבה חד פעמית.

יצחק ליטמן: זה לא נכון.

יצחק ליטמן: ב-2,300 שקלים סגרת את העניין.

רונית תירוש: בהנחה שאין לזה עלות, האם המיסוי הוא גבוה?

יצחק ליטמן: 6%.

שוקי שדה: אני יודע שישנן מערכות, שכן יש תשלום חודשי בגינן.

שוקי שדה: יש לנו חברות עם 300-400 אוטובוסים, ומדובר בהון עתק.

שוקי שדה: מי כמוני יודע היום, שהמצב במערך ההיסעים במדינה הוא בעייתי.

רונית תירוש: הטיעון הוא נכון, אבל יחד עם זאת התועלת היא גדולה.

שוקי שדה: אבל כאשר את הולכת לעשות חקיקה בכיוון הזה - - -

רונית תירוש: אנחנו נקשיב.

שוקי שדה: בדיוק.

שוקי שדה: צריך לעשות איזושהי חשיבה כוללנית.

שוקי שדה: אי אפשר לחשוב רק על הכיוון של הדבר הזה, אלא כיוון משלים.

שוקי שדה: צריך לראות איך לשלם את הדברים בצורה הנכונה, אחרת הדבר הזה ילך לאיבוד – וחבל.

רונית תירוש: אני מסכימה איתך, אבל כל בוקר אנחנו מתעוררים לטכנולוגיה חדשה.

שוקי שדה: בגלל שאת העלית את זה, אני העליתי את זה.

שוקי שדה: אחרת לא הייתי אומר.

רונית תירוש: מאה אחוז.

רונית תירוש: אנחנו עוד נדבר.

רונית תירוש: אני מבקשת לשמוע את אמיר זיו-אב, המדען הראשי של משרד התחבורה.

אמיר זיו-אב: אני מסכים לכל המסרים של שי בתחום הטכנולוגי.

אמיר זיו-אב: אני מזדהה איתם לגמרי.

אמיר זיו-אב: יש באמת ירידה משמעותית ועלייה בבטיחות, הודות לתהליכים שהם לא רק ממוקדי בטיחות, כמו מהפיכה שנעשית בתשתיות, כמו מאמצים שמתקיימים בתחום העברה לתחבורה ציבורית.

אמיר זיו-אב: כל אלה כמובן יתנו מגמות חיוביות.

אמיר זיו-אב: מצד שני, גם 350 הרוגים זה הרבה, וגם 5 הרוגים זה הרבה.

אמיר זיו-אב: אני רוצה לדבר על תחום שלא כל כך הוזכר, אבל אני חושב שעשרות אחוזים מהנפגעים הם שם.

אמיר זיו-אב: הייתי אומר שזה יותר הנדסה מאשר טכנולוגיה.

אמיר זיו-אב: למשל, הובלת מטענים.

אמיר זיו-אב: כל הנושא של קשירת מטענים – משאיות בעיקר - זו הפקרות.

אמיר זיו-אב: זה גם מגביר את הסיכוי לתאונות, וגם מגביר את החומרה של התאונות.

אמיר זיו-אב: זה נושא שצריך לעשות בו הרבה סדר.

אמיר זיו-אב: נושא אחר – יש ריהוט רחוב שהוא מלכודת – ואני לא אתחיל להלאות בדוגמאות.

אמיר זיו-אב: אנשים נתפסים ונופלים ישר לתוך הכביש.

אמיר זיו-אב: לדוגמא, לאורך שדרות נורדאו בתל-אביב.

רונית תירוש: לא הבנתי.

רונית תירוש: מה הבעיה שם?

אמיר זיו-אב: יש שם, למשל, צינור בגובה של 10 ס"מ מהכביש ולא רואים אותו בלילה.

רונית תירוש: אבל אלה דברים שהם לפתחכם.

רונית תירוש: זה לא בחקיקה.

אמיר זיו-אב: אבל אם אוספים את כל ריהוט הרחוב הזה, את כל המלכודות, יש שם איזה 100 הרוגים בשנה.

אמיר זיו-אב: אם לוקחים את מסלולי האופניים החדשים שעיריית תל-אביב עשתה ברחוב משה דיין ורחוב המסגר - - -

רונית תירוש: זה מזעזע.

אמיר זיו-אב: זה נורא.

אמיר זיו-אב: זה מזעזע.

רונית תירוש: אם תפתח דלת, תעיף אותו.

אמיר זיו-אב: נכון.

אמיר זיו-אב: זו גיליוטינה לרוכבי אופניים.

רונית תירוש: אני מסכימה.

רונית תירוש: זו ממש גיליוטינה לרוכבי אופניים.

אמיר זיו-אב: אם ניקח את נושא השקיית הצמחים – לפעמים משקים את הגינה, וחצי מהכביש רטוב וחצי מהכביש יבש.

אמיר זיו-אב: זה הרי גורם לתאונות.

אמיר זיו-אב: אם לוקחים הרבה מאוד צמתים מסוכנים, כמו ליד הבית שלך, שהפכו לכיכר.

אמיר זיו-אב: הרי הפכו זאת לכיכר רק אחרי שנהרגו שני רוכבי אופנוע בין גבעת הברושים לזה.

אמיר זיו-אב: אופנסיבה יתר לכיכרות.

אמיר זיו-אב: באותו אזור לפני כמה חודשים עשו רמזור חדש.

אמיר זיו-אב: למה לא כיכר?

אמיר זיו-אב: יש את הנושא של מהירויות בהרים.

אמיר זיו-אב: בקריית אונו, למשל, רשום על הכבישים: 50 קמ"ש.

אמיר זיו-אב: אני מבין מה זה.

אמיר זיו-אב: לא לעבור 50 קמ"ש.

רונית תירוש: אבל יש את השעון הזה בקירון - אם אנחנו כבר שכנים.

רונית תירוש: אני לא ידעתי, אבל נמשיך לדבר בסופר - השעון שמצביע על כך שאתה נוסע במהירות 60 קמ"ש או 30 קמ"ש.

אמיר זיו-אב: זה מצוין, אבל לנסוע 50 קמ"ש בעיר או אפילו 30 קמ"ש, הרי דורסים את הבן אדם שהוא מעבר למכונית החמישית החונה.

אמיר זיו-אב: הילד שפורץ בין שתי מכוניות חונות, ממכונית חמישית ב-50 קמ"ש הורגים אותו.

אמיר זיו-אב: יש את הנושא של מלכודות בצידי הדרכים לא מעט.

אמיר זיו-אב: בתאונה של הנזירות היה משהו מן הסוג הזה.

אמיר זיו-אב: בנוסף, יש את הנושא של אי אכיפת מתקנים מסוכנים.

אמיר זיו-אב: דיברנו על כל החזיתות של כלי רכב, המקטינות את הסיכוי להרוג אנשים.

אמיר זיו-אב: מסתובבות הרבה מכוניות – והמשטרה לא אוכפת זאת – עם מגני חזירים.

אמיר זיו-אב: הרי הדברים האלה הורגים.

רונית תירוש: קודם כל, אני רוצה לברך אותך על תפקידך החדש.

רונית תירוש: נכנסת לאחרונה לתפקידך כמדען המשרד, ואני מברכת אותך בשם הוועדה.

רונית תירוש: בהחלט אשמח להיפגש, ולראות, בחשיבה אופרטיבית, אם יש משהו שאנחנו בבית המחוקקים יכולים לסייע בו.

אמיר זיו-אב: ישנו נושא אחרון – ואני מביע אותו כדעה אישית.

אמיר זיו-אב: אני לא מייצג אף אחד, אבל אני לילדים שלי לא מרשה לנסוע על אופנועים.

אמיר זיו-אב: אני עזבתי חברה עם 80 אנשים.

אמיר זיו-אב: לעובדים שלי בחברה אני לא מרשה לנסוע על אופנועים.

אמיר זיו-אב: נוסע על אופנוע לא יהיה בזיו-אב הנדסה שלי.

אמיר זיו-אב: מסר כזה לא ניתן על ידי הממסד.

אמיר זיו-אב: יש המון הורים שמרשים זאת לילדים, כי הם לא יודעים עד כמה זה מסוכן.

רונית תירוש: זה ניתן, על ידי כך שהביטוח שם הוא מאוד גבוהה.

אמיר זיו-אב: לא כולם מבינים את המשמעות.

רונית תירוש: אמירתך נשמעה.

רונית תירוש: תודה רבה.

רונית תירוש: אני עוברת לאילן גרודסקי, מנהל תחום טכנולוגיות לבטיחות בעמותת "אור ירוק".

אילן גרודסקי: תודה רבה, גברתי היו"ר.

אילן גרודסקי: אני ביקשתי את רשות הדיבור, בכדי לברך אותך על יוזמת החקיקה שלך בנושא קופסה ירוקה להיסעי תלמידים, מתוך כוונה להביא את עולם היסעי התלמידים, מגיל גן חובה ועד סוף התיכון, למציאות בטוחה יותר.

אילן גרודסקי: אני מאוד מקווה, שהדיון החשוב שכינסתם כאן יקדם גם את נושא השלמת התקן וגם את תהליך החקיקה הזה.

אילן גרודסקי: עם ישראל מחכה לו כבר הרבה זמן.

רונית תירוש: שמענו שיש תקינה, ואנחנו נקדם את זה.

רונית תירוש: עכשיו שמעתי מהרשות הלאומית.

אילן גרודסקי: אני לא רוצה להשבית את השמחה, אבל התקינה לא מטפלת ברכב כבד, ועמיתיי ברשות הלאומית נאבקים בכדי למצוא עוד כמה שקלים כדי להשלים את התקינה הזו.

אילן גרודסקי: אני סמוך ובטוח, שבעקבות הדיון שלנו פה היום, הם גם יצליחו לעשות את זה.

אילן גרודסקי: בנושא יוזמות חקיקה – אני אדבר בכותרות בלבד, ברשותכם.

אילן גרודסקי: כוכבי בטיחות – הוצג פה הסרט המדהים הזה על ידי שי סופר.

אילן גרודסקי: ד"ר סופר דיבר על השינוי.

אילן גרודסקי: סוגיית כניסת כלי רכב, שעברו מבחני ריסוק – וזה לא משנה מאיזה עולם כוכבי הריסוק – צריכה להיות מוחלטת.

אילן גרודסקי: כלומר, שלא ייובא לישראל רכב שלא עבר מבחני ריסוק.

אילן גרודסקי: על פי נתוני 2009 – אני לא הצלחתי להשיג נתונים עדכניים יותר לקראת הדיון הזה – רק 80% מרכבי הנוסעים מגיעים עם כוכבי ריסוק.

אילן גרודסקי: באיחוד האירופי מדובר על 96%.

אילן גרודסקי: הפער הזה הוא פער שהוא לא מקובל.

אילן גרודסקי: כריות אוויר כסטנדרט – ד"ר סופר דיבר על 6 כריות אוויר.

אילן גרודסקי: זה צריך להיות סטנדרט המינימום במדינת ישראל.

אילן גרודסקי: תזכורת חגורת בטיחות לנוסעים מאחורנית – זה צריך להיות סטנדרט המינימום.

אילן גרודסקי: לחץ אוויר בגלגלים – משפיע מאוד על בטיחות ובידי הנהג או הנהגת.

אילן גרודסקי: חיווי וטכנולוגיה בעניין הזה יעשו את מה שכל כך חסר לנו.

אילן גרודסקי: זה מתיישב גם עם מדיניות אקו-דרייב ואיכות הסביבה.

אילן גרודסקי: חיישני נסיעה ומצלמות לאחור – דיברתם על הילדים הנהרגים בחצרות הבתים.

אילן גרודסקי: שמירת מרחק ושמירת נתיב – דיברו כאן על הכל, ואני לא אוסיף.

אילן גרודסקי: מילה אחת אחרונה בנושא תקציב – ולא התכוונתי לדבר עליו – על פי השנתון האחרון של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, 7 מיליארד ו-750,000,000 שקלים אלה נזקי תאונות הדרכים.

אילן גרודסקי: מומחים נוספים במשק הישראלי מדברים על 12 מיליארד, ואולי אפילו כפול מהמספר שציינתי קודם.

אילן גרודסקי: שם יש כנראה את התקציב הנחוץ לנו.

אילן גרודסקי: כל הצלה של נפש בתוך מכסת תאונות הדרכים, תוסיף לתקציב הזה ותחזור אלינו בריבית דה ריבית.

אילן גרודסקי: לסיכום, מסמך של האיחוד האירופי – מפת דרכים, אם תרצו – יצא במרץ האחרון והקדיש את עמודים 21-24, פרק שלם, לנושא טכנולוגיות בטיחות.

אילן גרודסקי: אני מציע, שכחברים סמויים באיחוד האירופי אנחנו נאמץ אותו.

אילן גרודסקי: יש שם יעד להקטנת מספר ההרוגים עד 2020 ב-50%, וחזון אפס הרוגים בתאונות דרכים ל-2050.

רונית תירוש: אמן ואמן.

רונית תירוש: אני אשמח לקבל רעיונות לחקיקה, ולסייע.

רונית תירוש: אחרון חביב, מייקל, חבר פורום ארגונים ומתנדבים למאבק בתאונות הדרכים.

מייקל קלה: אני פסיכולוג תחבורתי, ואני רגיל יותר להקשיב מאשר לדבר.

מייקל קלה: אני רוצה להניח נושא אחד קצר על השולחן.

מייקל קלה: שמענו על אכיפה, מהירות, אלכוהול.

מייקל קלה: יותר אנשים נהרגים על הכביש בגלל עייפות.

מייקל קלה: בספרות הכלל עולמית מדברים על 20% פלוס מינוס מהתאונות הקשות והקטלניות קשורות אלכוהול.

מייקל קלה: יש היום טכנולוגיה לבדוק עייפות ברמת דיוק, כמו שבודקים אחוז אלכוהול בדם.

מייקל קלה: השאלה היא, מתי נתחיל לעשות את זה.

רונית תירוש: מי יבדוק?

מייקל קלה: יש כאן בן אדם עם מדים מאוד יפים.

רונית תירוש: המשטרה, כמו שהיא בודקת אלכוהול.

מייקל קלה: כן.

רונית תירוש: האם המשטרה מכירה את המכשור הזה?

יגאל לייבוביץ: לא.

רונית תירוש: אנחנו מדברים על מכשור לבדיקת עייפות.

רונית תירוש: שלא ישימו את זה בכנסת.

מייקל קלה: יש טכנולוגיה.

מייקל קלה: היא בשלה.

מייקל קלה: היא באה מאירופה, היא באה מארצות הברית.

רונית תירוש: האם אתם במשטרה מכירים את המכשיר?

יגאל לייבוביץ: לא.

רונית תירוש: אז אני מציעה לכם להיפגש אחרי הדיון לדקה-שתיים, ולהחליף דעות, רעיונות והצעות.

רונית תירוש: בזה אני מסיימת את הדיון.

רונית תירוש: אני מודה מאוד לחה"כ בן סימון.

דניאל בן-סימון: למרות העייפות.

דניאל בן-סימון: זה בגלל שאין מכשיר.

דניאל בן-סימון: אחרת, היו מזמן מוציאים אותי מפה.

רונית תירוש: אני חושבת, שהדיון הזה היה מאוד-מאוד חשוב, גם מבחינת החשיפה של גורמים ורעיונות, גם לציבור הרחב שצפה ויצפה בנו, אני מקווה, גם בשידורים חוזרים.

רונית תירוש: גם לקחתי לעצמי כמה רעיונות לחקיקה.

רונית תירוש: דלתי פתוחה ואוזני קשובה.

רונית תירוש: תודה רבה, הישיבה נעולה.