ועדת הכלכלה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 663, 2011-11-22 10:00

חמד עמאר: בוקר טוב, אני פותח את ישיבת ועדת הכלכלה.

חמד עמאר: על סדר היום הצעת חוק נגישות לדיווח על נהיגה מסוכנת בחברות, התשע"א-2010.

חמד עמאר: ההצעה אושרה בקריאה טרומית ב-13 ביולי 2011, ואנחנו מכינים אותה לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: אני מבקש ממציע החוק, חבר הכנסת זאב בילסקי, להציג את החוק.

זאב בילסקי: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

זאב בילסקי: אני שמח לראות שכל כך הרבה אנשים הגיעו בשעה מוקדמת לירושלים.

חמד עמאר: 10:00 זה מוקדם?

זאב בילסקי: אני רואה פה אנשים שמגיעים מרחוק, קמים מוקדם.

זאב בילסקי: הצעת החוק הזאת היא במסגרת של מספר רב של הצעות חוק, שגם יושב ראש הוועדה וגם אנוכי מגישים, וזאת מסיבה אחת – לנסות ולצמצם את הקטל הנוראי שקורה בכבישי ישראל.

זאב בילסקי: זאת השליחות שלנו, אני מאמין בה.

זאב בילסקי: בכל תפקידיי הקודמים לא היה יום אחד שלא עסקתי בנושא של תאונות דרכים.

זאב בילסקי: אני מאמין בזה מכיוון שזה נושא שאפשר למנוע אותו.

זאב בילסקי: יש רים שאי-אפשר למנוע.

זאב בילסקי: חס וחלילה, קורית רעידת אדמה, חס וחלילה פורצת מלחמה, אם לא התכוננת לפני כן אין הרבה שאתה יכול לעשות.

זאב בילסקי: פה נהרגו בכבישי ישראל למעלה מ-31,000 אנשים מקום המדינה, יותר מאשר בכל מערכות מדינת ישראל.

זאב בילסקי: השנה הזאת כבר נהרגו 360 אנשים, עלייה של 5% לעומת השנה שעברה.

זאב בילסקי: לפחות מחצית מהאנשים האלה יכולנו להחזיר הביתה.

זאב בילסקי: מדינת ישראל היא מדינה מיוחדת.

זאב בילסקי: זאת מדינה עצבנית, זאת מדינה אלימה, זאת מדינה שאנשים בכביש נותנים פורקן להרבה מאוד רים שלא היו מעזים לעשות בשום מקום אחר.

זאב בילסקי: זה המצב.

זאב בילסקי: יש לנו הרבה מאוד נהגים מקצועיים במדינת ישראל.

זאב בילסקי: זאת עבודתם, הם קמים בבוקר, הם יודעים בדיוק, בדרך כלל, איך להתנהג כי זה המקצוע שלהם, זאת הפרנסה שלהם, גם אם חלק מהם לפעמים נוהגים לא בצורה תקינה.

זאב בילסקי: יש הרבה מאוד אנשים שזה לא המקצוע שלהם, שהם מקבלים אוטו, עולים על הכביש ואת כל התסכולים שלהם אנחנו רואים על הכביש.

זאב בילסקי: הרים שאנחנו רואים הם פשוט מזעזעים.

זאב בילסקי: הלוא כשאדם עוקף על פס לבן הוא יודע שזו רולטה רוסית, זה רק מזל.

זאב בילסקי: אם במקרה יגיע מישהו – הלך עליו; לא יגיע – הצליח.

זאב בילסקי: שיטת מצליח.

זאב בילסקי: כל כך הרבה עבירות של אורות אדומים – אדם רואה אור אדום, הוא נוסע.

זאב בילסקי: כשאתה נוסע באור אדום זה רק מזל, אם מישהו לא נסע באור ירוק ומנסה לעבור על 90-80, והתוצאות הן הרות אסון.

זאב בילסקי: כמה הולכי רגל נהרגים במדינת ישראל?

זאב בילסקי: כל פעם שהייתי נוסע ברעננה, מגיע למעבר חצייה – בתור ראש העיר רציתי להראות שאני מנומס – מסמן עם היד שיעברו.

זאב בילסקי: פתאום אני תופס את הראש, רואה במראה הימנית את החכם הזה, שעכשיו מסדר לעצמו עבירה מהירה.

זאב בילסקי: אני רואה את האיש הזה ואני כבר תופס את הראש ואומר: מה אני אעשה?

זאב בילסקי: אז קודם כול הפסקתי לעשות תנועה עם היד.

זאב בילסקי: בילסקי, אל תהיה מנומס.

זאב בילסקי: ר שני, לפעמים הייתי נעמד על שני הנתיבים, עוצר שם ומאפשר להולך הרגל לעבור.

זאב בילסקי: זה לא יאומן.

זאב בילסקי: למה?

זאב בילסקי: מה קרה?

זאב בילסקי: מה הרווחת?

זאב בילסקי: נתפס אתמול נהג בכביש 6 נוסע על 190 קמ"ש.

זאב בילסקי: יא אללה, לאן אתה נוסע ב-190 קמ"ש?

זאב בילסקי: מה הסיכוי שלך?

זאב בילסקי: כל ר שקורה בכביש, מרחק העצירה שלך.

זאב בילסקי: לכן, בגלל ההקדמה הארוכה שלי, הגענו לנושא שנקרא נוהל 6.

זאב בילסקי: לא אנחנו המצאנו אותו, אנשים גדולים, חכמים, מנוסים התחילו אותו לפני שנים וזה הלך בהרבה מאוד ורסיות.

זאב בילסקי: ובסוף, הגיע להיות נוהל.

זאב בילסקי: להפתעתי הטובה, הרבה מאוד חברות, מהגדולות במשק – חיל האוויר, הסוכנות היהודית, אמדוקס – אימצו את הנוהל בצורה זו או אחרת.

זאב בילסקי: כל אחד ממציא את הפטנט שלו: אחד יש לו מספר קטן, אחד יש לו מספר יותר גדול, אחד מוסיף גם פרסומת בשביל החברה שלו, אחד נותן לך מספר.

זאב בילסקי: אתה יודע מה, בדקתי בכנסת.

זאב בילסקי: שמתי מקה.

זאב בילסקי: קודם כול כעסו.

זאב בילסקי: מה פתאום חבר כנסת ישים מקה?

זאב בילסקי: אמרתי: אני שם מקה.

זאב בילסקי: אבל מה,- - - 02-64 - עד שתיכנס, אתה שומע הודעה קולית וכו'.

זאב בילסקי: אמרנו: בואו נתלבש על זה, נעשה את זה מסודר, נעשה את זה טוב.

זאב בילסקי: מה שאנחנו מרים עכשיו לא קשור למשטרת ישראל, אנחנו הולכים על משהו אחר לגמרי.

זאב בילסקי: משטרת ישראל, יש לה את העבודה שלה, והלוואי שהייתה אוכפת יותר, והלוואי שהפרויקט של מצלמות אלקטרוניות – אני מלווה עוד מהזמן שהייתי ברעננה.

זאב בילסקי: לפני 11 שנים התחילו לר על המצלמות האלקטרוניות, עד היום בקושי יש איזה ניסיון של כמה מצלמות.

זאב בילסקי: לא הצליחו לחבר.

זאב בילסקי: באוסטרליה, במשך שישה חודשים רישתו את סידני ב-3,000 מצלמות, הורידו את תאונות הדרכים ב-50%.

זאב בילסקי: אצלנו לא מצליחים.

זאב בילסקי: כל משרד יש לו - - - לכן אני לא נכנס עכשיו לעניין אכיפת המשטרה.

זאב בילסקי: יש לי הרבה מה להגיד בעניין הזה ויש להם הרבה מאוד אשמה בכך שהקטל ממשיך להשתולל בכבישים.

זאב בילסקי: אנשים לא מפחדים.

זאב בילסקי: הסיכוי שהוא ייתפס שואף לאפס אז הוא עושה את זה.

זאב בילסקי: אבל אנחנו באנו היום לבקש מחברי הכנסת ומהגופים המכובדים שהגיעו לפה לתמוך בנוהל קצת שונה, שאנחנו רוצים להפוך אותו לחוק.

זאב בילסקי: הוא אומר: יידע כל נהג שעולה על הכביש – הוא לא לבד.

זאב בילסקי: יש לו סימן זיהוי, אנשים רואים את מה שהוא עושה.

זאב בילסקי: בדקתי את ההתנהלות ואת ההודעות.

זאב בילסקי: קראתי הודעות שאנשים הודיעו, ואני רואה מה שקורה.

זאב בילסקי: אומרים: תשמע, מישהו יתנקם, יראה חבר כנסת ודווקא יעשה אתו את החשבון.

זאב בילסקי: אתם יודעים מה?

זאב בילסקי: הלוא זה נוהל שבסופו של ר מגיע לחברה עצמה.

זאב בילסקי: למדתי להכיר את קציני התעבורה שלנו – אנשים מנוסים, יוצאים מן הכלל.

זאב בילסקי: אתה רואה על המקום מי סתם איזה שכן שלו היק לו את זה ומי שזה רציני.

זאב בילסקי: החברה תקבע נוהל.

זאב בילסקי: אבל לפחות תראה נהג חדש שקיבל אוטו, שלושה חודשים אחרי כן שש פעמים מישהו התקשר – פעם הוא דיבר בטלפון, פעם הוא ירד לשולי הדרך, פעם הוא עקף על פס לבן.

זאב בילסקי: על המקום זה אומר לך שיש פה עסק עם אדם שזה רק זמן עד שהוא יעשה את התאונה.

זאב בילסקי: זה מזל שעד היום זה לא קרה.

זאב בילסקי: אז אתה בא עם גיבוי של המנכ"ל, עם גיבוי של החברה: אדוני, אתה קיבלת מאתנו רכב.

זאב בילסקי: תראה מה שעשית.

זאב בילסקי: אני מתרה בך פעם ראשונה.

זאב בילסקי: בסופו של ר אקח לך את הרכב.

זאב בילסקי: אני לא מעוניין להיות אחראי, בתור חברה.

זאב בילסקי: אני מעריך את העבודה שלך, נתתי לך רכב ככלי עבודה ואתה, ברכב הזה, משתולל.

זאב בילסקי: נכון שלא נתפסת על-ידי המשטרה, כי רובנו לא נתפסים על-ידי המשטרה.

זאב בילסקי: לכן אנחנו מאוד מבקשים.

זאב בילסקי: אנחנו יודעים שיש אנשים שחוששים מהנושא הזה, שלא היו רוצים.

זאב בילסקי: אנחנו מאוד מבקשים שנצליח להפוך את הצעת החוק הזאת לחוק.

זאב בילסקי: היום אנחנו עומדים בפני קריאה ראשונה, יכול להיות שיש עוד הרבה רים שייאמרו היום.

זאב בילסקי: דיברתי עם יושב ראש מועצת המובילים, עם גבי בן-הרוש ונתתי לו את המילה שלנו, בשם שני מציעי החוק.

זאב בילסקי: לאחר קריאה ראשונה יש לנו עוד הרבה זמן לקריאה שניה ושלישית.

זאב בילסקי: אנחנו מוכנים לשמוע את כל מה שייאמר פה היום, אנחנו מוכנים לשנות את כל מה שדורש שינוי – אם זה בנוהל, אם זה בגודל, אם זה במיקום, אם זה בכל ר שיכול לתרום לעניין - ובלבד שנתאחד כולנו סביב המשימה היותר חשובה מהכול, וזה להחזיר אפילו אחד הביתה.

זאב בילסקי: אם הצלחנו להחזיר ילד אחד הביתה זה שווה את הכול.

זאב בילסקי: אתמול עזבתי פה ב-1:00 או 2:00 בלילה.

זאב בילסקי: העברנו הצעת חוק של עסקאות טיעון על הפקרה.

זאב בילסקי: יש פה נושאים שהם כואבים.

זאב בילסקי: אנשים פוצעים בן-אדם, גורמים לתאונה, משאירים אותו על הכביש ונוסעים.

זאב בילסקי: אחר כך עושים עסקת טיעון, הנפגע בכלל לא יודע שעושים עסקת טיעון מעל הראש שלו.

זאב בילסקי: אתמול הסדרנו את זה, הסדרנו הכפלה של העונש על אלה שפגעו וברחו ונעלמו מהמקום.

זאב בילסקי: יכול להיות שחמש הדקות האלה, בין הזמן שעצרת והודעת לבין זה שהגיעה עזרה, יכולות להיות ההבדל בין חיים למוות או נכות לכל החיים.

זאב בילסקי: היום הטראומה עובדת מצוין, אמבולנס שמגיע מציל אנשים.

זאב בילסקי: אבל צריך להביא אותו בזמן.

זאב בילסקי: חוקקנו שזה שיושב בתוך האוטו ליד הנהג ומסתלבט – הייתה תאונה, הוא לא ראה, הוא לא שמע, הוא מסתלק יחד עם החבר שלו - אדוני, גם אתה תתקשר, זו גם חובה שלך, למרות שלא נהגת.

זאב בילסקי: זו חובה אנושית.

זאב בילסקי: אני אומר לכם מהניסיון שלי, עתיר השנים: זה בידינו, אנחנו יכולים לגרום לכך שמספר אנשים יחזרו הביתה בשלום, שלא היו חוזרים אילולא נלחמנו בנחישות בנגע הזה, של תאונות הדרכים.

זאב בילסקי: רוב האנשים שיושבים פה, בייחוד אנשים שמייצגים אלפי נהגים ועשרות אלפי נהגים, יודעים מה זה חיים של בן-אדם משתנים ברגע שנגרמת התאונה.

זאב בילסקי: זה שנפגע, משפחתו לעולם לא תחזור להיות מה שהייתה לפני כן.

זאב בילסקי: יש פה ארגונים שתומכים בנוהל הזה במשך שנים.

זאב בילסקי: חברי הארגון, כל אחד באופן אישי שילם את המחיר של תאונות הדרכים.

זאב בילסקי: תשחזרו כל תאונה, תראו איך אפשר היה למנוע אותה - אותה רשלנות, אותו חוסר זהירות.

זאב בילסקי: השניה הזאת, המהירות הזאת, הרשלנות הזאת, המעבר על פס לבן או ברמזור אדום – אתה תופס את הראש אחר כך.

זאב בילסקי: אי-אפשר להחזרי את זה, אין פה מועד ב'.

זאב בילסקי: אבל לא רק זה שנפגע, גם זה שפוגע נושא אתו את התאונה הזאת כל חייו.

זאב בילסקי: כל חייו זה ילווה אותו, שבגלל הרשלנות שלו הרג בן-אדם; הוא שלח בן-אדם לבית לוינשטיין והבן-אדם הזה יהיה בכיסא גלגלים כל החיים שלו, לא ילד ילדים, רק בגלל אותה רשלנות של כמה שניות.

זאב בילסקי: איך אפשר לסלוח לר כזה?

זאב בילסקי: לכן המאבק שלנו בתאונות הדרכים הוא נחוש, הוא איכותי.

זאב בילסקי: אנחנו מחפשים כל דרך כדי למנוע ולו פגוע אחד.

זאב בילסקי: אחד שווה בשבילנו הכול – כל המציל נפש אחת כאילו הציל עולם ומלואו.

זאב בילסקי: אפשר להציל פה אנשים.

זאב בילסקי: אותם נהגים פרועים, אותם נהגים בריונים, אותם נהגים אלימים, שאנחנו כל כך מכירים בכבישים, כל אחד מאתנו רואה אותם.

זאב בילסקי: אתם יודעים שזה שראינו אותו פעם-פעמיים הוא זה שימשיך להיות אלים עד שלא נעמיד אותו במקום.

זאב בילסקי: יש לנו היום דרך שאנחנו יכולים להציב בפניו תמרור אדום, להגיד לו: אדוני, עד כאן.

זאב בילסקי: קצין הבטיחות יגיד: קיבלתי את הדוח, הוא נותן לי שבע עבירות תנועה שעשית בשלושה חודשים.

זאב בילסקי: אני רוצה שתבוא לפה ואני רוצה להסביר לך מה שאתה עושה.

זאב בילסקי: יכול להיות שאתה עובד טוב, אבל מה שאתה עושה על הכביש בסופו של ר ימיט אסון עליך, על מי שפגעת בו ועלינו, בתור חברה שנתנה לך את הרכב ובכך נתנו לך מכשיר שבאמצעותו אתה יכול לרצוח אנשים, ולפעמים גם את עצמך.

זאב בילסקי: לכן אני מבקש, אדוני היושב ראש, שנעשה הכול כדי להעביר את הצעת החוק היום בקריאה ראשונה, תוך הבטחה שלנו שמיד לאחר הקריאה הראשונה, לפני הבאתה לקריאה שניה ושלישית, נשב עם כל ארגון, עם כל חבר שיושב היום סביב השולחן.

זאב בילסקי: נשנה, נוסיף, נחסיר, כדי שתצא מתחת ידינו עבודה טובה.

זאב בילסקי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: נתתי לחבר הכנסת זאב בילסקי לר.

חמד עמאר: הוא דיבר יותר מרבע שעה.

חמד עמאר: אני מבקש מכולם, מי שאתן לו את רשות הדיבור, לר עד חמש דקות ולהגיד כל מה שהוא רוצה בחמש דקות.

חמד עמאר: חבר הכנסת זאב בילסקי דיבר רי טעם, רים מאוד חשובים על המלחמה בתאונות הדרכים.

חמד עמאר: אני יודע שיש בהצעת החוק הזו הרבה קשיים.

חמד עמאר: אני יודע שהרבה יטענו שזה נוסה בעולם ולא הצליח.

חמד עמאר: יש בישראל הרבה מכוניות ליסינג שמסתובבות בכבישים, לכן אצלנו זה משהו אחר.

חמד עמאר: אני יודע שנשמע גם שמי שמדווח גם מסכן את עצמו ויכול בהיסח דעת לגרום תאונה לעצמו.

חמד עמאר: גם בנושא הזה נדון, נראה איך אנחנו מקצרים את המספר למספר קצר, קליט, שניתן לדווח.

חמד עמאר: נבדוק את הנושא של מספר הרכב, שהוא ארוך.

חמד עמאר: עד שקולטים את מספר הרכב ומדווחים זה גורם להיסח דעת.

חמד עמאר: חשבתי על הנושא הזה, אדוני המציע, ויש לי הצעה איך לקצר את זה.

חמד עמאר: אני חושב שנקיים דיון פורה היום, ננסה לגמור את ההצעה ולהכין אותה לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: אני לא מתחייב שנגמור את זה, כי אני באמת רוצה לקיים דיון מעמיק בנושא ולהגיע לתוצאה הכי טובה, שזה יהיה חוק שאנחנו יכולים להתגאות בו.

חמד עמאר: אני פותח את הדיון ונותן לעורכת הדין שרית זוכוביצקי-אור ממשרד התחבורה את רשות הדיבור.

חמד עמאר: אחר כך כל מי שנרשם יוכל לר.

שרית זוכוביצקי-אור: הממשלה תומכת בהצעת החוק, כמובן, בכפוף לתיאום.

שרית זוכוביצקי-אור: יש מספר הערות לנוסח כדי לעשות את ההתאמה גם לתקנות התעבורה וגם לחוק שירותי הובלה, שעוסק בחובת העסקת קצין בטיחות.

שרית זוכוביצקי-אור: אני מציעה שכשנעבור על הנוסח נעיר את הערות הנוסח וננסה לעשות את ההתאמות, גם בהפניה לסוגי כלי הרכב על-פי התקינה האירופית.

שרית זוכוביצקי-אור: אבל אלה הערות פרטניות לנוסח.

חמד עמאר: כשניכנס לסעיפים עצמם.

שרית זוכוביצקי-אור: כן.

שרית זוכוביצקי-אור: נבקש את רשות הדיבור כשניכנס לסעיפים ונציע הצעות לשיפור הנוסח.

חמד עמאר: גברת עדנה צונץ מעמותת אנשים באדום, בבקשה.

עדנה צונץ: קודם כול, אני מאוד מצטערת שמכל חברי הכנסת הגיעו לכאן רק שניים.

חמד עמאר: אל תשכחי שלחברי הכנסת יש הרבה ועדות.

חמד עמאר: הם נמצאים בהרבה ועדות.

עדנה צונץ: אני בטוחה, אני משוכנעת, אבל - - -

חמד עמאר: אתמול היו כאן 1:30 בלילה ועבדו.

עדנה צונץ: אם שניים הצליחו לקום בבוקר, אז טוב.

חמד עמאר: בואי נתמקד בהצעת החוק, לא נר על חברי הכנסת.

זאב בילסקי: חוץ מזה, בעסק הזה זה לא הולך לפי כמות, זה לפי איכות.

זאב בילסקי: ..

עדנה צונץ: נוהל 6, כשהעלו אותו בהתחלה להצעת חוק, והעלו אותו להצעת חוק, היו חברי הכנסת גלעד ארדן ועמרם מצנע.

עדנה צונץ: כשהפכו את זה להצעת חוק בא משרד התחבורה ואמר: בשביל מה הצעת חוק?

עדנה צונץ: בואו נעשה נוהל, הנוהל יהיה מחייב וכולם יעשו את זה.

עדנה צונץ: מי לא ירצה למנוע תאונות דרכים?

עדנה צונץ: איזה קצין בטיחות רוצה שיהיו תאונות דרכים בחברה שלו?

עדנה צונץ: התברר לנו במשך השנים – אנחנו עוקבים אחרי נוהל 6 כפי שהוא מיושם - שקציני הבטיחות מאוד לא אהבו את הנוהל, כי יכול להיות שזה עושה להם עבודה.

עדנה צונץ: מעבר לזה, אם כבר יישמו את הנוהל, כל חברה עשתה איזה פתק מסכן, והיו נהגים שגם מחקו איזו ספרה.

עדנה צונץ: אי-אפשר היה לראות את המספר, אי-אפשר היה להתקשר.

עדנה צונץ: בסופו של ר בנינו פורמט שיהיה ממש מסודר - מספר מקוצר, שהמספר יהיה גדול והכיתוב למעלה יהיה קטן – "איך אני נוהג?

עדנה צונץ: " – כי כולם מכירים אותו.

עדנה צונץ: אם זה לא יהיה מספר מקוצר, שהיה מספר מספיק גדול.

עדנה צונץ: מופז, כשפנינו אליו לעשות את זה בצבא, תוך שבוע זה היה מיושם בצבא.

עדנה צונץ: היום על כל רכבי הצבא יש מקה גדולה, עם מספר ברור וכשמתקשרים עונים תמיד.

עדנה צונץ: כשעקבתי אחרי המקות האלה וניסיתי להתקשר כשראיתי איזו עבירת תנועה, קודם כול ענה לי תא קולי, במקרה הטוב, וגם לא חזרו אליי.

עדנה צונץ: במקרה הגרוע ביותר הייתה איזו מנגינה שניגנה שם, בלי שום קשר למה שיש לי להגיד.

עדנה צונץ: נפגשנו עם שר התחבורה בחודש מרץ.

עדנה צונץ: שר התחבורה הבטיח לנו שנוהל 6 יחויב כפי שהצענו, עם פורמט גדול וממש ברור, קציני הבטיחות יהיו חייבים לאכוף אותו, והיה שלא – יהיו קנסות, יהיו סנקציות נגד החברות שלא יישמו את הנוהל.

עדנה צונץ: אני באה מהמקום הכואב, והרבה אנשים כאן מכירים אותי.

עדנה צונץ: אני טוענת שאם לנהג שהרג את הבן שלי ועוד שניים מחבריו היה מספר והוא היה נראה - כל כך הרבה אנשים בדרך אמרו שהוא נהג באופן פראי - הבן שלי לא היה נהרג.

עדנה צונץ: היו לו 82 עבירות תנועה קודמות.

עדנה צונץ: הבן שלי לא היה נהרג, הוא לא היה משאיר יתומים בני ארבעה חודשים וחמש שנים.

עדנה צונץ: אני טוענת שהנוהל הזה נחוץ.

עדנה צונץ: ברגע שהנהג, אפילו פסיכולוגית, יודע שיש עליו מקה, רואים אותו ויכולים לדווח עליו, הוא נראה.

עדנה צונץ: אנשים אומרים שנורא מסוכן בנהיגה להתקשר.

עדנה צונץ: תראו לי נהג אחד בישראל שלא מתקשר תוך כדי נהיגה.

עדנה צונץ: ר שני, אפשר לסדר את העניין.

עדנה צונץ: אני סידרתי את העניין בטלפון שלי בחיוג מקוצר.

עדנה צונץ: 1 – זה בית, אני מרת לתא הקולי שלי, מספרת מה היה ובערב, בזמני הפנוי, מתקשרת למספר ומספרת מה קרה.

עדנה צונץ: מ"אגד" חזרו אליי פעם, "תנובה" חזרו אליי פעם.

עדנה צונץ: יפה.

עדנה צונץ: אני רוצה כאן לקרוא שחיי אדם זה לא גימיק.

עדנה צונץ: הציבור חייב לדעת וקציני הבטיחות צריכים לדעת שנוהל 6 הוא לא גימיק.

עדנה צונץ: אני רוצה להקריא מתוך ריו של חברנו הטוב, גבי בן-הרוש, שממליץ לא ליישם את הנוהל.

עדנה צונץ: הוא תקף בחריפות את מנכ"ל משרד התחבורה.

זאב בילסקי: עדנה, אנחנו כבר עברנו את השלב הזה.

עדנה צונץ: אבל אני רוצה להגיד לגבי בן-הרוש: חיי אדם הם לא גימיק.

עדנה צונץ: חיי אדם הם הרס משפחות.

עדנה צונץ: הנוהל הזה, אם הוא ייושם וייושם כמו שצריך, אתם תאמרו תודה.

חמד עמאר: בואי נתרכז בכך שאת מרת לוועדה ולא לבן-אדם בוועדה.

חמד עמאר: אני מבקש, כל מי שמר מר לוועדה ולא מר לאנשים.

חמד עמאר: אני גם מבקש לקצר.

עדנה צונץ: אם קציני הבטיחות לא מעוניינים בנוהל, זה אומר שהם לא מעוניינים למנוע תאונות דרכים בחברות שלהם.

עדנה צונץ: זה מה שאני טוענת.

עדנה צונץ: תאונות דרכים אפשר למנוע, אפשר להציל חיי אדם.

עדנה צונץ: בואו נהיה כאן, סביב השולחן, קצת יותר הומאניים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: קרדו, קצין בטיחות בתעבורה, בבקשה.

גבי בן-הרוש: את מתכוונת לדיאלוג ברדיו ביני לבינך.

קרדו: שלום לכם.

קרדו: אני בא לכאן עם ניסיון מעשי בהפעלת נוהל 6 בציים של משאיות כבדות, חברות שעובדות בהובלת חומרים מסוכנים, ואין לי אלא לתמוך בנוהל הזה מכל וכל.

קרדו: זה הכלי שעוזר לקצין הבטיחות לטפל בנהגים עבריינים, נהגים שהתנהגותם היא בדרך כלל לא תקינה על הכביש.

קרדו: רק במקרים האלה מקבלים תלונות, תלונות קנטרניות לא קיבלתי בכלל.

קרדו: היו מקרים שקיבלתי תלונה שגויה, מישהו התעצבן בכביש על-יד הנהג שלי.

קרדו: עדיין היה מקום לר עם הנהג: אדוני, הבן-אדם הזה התלונן.

קרדו: אם השתכנעתי שהמתלונן לא בסדר, וגם זה קרה, יש מה לר עם הנהג שבפעם הבאה יתנהג אחרת, שהוא גם לא יתעצבן.

קרדו: גם זה ימנע את התאונה.

קרדו: אנשים שנותנים תלונה עניינית משאירים פרטים, משתפים פעולה ומעריכים מאוד כשחוזרים אליהם.

קרדו: זה מוריד להם 50% מהעצבים כשהם יודעים שיש להם עם מי לר.

קרדו: לגבי חיוג בנהיגה, אני עושה את הרים האלה לא מהיום.

קרדו: גם אני, כמו עדנה, יש לי תא קולי ואני מתקשר לתא הקולי ומשאיר את הפרטים בחיוג מקוצר.

קרדו: כשאני יכול, כשמסתדר, כשיש זמן, אני מתקשר לחברה.

קרדו: למדתי לחייג עיוור או חיוג קולי.

קרדו: אני מסכים לגמרי שחיוג תוך כדי נהיגה הוא בעייתי, וצריך גם לעקוב אחרי הרכב ולדעת את המספר שלו.

קרדו: עדיין, יש הרבה מאוד מקרים שקצין בטיחות, אם יעשה שימוש מושכל בדיווחים של האזרחים, אם המספרים על המקות יהיו גדולים וברורים ותהיה תשובה מהירה לטלפון, קצין הבטיחות הזה יכול לתקן את הנהגים הגבוליים ולהוריד מההגה נהגים שהם עבריינים ממש.

לאה ורון: מר קרדו, תתרום מהניסיון שלך בדיון על הסעיפים ותכניס הערות והצעות.

קרדו: ברצון.

קרדו: אני סיימתי, אלא אם מישהו רוצה לשאול משהו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: מר פריד אברהם, יושב ראש ארגון הגג של נהגי המוניות.

פריד אברהם: שלום לכולם וברכות.

פריד אברהם: חבר הכנסת בילסקי הציג את זה בצורה מאוד נרחבת, ואפילו ציורית.

פריד אברהם: לצערנו, זה בכלל לא ציורי.

פריד אברהם: אנחנו לא נגד זהירות.

פריד אברהם: לראיה, אם תסתכל על טבלת מעורבות נהגי המוניות בתאונות הדרכים, היא בתחתית.

פריד אברהם: אנחנו בעד זהירות על כל המשתמע.

פריד אברהם: אבל פה בהכללות שלכם, בקטע של חברות, לדעתי מישהו נסחף והכניס גם את המוניות, למרות שיש עליהן מקות בגודל של מטר על 20 סנטימטר, שאפשר לזהות אותן מיד; למרות שהן מפוקחות על-ידי קציני בטיחות על-פי חוק - חלק י' של תקנות התעבורה.

פריד אברהם: ממהרים להוציא חוקים לפיקוח אבל לא אוכפים אותם.

פריד אברהם: לפני שנים רבות מאוד קיימנו דיונים בנושא פיקוח עם משרד התחבורה, כדי להיכנס לקטע של פיקוח קציני בטיחות, שזה א-ב של רכב תקין, נהג וכל המשתמע.

פריד אברהם: הסכמנו וניסינו להעביר לחברינו, ואכפנו על חלק מחברינו – כי אין לנו חובת אכיפה.

פריד אברהם: מי שאמור לאכוף בפועל - שזה משרד התחבורה ואולי גם המשטרה, אם היא תופסת את הנהג - לא אכפו בכלל.

פריד אברהם: לכן, 20,000 מוניות שמסיעות כ-600,000 נוסעים ביום, האכיפה בפועל היא על 25% - של מי שרוצה ומקבל קצין בטיחות.

פריד אברהם: זאת אומרת, 75% על הדרך - אתם לא מסתכלים עליהם, המשטרה לא מסתכלת עליהם, קציני בטיחות לא מסתכלים עליהם וידינו כבולות.

פריד אברהם: לכן אל תמהרו כל כך להכניס נהגי מוניות.

פריד אברהם: מר בילסקי דיבר על חברות.

פריד אברהם: אין לנו חברות, שלוקחות את האוטו מהנהג.

פריד אברהם: כל נהג זה האוטו שלו.

פריד אברהם: אם אצעק עליו, הוא יגיד לי: סליחה, אצא מהתחנה ואעבוד כחאפר.

פריד אברהם: זאת אומרת, אתם יוצרים מצב שעוד ועוד נהגים הולכים לעבוד כבודדים, עצמאיים, מצפצפים על החוק, מצפצפים עליכם – סליחה על הביטוי - וגם עלינו.

פריד אברהם: במקום זה, אולי הייתם אוכפים את הכול על כל הנהגים, מגבירים את האכיפה ונותנים גם לנו כלים.

פריד אברהם: למשל, להגיד: חובה על כל נהגי המוניות להיות בחברות, בכל החברות חייבים להיות קציני בטיחות.

פריד אברהם: אז נוכל לאכוף גם את הר הזה.

פריד אברהם: אבל אתם לא עושים את כל זה.

פריד אברהם: מקות – אני מודיע לך מראש, לכל מונית, גדולה כקטנה, יש לה 1 מטר אורך ו-20 סנטימטר רוחב זהות של הרכב.

פריד אברהם: אגב, אין לנו מקום בכלל למקות נוספות.

פריד אברהם: יש לנו מקה של התחנה, ועוד מקות, ורוצים מקום למקת מחאה כנגד - - -

חמד עמאר: יש לכם כל כך הרבה מקות לפרסום שלא נשאר מקום.

פריד אברהם: מלא מקות.

פריד אברהם: לכן אני סבור שכדאי שתבדקו פעם נוספת.

פריד אברהם: אנחנו בעד זהירות, אבל אני לא חושב שאתם יכולים להכניס את חברות המוניות בתוך הקלחת הזאת.

פריד אברהם: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: נועם קום, יו"ר פורום נוהגים היי-טק, בבקשה.

נועם קום: בוקר טוב לכולם.

נועם קום: ראשית, אציין שאני גם עובד בחברת "מטריקס" ואנחנו מקיימים את הנוהל הזה עוד משנת 2005.

נועם קום: אני רוצה לפתוח במחאה של חברות הפורום וארגוני התחבורה על רי ההסבר, שכאילו מציגים את הנוהגים בחברות, כמו שהגדיר חבר הכנסת בילסקי, כנהגים אלימים ובריונים.

זאב בילסקי: רי ההסבר לא היו מוצלחים.

זאב בילסקי: אנחנו מושכים אותם חזרה.

זאב בילסקי: אני מתנצל על כך בפני כל מי שנפגע, לא זאת הייתה הכוונה.

זאב בילסקי: תתייחס רק לריי בפתיחה וכל השאר שם – תשים את זה במגרסה.

נועם קום: מקבל.

נועם קום: עוד מצג שווא שנכלל ברי ההסבר, שאם מישהו חושב שנוהל 6 – ואני מר בתור מי שמייצג הרבה חברות שמקיימות את זה - הפחית את תאונות הדרכים בשיעור שבין 20% ל-50%, טועה טעות גדולה.

חמד עמאר: זה הפחית?

נועם קום: לא, זה לא הפחית.

נועם קום: אין על זה שום מחקר.

חמד עמאר: אמרת שזה לא הפחית בין 20% ל-50%, אז בכמה זה הפחית?

עדנה צונץ: סליחה, יש מחקרים, וצריך להגיד את זה.

חמד עמאר: שאלתי שאלה ברורה: כמה זה הפחית אצלכם בחברה?

חמד עמאר: בדקתם?

נועם קום: יש לנו מחקר, אגב, המחקר היחיד שהתקיים במדינת ישראל עד היום על רכבי חברה.

נועם קום: אני מדגיש, מחקר אקדמי שערכה אותו המכללה למינהל בראשות ד"ר טובה רוזנבלום.

נועם קום: הוא נערך בחברות פורום נוהגים היי-טק – ב"אינטל", "מטריקס", "מוטורולה" ו"נייס" בשנת 2007.

נועם קום: אני מקבל את זה שהנוהל, באופן טבעי, צריך להתקיים בחברות של חלק י' בתקנות התעבורה, כפי שמוגדר בהצעת החוק.

נועם קום: זה בסדר, אנחנו בהחלט רואים בזה יתרון כי זה עוד כלי שניתן לפקח על הנהגים, על-פי המתחייב בתקנות.

נועם קום: זה עוד כלי, וגם המקה בפני עצמה מחייבת.

נועם קום: אבל צריך לזכור ר אחד, שבחברות שיש בהן קציני בטיחות, כמות התאונות היא לא לכך כך משמעותית כמו אותם מקרים שמתארים לנו כאן.

נועם קום: אם אנחנו רוצים באמת לחייב ולהפחית תאונות אז בואו נתייחס עניינית לנתוני התאונות במדינת ישראל.

נועם קום: מגיל 18 ועד 24 - חייב במקה.

נועם קום: הרי זה עיקר הנהגים שמעורבים בתאונות קטלניות וקשות.

נועם קום: בואו נפלח גם את סוגי כלי הרכב: משאיות, אוטובוסים ומוניות מעורבים יותר מרכב פרטי.

נועם קום: צריך לעשות את העניין הזה בצורה הגיונית, כי אם המטרה היא להפחית תאונות אז בואו נתמקד בבעיה.

נועם קום: עכשיו לכמה הערות שיש לנו.

נועם קום: קודם כול, בנושא של רישום מספרים.

נועם קום: הסיפור הזה הוא ממש לא פשוט.

נועם קום: באה הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים וקובעת, על-פי מחקרים שנעשו בעולם, ששימוש בטלפון תוך כדי נהיגה מגדיל את הסיכויים להיות מעורב בתאונה פי ארבעה.

נועם קום: מנתונים שיש לנו - ועשיתי בימים האחרונים כמה סבבים וסקרים, ויש לנו על דוחות כי הרבה מאוד חברות בפורום מקיימות את הנוהל הזה - 95% מהמדווחים הם הנוהגים ברכב, הם הנהגים עצמם.

נועם קום: זה לא שהנהג אומר לאשתו או למי שיושב לידו לרשום את המספר.

נועם קום: לבצע רישום של 16 ספרות זה ר בלתי נתפס, וצריך גם מספר טלפון.

נועם קום: לכן, אנחנו מבקשים ללכת על הנושא של מספר מקוצר.

נועם קום: מישהו יודע מה העלות של מספר מקוצר?

נועם קום: מספר מקוצר עולה 2,000 שקלים בחודש לחברה.

נועם קום: זו גזירה שאי-אפשר לעמוד בה.

עדנה צונץ: כמה עולה תאונת דרכים, אני שואלת.

נועם קום: אבל החברות לא עושות את תאונות הדרכים כי גם - - -

כרמל שאמה-הכהן: סליחה, למה מספר מקוצר עולה 2,000 שקלים בחודש?

זאב בילסקי: אם אתה רוצה מספר רק לעצמך, זה עולה ב"בזק" בערך 1,600 עד 1,700 שקלים בחודש.

זאב בילסקי: אבל יש היום שירות אחר לגמרי, שעולה בין 1 שקל ל-3 שקלים.

זאב בילסקי: לדוגמה, בדקנו חברת "פז".

זאב בילסקי: כל מי שממלא דלק ב"פזומט", היא נותנת לך בשקל אחד את השירות.

נועם קום: זה שירותי מוקד.

זאב בילסקי: כן, זה שירותי מוקד.

זאב בילסקי: קצין התעבורה מקבל מסודר בדיוק את התאריך, את השעה.

זאב בילסקי: זה עולה לך בין 1.5 שקלים ל-3.5 עד 4 שקלים למכונית לחודש.

זאב בילסקי: זה בהחלט מחיר סביר לכל קצין רכב.

זאב בילסקי: בדקנו גם לגבי ציי רכב קטנים, למשל אם יש לו רק 40 מכוניות.

זאב בילסקי: אז יש לו מינימום שהוא משלם, שזה יוצא משהו כמו 120-100 שקלים - - -

שוקי שדה: 3 שקלים לשיחה אחת.

שוקי שדה: מה קורה אם יש מעבר לשיחה אחת?

שוקי שדה: מה עם כאלה שיש להם 300-200 כלים?

זאב בילסקי: אז אני אומר שזה יכול לצאת בין 1 שקל ל-3 שקלים לחודש למכונית.

לאה ורון: הזמנו לדיון נציגים של חברות לשירותי התקשרות, למוקדים.

לאה ורון: האם מישהו מהם נמצא?

לאה ורון: נמצא פה דורון רגב?

לאה ורון: אוקיי, אז אני מניחה שאחר כך יבקשו ממך לר.

נועם קום: בדיון הקודם שהיה בוועדת הכלכלה, לדעתי עוד בתקופת השר ארדן, העלינו רעיון שהחוק ייעשה באמצעות מוקדים, שיהיה מספר 1000* בכל מדינת ישראל.

נועם קום: מה שבאמת צריך לעשות זה להתלונן על כל רכב, כי אותם נהגים פורעים ועבריינים הם אותם נהגים שאני לא רוצה פה לציין.

נועם קום: תפתחו את ספרי הדוחות ותראו מי בדיוק קבוצת הסיכון הזאת.

נועם קום: אנחנו לגמרי לא בקבוצת הסיכון.

נועם קום: יש פה בעיה נוספת, והיא המדווחים.

נועם קום: 75% מהמדווחים – אתמול בדקתי בעוד חברה מאוד משמעותית - זה בעילום שם בכלל.

נועם קום: מה אשפר לעשות בדיווח בעילום שם?

נועם קום: אנחנו לוקחים את הדיווח - - -

חמד עמאר: אמר את זה חבר הכנסת בילסקי.

חמד עמאר: הוא אמר שאם אתה מקבל על אותו כמה תלונות בחודש-חודשיים, נדלקת אצלך נורה אדומה ואתה בודק מה קורה עם אותו נהג.

חמד עמאר: בוא נדלג על הנושא הזה.

נועם קום: אבל שתדעו שאם זה נחקק יש עם בעיה.

נועם קום: לגבי הקנסות – את עניין הקנסות צריך לעשות באופן מידתי.

נועם קום: אי-אפשר להטיל קנס של 25,000 שקל על חברה כי לא היקו את המקה.

נועם קום: צריך לתת את דעת על זה.

נועם קום: מה, ילך שוטר בחניון, יראה רכב של חברה ויתחיל לרשום דוחות?

זאב בילסקי: אז מה אתה מציע?

עדנה צונץ: זה לא קשור למשטרה בכלל.

נועם קום: זה כתוב פה בקנסות.

זאב בילסקי: אבל ברגע שיש חוק אז חברה צריכה לעמוד בחוק הזה.

נועם קום: בסדר, אבל איך יירשמו דוחות?

חמד עמאר: קנס נקבע רק אם בית המשפט מחליט שיש קנס, זה לא באופן אוטומטי.

חמד עמאר: אם שוטר רואה שלא הקת הוא לא יכול לקנוס אותך ב-25,000 שקל.

חמד עמאר: רק בית משפט יכול לעושת את זה.

נועם קום: עוד פעולה שצריך לתת עליה את הדעת, וזה בהיבט המשפטי, זה שכל הקיום של הנוהל הזה הוא בניגוד לתקנה 28 בחוק.

נועם קום: תבדקו את זה, כי התקנה אוסרת להסיר את היד מההגה, אלא לתפעול בטוח של המכונית.

זאב בילסקי: אתם חברה שהחילה את הנוהל הזה, נכון?

זאב בילסקי: אז אני מקווה שאתם בסדר, לא עוברים על - - -

נועם קום: אנחנו בסדר.

נועם קום: אגב, אצלנו 5% מכלי הרכב קיבלו תלונות בממוצע בשנים האחרונות, ויחסית זה לא הרבה.

נועם קום: אבל העניין הוא של העילום שם, כשעושים בירור זה טיעון לא רציני ולא מקצועי.

נועם קום: צריך לקחת את זה בחשבון.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: גבי בן-הרוש, יושב ראש מועצת המובילים והמסיעים, בבקשה.

גבי בן-הרוש: בוקר טוב, אדוני היושב ראש.

גבי בן-הרוש: גברתי, אני משתתף באסון שקרה לך.

גבי בן-הרוש: היה לנו איזה עימות ברדיו, אם אני לא טועה, אבל את מחזקת מה שטענתי ב-2006 פה בכנסת, באגף הישן.

גבי בן-הרוש: אמרתי למצנע: אתם הולכים להקים משיבון ואנשים ירו למשיבון.

גבי בן-הרוש: את הודית בזה.

גבי בן-הרוש: אף אחד בחדר הזה לא מתנגד לחסוך חיי אדם.

גבי בן-הרוש: בשבוע שעבר הייתי פה בדיון עם חברי הכנסת, אחת השאלות שנשאלו, ובצדק, הייתה בנושא של הכפלת הקנסות והחמרה.

גבי בן-הרוש: אמרו שיש עמותת "אור ירוק" שרושמת כל היום דוחות.

גבי בן-הרוש: לא ראיתי שהורידו את התאונות.

גבי בן-הרוש: השאלה של חברי הכנסת למשרד התחבורה ולמשפטנים הייתה: האם קיימתם דיון מקצועי?

יפעת רווה: סליחה, אני הייתי שם.

יפעת רווה: השאלה הייתה: האם קיימתם דיון מקצועי בהחלטה על משיכת ההצעה, לא ההצעה עצמה.

יפעת רווה: ההצעה עצמה ועוד איך היה דיון מקצועי.

חמד עמאר: בדיוק.

חמד עמאר: אני שאלתי את זה.

גבי בן-הרוש: אז אני מצטער, אי-אפשר להביא את זה פה לכנסת.

גבי בן-הרוש: הלוא בתי המשפט עושים את זה יום-יום, קופה רושמת – רק לרשום דוחות.

גבי בן-הרוש: בואו נבדוק את עצמנו, האם יש הצדקה ואיך אנחנו חוסכים חיי אדם.

גבי בן-הרוש: פה, בוועדת הכלכלה, תקועים עם רצף של חוקים של ממשלה שהתחלפה.

גבי בן-הרוש: וכשדיברתי על גימיקים התכוונתי לכך שאין הכשרה מעשית.

גבי בן-הרוש: אני מנהל חברה למעלה מ-20 שנה - - -

חמד עמאר: אני מבקש, מר גבי בן-הרוש, תר על הנושא של החוק.

גבי בן-הרוש: אני מגיע לנושא.

חמד עמאר: לא, לא, אני מקיים כאן דיון שמתמקד בנושא של החוק.

גבי בן-הרוש: כשאני מר על גימיק, לא יכול להיות שנהג רכב שמוביל משא של 80 טון לא עובר הכשרה בחוק, אפילו לא של שעה.

גבי בן-הרוש: החוק לא מחייב אותו.

לאה ורון: זה לא החוק הזה, מר בן-הרוש.

גבי בן-הרוש: לא משנה.

גבי בן-הרוש: אני מר על התאונות.

גבי בן-הרוש: מה רוצים?

גבי בן-הרוש: למנוע תאונות, נכון?

גבי בן-הרוש: לגבי אותו מספר, למה התכוונתי?

גבי בן-הרוש: יושבים פה קציני בטיחות – אין להם שום סמכות בחוק, רבותי.

גבי בן-הרוש: אין להם שום סמכות.

גבי בן-הרוש: למלא טפסים?

גבי בן-הרוש: אין בעיה, אבל אין לו סמכות.

גבי בן-הרוש: כשאין לו סמכות אין לו גם אחריות.

גבי בן-הרוש: אני רוצה לשנות בקריאה שניה ושלישית, אתך אדוני.

גבי בן-הרוש: יש המלצות.

גבי בן-הרוש: הנה, יושב ראש אגף קציני בטיחות פה.

גבי בן-הרוש: אני רוצה לחייב את קציני הבטיחות – רבותי, אל תתנערו ותעבירו הלאה.

גבי בן-הרוש: אני מנהל חברה עם 100 נהגים מעל 20 שנה ואני לא מעורב בתאונות.

גבי בן-הרוש: למה?

גבי בן-הרוש: כי אנחנו משקיעים הון עתק בהכשרה ולא נותנים לכל נהג מטען ואומרים לו להתחיל לדהור, כמו שטענת.

גבי בן-הרוש: אנחנו משקיעים בזה הרבה כסף והמדינה, בעניין הזה, מחפפת.

גבי בן-הרוש: לגבי המספרים – ברכב כבד יש את המספר; כביש 6 ביקש מאתנו, ונענינו, לשים עוד מספר מאחור; יש לנו גם שלטים של סוג החומרים המסוכנים שאנחנו מובילים; אם חלילה קורה אירוע, יש קוד חירום שאומר אילו כוחות הצלה להזמין.

גבי בן-הרוש: זאת אומרת, אם אתה לוקח את הרכב הכבד לא מוצא איפה להשאיר מספר, לא מספר מקוצר ולא מספר שאינו מקוצר.

גבי בן-הרוש: אבל נשב יחד.

גבי בן-הרוש: מה הכוונה שלי?

גבי בן-הרוש: אנחנו רוצים למנוע כל תאונה, שחלילה לא תתרחש מחר.

גבי בן-הרוש: יקרו תאונות, אין מה לעשות.

גבי בן-הרוש: אבל נבוא עם רעיונות.

גבי בן-הרוש: תבדקו פה במחקר הכנסת, טביעת אצבעות שלי ב-15 השנים האחרונות, כמה חוקים יזמתי - יושבים פה נציגי משרד התחבורה והיועצים המשפטיים – בנושא בטיחות כדי להחמיר ולהכביד עלינו, כמנהלים.

עדנה צונץ: אז למה אתה מפחד מנוהל 6?

גבי בן-הרוש: שמעת אותי אומר שאני מפחד?

גבי בן-הרוש: אני לא רוצה לר למשיבון ואני לא רוצה לר לקצין בטיחות שאין לו סמכות.

גבי בן-הרוש: יותר מזה, בואי נתקשר למשטרה ונדווח.

גבי בן-הרוש: מה יענה לך היומנאי?

גבי בן-הרוש: אדוני, תבוא ותתלונן.

גבי בן-הרוש: ואני מבטיח, שזה ייסגר שבועיים לאחר מכן מחוסר עניין לציבור.

גבי בן-הרוש: אז או שעושים משהו רציני או שמתעסקים בגימיקים.

גבי בן-הרוש: לגימיקים אני לא שותף.

גבי בן-הרוש: תודה רבה.

חמד עמאר: אני חושב שבנושא של קצין בטיחות טעית, יש לו סמכות בחוק.

חמד עמאר: קצין בטיחות רשאי לאסור את השימוש ברכב – ואני לא אמשיך לקרוא את הסעיף.

חמד עמאר: מר שוקי שדה, מנכ"ל ארגון חברות ההסעה, בבקשה.

שוקי שדה: בוקר טוב ותודה רבה.

שוקי שדה: ארגון חברות ההסעה בהחלט תומך בכל מה שקשור בנושא הבטיחות בקשר לרכבים.

שוקי שדה: מצד שני, אנחנו צריכים לראות איך הרים האלה מתקיימים ומה מסתתר מאחורי התשלומים של כל נושא.

שוקי שדה: דרך אגב, תחילת החוק הייתה בזמני, כשהייתי מנהל אגף הרישוי, וכל הדיונים היו אתי.

שוקי שדה: הנושא הזה הוא מאוד חשוב ומאוד חיובי.

שוקי שדה: האמת, שלא נעשו מחקרים מעמיקים שממציאים את המידע לטובתו או לרעתנו בעניין הזה.

שוקי שדה: אבל בסך הכול, אני חושב שהר הזה חיובי וגם מונע תאונות לא מעטות.

שוקי שדה: מצד שני, צריך לראות איפה מסתתרת מערכת הכספים סביב העניין הזה.

שוקי שדה: מערכות ההיסעים נתקלות בשנים האחרונות בפעילויות רבות מאוד בנושא של תשלומי אבטחה, ואתן דוגמאות.

שוקי שדה: רוצים לעשות כל מיני פנסים, חגורות בטיחות – וכל זה עולה כסף.

שוקי שדה: כשבאים בסוף לרמת הבטיחות, אני אומר שאין שום ר שעומד נגד עניין הבטיחות, אבל חייבים לראות מי בסוף משלם את הרים.

שוקי שדה: לדוגמה, בפעילות של החוק הזה, עומדת מאחוריה תוכנה.

שוקי שדה: ומה כותבים?

שוקי שדה: להשתמש בתכנה ייעודית, שמטרתה לנהל מעקב.

שוקי שדה: למה תכנה?

שוקי שדה: קציני הבטיחות חייבים תכנה?

שוקי שדה: זה ללכת לקנות תכנה, יהיו ספק אחד או שניים ויתחילו מערכות התשלומים.

שוקי שדה: מי משלם את כל העניין הזה?

שוקי שדה: מי עומד מאחורי נושא הכספים.

שוקי שדה: כלומר, צריך לחשוב שרמת הבטיחות היא מאה אחוז וכולם רוצים.

שוקי שדה: בוועדת הכלכלה אנחנו יושבים השכם והערב, עם חברי הכנסת, ומנסים לפתור את בעיות הבטיחות: מראות קדימה, מראות אחורה, מכל הצדדים, תעשה טלוויזיה קדימה באוטובוס וטלוויזיה קדימה.

שוקי שדה: הכול קורה, אבל מי עומד מאחורי זה ומשלם?

שוקי שדה: אין עונה.

שוקי שדה: כלומר, הכול נכון, אבל חייבים לראות כמה אפשר למצוץ את האזרח הקטן ברמת התשלומים.

שוקי שדה: אני אומר שוב: שום ר לא עומד ברמת החיים, אם חס וחלילה קורה משהו.

שוקי שדה: אבל אי-אפשר כל הזמן להטיל את התשלומים על חברות ואנשים פרטיים.

שוקי שדה: זה הרבה כסף.

שוקי שדה: יש אנשים עם אוטובוסים שהם אנשים פרטיים, אוטובוס פרטי.

חמד עמאר: אוטובוס פרטי לא מטופל אצל קצין בטיחות?

שוקי שדה: כן, כן, הכול דרך קצין הבטיחות.

שוקי שדה: האחריות שמקבל קצין בטיחות בעניין הזה לפי פרק י', שעכשיו מתחדש - ואנחנו תומכים בו והוא במאה אחוז בסדר – בהחלט חיובית.

שוקי שדה: חייבים להטיל את כל המשימות על קציני הבטיחות.

שוקי שדה: מצד שני, אנחנו צריכים לתת להם את כל הכלים האפשריים על מנת שיבצעו את הכול בצורה הטובה ביותר, הן בתחום ההתראה והן בתחום הפיקוח.

שוקי שדה: מעבר לזה, אני מבקש מחבר הכנסת בילסקי, שנפגשנו אתו לא פעם אחת, לקיים אתנו דיון על עניין החוק הזה.

שוקי שדה: חשוב מאוד למסד את הרים בצורה הנכונה, שאנשים לא ייפגעו בתהליך.

שוקי שדה: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: מר דוד כוכבא, מנכ"ל מועצת המובילים והמסיעים, בבקשה.

דוד כוכבא: שלום.

דוד כוכבא: לדעתי, ואני אומר את זה בצורה חד-משמעית, ברורה ונחרצת, הנוהל הזה לא ימנע תאונות דרכים, אולי אפילו לא אותה תאונה אחת שחבר הכנסת בילסקי מר עליה.

דוד כוכבא: זו עוד חוליה בשרשרת התהליכים שהכנסת, המחוקק והממשלה מגלגלים את האחריות מהם והלאה.

דוד כוכבא: מה שהממשלה צריכה לעשות היא לא עושה, וחוקים ותקנות פופוליסטיים – גבי אמר גימיקים – מקדמים בשפע.

דוד כוכבא: חבר הכנסת בילסקי, תאונות דרכים זה שרשרת של כשלים, אם מדובר בחברה – בוודאי, ואתה מטפל בחוליה אחת.

דוד כוכבא: אבל אתה יודע שחוזק השרשרת הוא כחוזק החוליה החלשה.

דוד כוכבא: קציני הבטיחות, מאז שנוסד המוסד הזה שנקרא קציני בטיחות, טוענים גם מעל גלי האתר וגם בכל מקום: תנו לנו סמכויות, אין לנו סמכויות.

דוד כוכבא: עכשיו אתה מוסיף עוד נך לקצין הבטיחות, ואין לו שום סמכות לעשות עם הר הזה שום ר.

דוד כוכבא: לא צריך טלפון, לא צריך תלונות ולא צריך שמישהו יעקוב אחרי משאית ויגיד שהיא משתוללת.

דוד כוכבא: היום בחברה – לא בחברות המסודרות, בחברות המסודרות לא צריך קצין בטיחות, אגב – יש התנהלות בטיחותית.

דוד כוכבא: אם יש פה דוגמאות של משיבון שעזר, גם בלי המשיבון היה עוזר כי גם בלי קצין בטיחות זה היה עוזר.

דוד כוכבא: יש חברות מסודרות, שבטיחות זה חלק מנוהל העבודה שלהם.

דוד כוכבא: איפה הבעיה?

דוד כוכבא: הבעיה בחורים הגדולים של הרשת, שאתה מנסה לייצר, ובחורים האלה נופלים כל אלה שגורמים לתאונות הדרכים.

דוד כוכבא: היום יש חברות – לא אחת, עשרות ואולי מאות – גופים ומשרדים, שקצין הבטיחות יכול להעיר על צמיג לא תקין ולא עושים שום ר.

דוד כוכבא: מחליפים את הצמיגים לטסט ולמחרת הטסט מחזירים את הצמיג הישן.

דוד כוכבא: מה יעזור הטלפון הזה לקצין הבטיחות?

דוד כוכבא: הוא הרי רועד גם ככה מטיפת הסמכות שיש לו.

דוד כוכבא: אין לו שום אחריות, זה ברור.

דוד כוכבא: יש לו קצת סמכות ואפס אחריות.

דוד כוכבא: אז עכשיו אטיל עליו עוד 20 טלפונים כל חודש?

דוד כוכבא: הוא לא יעשה שום ר עם זה, גם ככה הוא חושש כל יום לגורלו.

דוד כוכבא: בשביל מה אני צריך את זה?

דוד כוכבא: אני חושש מר אחד – ואני לא רוצה לר רק על החוק, למרות שאתה רוצה להתמקד בחוק – אני חושש משיטת ה"וי".

דוד כוכבא: יעשו "וי", יגידו שהנה, הממשלה, המדינה, עשתה עוד משהו בנושא תאונות הדרכים.

דוד כוכבא: היא נגעה בטפל, עזבה את העיקר.

דוד כוכבא: גבי דיבר על השתלמות לנהגים.

דוד כוכבא: יושב פה נציג הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

דוד כוכבא: מועצת המובילים עשתה בשנה שעברה פרויקט עם הרשות.

דוד כוכבא: 2,000 נהגים עברו הכשרות, 100 קציני בטיחות ו-100 מנהלים.

דוד כוכבא: אמרנו שנסגור את כל המעגל, שלא יהיה מצב שנהג יעבור השתלמות בנושא תאונות הדרכים והוא לא יזכה לתמיכה מהמנהל.

דוד כוכבא: את אותה השתלמות עשה המנהל.

דוד כוכבא: תקציב של 1.8 מיליון שקלים, אנחנו השתתפנו ברבע מהתקציב.

דוד כוכבא: תאמין לי, קשה לנו להוציא רבע מהתקציב.

דוד כוכבא: חילופי יושב-ראש.

דוד כוכבא: היו"ר כרמל שאמה.

כרמל שאמה-הכהן: נא לסכם, מר כוכבא.

דוד כוכבא: לא, סליחה.

דוד כוכבא: באנו, אנחנו רוצים להגיד את הרים.

כרמל שאמה-הכהן: בסדר, אמרתי נא לסכם.

דוד כוכבא: אתה יודע מה קורה בתקציב 2012?

דוד כוכבא: התקציב ירד ל-400,000 שקלים.

דוד כוכבא: תשאל את נציג הרשות הלאומית האם הפרויקט הצליח.

דוד כוכבא: בכל הדוחות הוא הצליח, הפחית תאונות דרכים בקרב משאיות.

דוד כוכבא: יש דוחות – לא שלי, של הרשות.

דוד כוכבא: הורידו את התקציב.

דוד כוכבא: למה?

דוד כוכבא: מגלגלים אחריות?

דוד כוכבא: לא יודע מה עושים עם התקציב, עושים פרסומות לנהגים: אבא שלי סדרן, אמא שלי מחכה לו בבית – לזה יש כסף.

דוד כוכבא: אני צריך שהממשלה, המדינה, הכנסת, המחוקק, יראה תום לב.

דוד כוכבא: לא יכול להיות מצב שאנחנו כל הזמן בתחושה שאתם רודפים אחרינו.

דוד כוכבא: תגידו: ניתן לכם את הכלים להיות נהגים טובים, אם לא תהיו טובים – נדפוק אתכם.

דוד כוכבא: אבל מה אתם עושים?

דוד כוכבא: לא נותנים לנו כלים, לא עושים שום ר, מכפילים קנסות, נוהל 6, דיבורים, שטויות, אבל תכלס לא נותנים לנו כלים לייצר נהגים טובים.

דוד כוכבא: חוץ מזה, חסרים לנו נהגים.

דוד כוכבא: היום אם תביאו לנו 1,000 נהגי משאיות – נקלוט אותם.

דוד כוכבא: אתה יודע מה קורה כשאין לך נהגים?

דוד כוכבא: אתה מתפשר, אין לך ברירה.

דוד כוכבא: אתה לוקח אנשים פחות טובים.

דוד כוכבא: אני רוצה לסכם.

דוד כוכבא: החוק הזה לא stand alone, הוא לא יכול להיות stand alone.

דוד כוכבא: אם לא נטפל בכל השרשרת, השרשרת תיקרע.

דוד כוכבא: תהיה לי חוליה אחת ששם היא תיקרע וכשהיא נקרעת זו תאונה.

דוד כוכבא: מה זה מעניין אותי אם זו חוליה מספר 2 או מספר 4?

דוד כוכבא: אי-אפשר להרים את המשקל.

דוד כוכבא: לכן אני מבקש ראייה מערכתית כוללת.

דוד כוכבא: אי-אפשר שכל אחד יבוא עם רעיון, יגיד: עשו את זה בקנדה, זה טוב בארץ.

דוד כוכבא: אני אומר לך, אני מאוד מצטער לשמוע על התאונה הזאת.

דוד כוכבא: אני מהמר, בלי לבדוק – הנהג שגרם לתאונה הוא לא נהג של חברה.

דוד כוכבא: ככה נראה לי, אם יש לו 80 עבירות.

עדנה צונץ: דווקא כן.

עדנה צונץ: 82 עבירות תנועה.

דוד כוכבא: ואם הוא נהג של חברה שיש לו 82 עבירות, יש קצין בטיחות שיכול לבדוק את העניין הזה.

דוד כוכבא: לא צריך את הטלפון.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: יהודה בר-אור, יושב ראש ארגון נהגי המוניות הארצי, בבקשה.

יהודה בר-אור: שלום לכולם.

יהודה בר-אור: אני מתחיל בזה שאנחנו לא רק תומכים בחוק שעוזר להציל אנשים, אלא אנחנו גם עושים את זה.

יהודה בר-אור: בכל תקופה של חגים אנחנו מבקשים מהמוניות להסיע אנשים במחיר מופחת כדי שלא ייסעו במכוניות כשהם שיכורים.

יהודה בר-אור: לעניין החוק עצמו, על-פי מה שכתוב בהצעת החוק ועל-פי חוות דעת מקצועית של היועץ המשפטי שלנו, הוא לא נוגע לנהגי המוניות בכלל, ואסביר את זה בקצרה.

יהודה בר-אור: סעיף 1 אומר: "מסוכנת בקרב עובדיה".

יהודה בר-אור: אין לנו אף אדם עובד בתחנה, שמקבל מונית מהתחנה.

יהודה בר-אור: כל נהג מונית, המונית היא שלו, הוא בעל הבית שלה, רישיון העסק הוא שלו והוא ברשות עצמו.

יהודה בר-אור: ר שני, אומר החוק: כלי רכב של החברה.

יהודה בר-אור: לחברה אין שום כלי רכב שהיא נותנת לנהגי המוניות.

יהודה בר-אור: או: החברה העמידה לרשותו רכב.

יהודה בר-אור: אנחנו לא מעמידים רכב לשום עובד אצלנו, לכל אחד יש את המונית הפרטית שלו.

יהודה בר-אור: בגלל שלושת הרים האלה אנחנו לא צריכים להיות כלולים בחוק.

יהודה בר-אור: ניסחנו פה הצעה שיכולה לעזור לכל העניין הזה.

יהודה בר-אור: 20 כלי רכב בטח ובטח אין לאף אחד.

יהודה בר-אור: רק תחנות מסודרות, שעובדות עם חברות גדולות, מחויבות להחזיק קצין בטיחות.

יהודה בר-אור: אנחנו מוכנים, כארגון, אם ייתנו לנו כוח וייתנו לנו סמכות, לעזור לכם לכפות את העניין הזה, כדי שיהיה סדר בתוך העניין.

יהודה בר-אור: במצב כיום, על-פי המצב כיום, אין לנו שום אפשרות ליישם את זה, לבצע.

יהודה בר-אור: כל מה שתיתנו לנו – שקל אחד או 10 אגורות – אנחנו נתנגד ונילחם בזה בכל דרך משפטית, כי אנחנו - - -

לאה ורון: ישנן תחנות מוניות שיש להם 20 מוניות ויותר?

יהודה בר-אור: 20 המוניות שייכות לכל אחד בנפרד.

חמד עמאר: אתה רוצה להגיד לי שכל נהג מונית הוא עצמאי, יכול לעשות מה שהוא רוצה במונית שלו?

יהודה בר-אור: בהחלט.

חמד עמאר: ואתה, כשאתה מקבל תלונה על נהג מונית שמשתולל בכביש, עוקף וכו', אתה לא עושה לו כלום כחברה?

יהודה בר-אור: כחברה אני לא יכול לעשות לו כלום.

חמד עמאר: אין לכם ועדת משמעת?

יהודה בר-אור: יש לנו בארגון.

חמד עמאר: אני יודע שיש לכם.

יהודה בר-אור: מתוך ניסיון של 35 שנה - אני אמנם יושב ראש ארגון נהגי המוניות אבל אני גם נוהג במונית בפועל – אני עצמאי.

יהודה בר-אור: אם אגיד לנהג מונית שאני אמור לשים לו מקה והוא יגיד שהוא לא רוצה, הוא יעזוב את התחנה וילך להיות חאפר.

יהודה בר-אור: היום יש 5,000 חאפרים שמסתובבים ברחבי הארץ ואיש לא כופה עליהם כלום, לא קציני בטיחות ולא כלום.

יהודה בר-אור: מה, אתה רוצה שיהיו 20,000 נהגי מוניות חאפרים?

יהודה בר-אור: תבינו את המצב.

יהודה בר-אור: תחנות שנמצאות בתוך הארגון והן חתומות אצלי על אמנה ועל דרך, אם מישהו מתלונן – אני נותן שירות כזה לאזרח, אם הוא שכח משהו במונית – אני מביא את זה לידיעת התחנה שלו ומעמיד את הנהג הזה במקומו, כי הוא יודע שאם לא אני אעביר את זה למשרד התחבורה והוא יקבל קנס הרבה יותר גבוה.

יהודה בר-אור: לכן הוא מעדיף לגמור את זה בתוך העסק שלנו, בפנים.

יהודה בר-אור: אבל, לצערנו, יותר מ-50% לא עובדים בתחנות.

יהודה בר-אור: יותר מזה, יש חאפרים שמחפשים לעשות את הרים לפי רצונם.

יהודה בר-אור: אני מבקש לא להכליל אותנו בעניין הזה, אם זה יישאר כפי שהוא.

כרמל שאמה-הכהן: בקשתך ברורה.

כרמל שאמה-הכהן: מאיר אלרם, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, בבקשה.

מאיר אלרם: בוקר טוב ותודה, אדוני היושב ראש.

מאיר אלרם: אנחנו תומכים בהצעה.

מאיר אלרם: כמובן, אנחנו חוזרים ומדגישים, וחבר הכנסת בילסקי הדגיש את זה בריו, שכל ההיבטים של היסח דעת שעלולים להיגרם כתוצאה מזה צריכים לבוא לידי ביטוי ולקבל התייחסות.

מאיר אלרם: אבל באופן עקרוני, אנחנו חושבים שזה כלי חשוב ואנחנו בעד.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: דורון רגב, מנכ"ל תנועה-נט.

דורון רגב: אני לא יודע אם יש מקום שאגיד את הרים.

דורון רגב: בשנת 2001 חזרתי לארץ, התחלתי אחרי הרבה שני לנסוע בארץ, ראיתי התנהגות של נהגים.

דורון רגב: לא חשבתי על ענישה - רוב הדוברים פה רואים בזה עונש.

דורון רגב: בשנת 2003 חשבתי להתחיל את הרעיון הזה, מתוך רצון לתת משוב לנהגים אחרים.

דורון רגב: על עצמי שמתי את המקה הראשונה בארץ.

דורון רגב: מראש חשבתי שחייב להיות מספר מקוצר.

דורון רגב: היום אני נותן את השירות הזה, אבל כמוני יש עוד הרבה חברות אחרות.

דורון רגב: יכולתי לרשום פטנט בזמנו, יכולתי לנסות לתפוס איזשהו שוק, אבל אני בא מגישה שאומרת שכמה שיותר יותר טוב.

דורון רגב: בזמנו, כשעמרם מצנע התלהב מהרעיון הזה וראה את זה על כלי רכב בארץ, הוא קרא לי לשיחה.

דורון רגב: הוא דאג מזה שאקח פה מונופול על השוק.

דורון רגב: הסברתי שלא, להיפך.

דורון רגב: הבטחתי לו שאם זה יהיה נוהל או חוק, המחיר ירד.

דורון רגב: בזמנו נתנו את השירות ב-10 שקלים.

לאה ורון: 10 שקלים עבור מה?

לאה ורון: עבור כלי רכב?

דורון רגב: כלי רכב בחודש, שזה כלל מספר מקוצר, ששמעתם כמה הוא יקר.

דורון רגב: בזמנו נתנו את השירות ב-10 שקלים, וזה כלל: מוקד 24 שעות ביום, מספר מקוצר, תכנה, SMS, אימיילים, כל מה שצריך.

דורון רגב: זו גם תכנה מלאה לניהול צי רכב.

גבי בן-הרוש: ומה אתה עושה עם המידע?

לאה ורון: מה העלות היום?

לאה ורון: אמרת בזמנו.

דורון רגב: ירדנו.

דורון רגב: שמעתם שב"פז" נותנים ב-1 שקל, זו בדיקה שלכם.

דורון רגב: אנחנו נותנים היום את השירות בממוצע ב-3 שקלים.

דורון רגב: ההנחה שלי היא - - -

שוקי שדה: 3 שקלים לכל טלפון?

גבי בן-הרוש: שוקי, אתה צריך להיות פנוי - - -

כרמל שאמה-הכהן: נא לא להפריע לו.

כרמל שאמה-הכהן: בבקשה, מר רגב.

גבי בן-הרוש: הערת הבהרה, לא הבנו את זה.

דורון רגב: זה לרכב לחודש.

חמד עמאר: לא קשור למספר השיחות שיקבל אותו רכב.

דורון רגב: לא.

דורון רגב: להיפך, אני בעד שהמחיר ירד ושהתחרות תגדל וייכנסו עוד מתחרים.

דורון רגב: לפעמים בפורומים האלה, המקצועיים, עם אנשים שאני מכבד - כל אחד מהתחום שלו, אם זה מוניות, נהגי משאיות או אוטובוסים, אני קטונתי - אני לא מציג את עצמי בתור מומחה לבטיחות.

דורון רגב: אני מנסה לתת שירות הכי טוב ולתת את האינפורמציה לקצין הבטיחות כדי שיוכל לעשות את עבודתו.

דורון רגב: אני חושב שזה כלי טוב, אני בעד חיזוק קצין הבטיחות ולתת לו את הכלים, וזה אחד מהם.

דורון רגב: אנחנו בתקופה מאוד אלקטרונית, וכמה שיותר אלקטרוני זה יותר טוב, יותר אובייקטיבי.

דורון רגב: קחו למשל את הטכוגרף הדיגיטלי שנכנס לא מזמן.

דורון רגב: מה הוא עושה?

דורון רגב: הוא מודד מהירות.

דורון רגב: תיקחו עזרים אחרים.

דורון רגב: בעצם אין לנו היום שום אמצעי, מלבד דיווח אנושי, שמסוגל לספק לנו את האינפורמציה אם בן-אדם עקף בקו לבן, אם בן-אדם לא עצר בעצור, אם הוא עבר באדום, אם הוא לא חגר חגורת בטיחות וכו'.

דורון רגב: תרשו לי להקריא לכם מכתב שכתב שמשון וקסמן.

דורון רגב: קיבלתי העתק מזה.

כרמל שאמה-הכהן: מה העניין של המכתב שאתה רוצה להקריא?

דורון רגב: הוא כתב את זה ליושב ראש הרשות הלאומית בזמנו, למר יאיר דורי.

דורון רגב: הייתי רוצה להקריא לכם.

דורון רגב: בן-אדם שאחראי על 1,400 כלי רכב בחברת IBM, לא אני.

דורון רגב: "הנני מתכבד לפנות אליך בנושא שבנדון, כקצין בטיחות בתעבורה וכיועץ בנושא בטיחות בתעבורה, העוסק למעלה מ-45 שנים בניהול ציי רכב מהגדולים במשק.

דורון רגב: ראוי לפתוח ולומר כי לדעתי המקצועית נוהל 6, שהופעל לפני שנים אחדות, מהווה כלי יעיל וחיוני לפיקוח והרתעה על נהגי כלי רכב של החברות החייבות בקיום הנוהל.

דורון רגב: כמי שמפעיל ביום-יום את הנוהל באחת החברות בעלות ציי הרכב הגדולים במשק, הנני חשוף הן לתגובות ציבור המתלוננים באמצעות השילוט על כלי הרכב של חברתנו, והן לתועלת ולמיידיות בו מועברות הערות קצין הבטיחות ישירות אל אנשים והנוהגים אשר מבצעים עבירות תנועה או טועים בשיקול דעתם בשטח.

דורון רגב: יחד עם זאת, חובתי להעיר ולהציע שיפור במספר נושאים חיוניים.

דורון רגב: לדעתי: א.

דורון רגב: יש להקפיד ולאכוף שילוט ברור יותר על כלי הרכב".

כרמל שאמה-הכהן: טוב, זה כבר בסעיפים.

כרמל שאמה-הכהן: רוח המכתב הובנה.

דורון רגב: ממש עוד כמה מילים.

כרמל שאמה-הכהן: מה החדשה שבמכתב?

דורון רגב: לחייב את החברות להפעיל מוקד.

שוקי שדה: אני מת על החיובים.

דורון רגב: לא שלנו.

גבי בן-הרוש: מה זה משנה.

גבי בן-הרוש: מה עשית במידע שקיבלת?

שוקי שדה: מי ישלם את זה?

כרמל שאמה-הכהן: מר רגב, מיצינו את הנקודה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

כרמל שאמה-הכהן: נא לקרוא את הסעיפים.

איתי עצמון: בטרם אקריא אני רוצה לומר הערה מקדימה.

איתי עצמון: הצעת החוק מבקשת לעגן את הנושא בחוק עצמאי, ורציתי לומר שהעמדה המקצועית שלנו היא שהנושא ראוי שיוסדר בפקודת התעבורה, שהוא ר החקיקה העיקרי שמסדיר את התעבורה היבשתית בארץ.

איתי עצמון: אני חושב שהר גם יספק איזושהי קוהרנטיות מבחינת אכיפה, עונשין ושאר הסמכויות שנפרט.

כרמל שאמה-הכהן: רבותי המציעים, מקובל עליכם?

זאב בילסקי: כן, כן, מקובל.

גבי בן-הרוש: אדוני היושב ראש, מה תפקיד המשטרה בכל הנוהל הזה?

כרמל שאמה-הכהן: נגיע לזה.

כרמל שאמה-הכהן: היום אנחנו מרים על המסגרת החקיקתית.

איתי עצמון: אם ההצעה הזאת מקובלת.

איתי עצמון: השאלה היא האם בכלל יש טעם בסעיף מטרה.

איתי עצמון: בדרך כלל סעיף מטרה אנחנו משלבים בחוק עצמאי.

איתי עצמון: אם זה לא חוק עצמאי - - -

כרמל שאמה-הכהן: אין צורך להוסיף מטרה.

איתי עצמון: אז הסעיף הזה נמחק ואני מתחיל לקרוא את ההגדרות.

איתי עצמון: "בחוק זה – "חברה" – מיזם, עסק, תאגיד או מוסד, שרשומים על שמו, או שהוא מפעיל או מנהל, כלי רכב כאמור בסעיף 3; "מעקב" – איסוף הדיווחים על עבירות תעבורה ומעקב בנוגע אליהם; "נגישות לדיווח" – אפשרות לדיווח ישיר לקצין בטיחות של חברה או למי שמספק שירות זה לחברה, במשך 24 שעות ביממה, למעט בימי המנוחה כמשמעותם בסעיף 18א(א) בפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש"ח–1948.

איתי עצמון: "עבירת תעבורה" – כהגדרתה בפקודת התעבורה; " ההגדרה הזאת מיותרת מכיוון שזה יהיה תיקון לפקודת התעבורה.

איתי עצמון: "קצין בטיחות" – מי שרשות הרישוי הסמיכה לשמש כקצין בטיחות בתעבורה, בהתאם להוראות חלק י' בתקנות התעבורה, התשכ"א–1961, שתפקידו, בין היתר, להקפיד על נהיגה זהירה ובטוחה של מי שנוהג ברכב שהחברה העמידה לרשותו, ולדאוג לתקינות כלי הרכב שבאחריותו; "השר" – שר התחבורה והבטיחות בדרכים.

איתי עצמון: " גם ההגדרה הזו מיותרת, מכיוון שזה יהיה תיקון לפקודת התעבורה.

כרמל שאמה-הכהן: יש הערות להגדרות?

רפ"ק רוני לוינגר: בדיונים הקודמים של החוק, הסעיף שמגדיר את חיוב החברה - - -

גבי בן-הרוש: יושב ראש קציני הבטיחות לא התבטא.

גבי בן-הרוש: מרים על קציני בטיחות ולא נתנו לו לר.

זאב בילסקי: זה בבחינת "צדיקים מלאכתם נעשית על-ידי אחרים".

דוד בוקר: לא, לא, זה לא נכון.

כרמל שאמה-הכהן: ביקשת לר ולא דיברת?

דוד בוקר: לא ידעתי שאני צריך להירשם.

כרמל שאמה-הכהן: אז לפני שאדוני אומר: לא נכון, לא הגיוני - - -

לאה ורון: ואדוני לא בפעם הראשונה בוועדת הכלכלה.

לאה ורון: אתה יודע איך הרים מתנהלים.

דוד בוקר: הייתי בטוח שהעוזר של מר בילסקי רשם אותי.

זאב בילסקי: כן, כן, אני לוקח את זה עלינו.

כרמל שאמה-הכהן: נתן לך לר בהמשך.

כרמל שאמה-הכהן: בבקשה, אדוני.

רפ"ק רוני לוינגר: בדיונים הקודמים, גם בדיונים הפנימיים וגם בדיונים כאן, בוועדת הכלכלה – יש להצעה הזאת היסטוריה של כמה שנים – דובר על כך שנפטור את כוחות הביטחון.

רפ"ק רוני לוינגר: הייתה שאלה מה זה מוסד, מה זה כולל מבחינת ההגדרה.

כרמל שאמה-הכהן: איזו הגדרה?

רפ"ק רוני לוינגר: בהגדרה של חברה: "מיזם, עסק, תאגיד או מוסד, שרשומים על שמו".

רפ"ק רוני לוינגר: בדיונים הקודמים, בוורסיות השונות של החוק, בסעיף הזה היה איזשהו סייג שפוטר את כוחות הביטחון, את המשטרה, מהתחולה של החוק.

גבי בן-הרוש: אתה לא רוצה שנלשין עליך?

רפ"ק רוני לוינגר: לא רוצה.

יפעת רווה: צריך את הצבא לישיבה הבאה.

גבי בן-הרוש: למה?

גבי בן-הרוש: הוא מר על המשטרה, שאי-אפשר יהיה להלשין.

קריאה: להיפך, אתם צריכים לתת דוגמה.

גבי בן-הרוש: ארבעה מוקדים אני פותח בגללך.

כרמל שאמה-הכהן: חברים, אתחיל לקרוא אנשים לסדר.

כרמל שאמה-הכהן: אף אחד לא מר בלי רשות דיבור.

כרמל שאמה-הכהן: תסביר את עמדתך בבקשה.

רפ"ק רוני לוינגר: אני רוצה להסביר את העמדה.

רפ"ק רוני לוינגר: אני מר על המשטרה, אם כי דובר גם על גופים אחרים, שלפעמים האזרח לא צריך לדעת מי בעל הרכב ולמי הוא מצלצל.

רפ"ק רוני לוינגר: לגבי המשטרה, יש לפחות שתי סיבות עיקריות.

רפ"ק רוני לוינגר: ראשית, יש למשטרה מנגנון מסודר וקפדני על עבירות שמבצעים שוטרים.

רפ"ק רוני לוינגר: אני שייך למטה הארצי, במקרה חבר אישי שלי חנה, חסם את הבית של ההורים שלו בקרית טבעון.

רפ"ק רוני לוינגר: אני לא יודע אם הפריע.

רפ"ק רוני לוינגר: היה טלפון אחד של אזרח, ומפקד המחוז הורה לקחת לו את הרכב לארבעה ימים.

כרמל שאמה-הכהן: בסדר.

כרמל שאמה-הכהן: מה הבעיה לשים את המקה?

רפ"ק רוני לוינגר: אז אני מסביר.

רפ"ק רוני לוינגר: קודם כול, יש מנגנון מסודר, שנותן מענה על עבירות.

רפ"ק רוני לוינגר: ר שני, יש מוטיבציה גדולה לאזרחים.

רפ"ק רוני לוינגר: ניידת שמטפלת באירוע, נותנת דוחות, אוכפת - כל אזרח שירגיש נפגע יצלצל מיד ויגיד שהשוטר, שרק חמש דקות לפני זה נתן לו דוח או שהיה איזה מפגש ביניהם, עבר עבירה.

רפ"ק רוני לוינגר: אלה רים שקורים גם כך.

חמד עמאר: גם היום האזרח יכול להתקשר למשטרה ולהגיד שהרכב הזה עשה - - -

רפ"ק רוני לוינגר: נכון.

רפ"ק רוני לוינגר: אז אני אומר שקיים מנגנון, ומנגנון שנאכף בקפדנות.

חמד עמאר: אז מה הבעיה?

רפ"ק רוני לוינגר: אנחנו אומרים שאנחנו לא רוצים - - -

זאב בילסקי: אתם צריכים להיות הדוגמה.

זאב בילסקי: איך אני אשכנע את גבי אם אתה - - -

חמד עמאר: איך נשכנע חברי כנסת לשים מקה?

זאב בילסקי: הלוא כל שוטר שחונה ליד קיוסק באדום-לבן, מיד מישהו מצלם אותו ושם בעיתון.

רפ"ק רוני לוינגר: נכון.

זאב בילסקי: אז עכשיו אנחנו עושים - - -

רפ"ק רוני לוינגר: לא, אין צורך במקה.

רפ"ק רוני לוינגר: השוטר יאכוף, יטפל באירוע, ייתן דוחות – מיד יקבלו - - -

לאה ורון: אדוני היושב ראש, צודקת עורכת הדין רווה, שהיה עלינו להזמין את צה"ל על מנת להתייחס.

לאה ורון: אתם תחליטו אחר כך אם אתם רוצים לכלול את הצבא או לא לכלול את הצבא, אבל היה מקום להזמין אותם.

לאה ורון: לכן, אני מבקשת להשאיר את הסעיף פתוח עד אשר יוזמנו נציגי הצבא לומר את ריהם בפני הוועדה.

עדנה צונץ: זה נכון, ואני אמרתי בפירוש שהכנסנו את זה כשמופז היה - - -

לאה ורון: גברת צונץ, הם יוזמנו לדיון הבא והם יאמרו את ריהם.

כרמל שאמה-הכהן: עוד הערות להגדרות?

יהודה בר-אור: יש לי הערה נוספת, שמחדדת את מה שאמרתי קודם: קצין בטיחות שהחברה העמידה לרשותו.

יהודה בר-אור: אנחנו מחדדים את זה שאנחנו לא מעמידים לרשות אף אחד מונית.

כרמל שאמה-הכהן: מה ההתייחסות לזה?

איתי עצמון: כיום ההגדרה של קצין בטיחות מצויה בתקנה 579 לתקנות התעבורה ואומרת שקצין בטיחות הוא אדם שהרשות הסמיכה אותו לקצין בטיחות לפי חלק זה בכתב הסמכה.

איתי עצמון: אני מציע שקצין בטיחות יהיה מי שהוסמך בהתאם להוראות לפי הפקודה, כי זה הרי תיקון לפקודת התעבורה.

איתי עצמון: פשוט להפנות להגדרה הזו.

חמד עמאר: בהגדרות שקראנו עכשיו המוניות נכללות?

איתי עצמון: להבנתי, ההכללה של סוגי הרכב מצויה בסעיף 3 להצעת החוק, שעוד לא הגענו אליו.

איתי עצמון: רציתי להעיר לעניין ההגדרה של חברה.

איתי עצמון: ההגדרה, כמו שהיא מופיעה כרגע, מועתקת מאותו חלק י' לתקנות התעבורה, שמסדיר את נושא סדרי הבטיחות במה שנקרא "מפעלים וחברות".

איתי עצמון: ההגדרה היא ערכאית, אני מציע לא לאמץ הגדרה כזו.

יפעת רווה: פורסם בכחול נוסח ב-2008.

יפעת רווה: אפשר לקחת את הנוסח שפורסם אז.

יפעת רווה: יש עוד כמה רים שהם בנוסח מ-2008 ואפשר לקחת אותם.

איתי עצמון: השאלה היא אם הנוסח הזה - - -

יפעת רווה: לא הכול, אבל לגבי ההגדרה של חברה – צריך לדון בו – אבל זה נוסח שנדון.

לאה ורון: לבקשת עורך הדין עצמון, הפצנו לחברי הכנסת – ואפשר גם להפיץ למוזמנים – את ההגדרה של חברה מתוך הצעת החוק שהוועדה הכינה בכנסת ה-17.

לאה ורון: זה מונח בפני חברי הכנסת, אולי תקריא את ההגדרה.

איתי עצמון: אני יכול להקריא, השאלה אם היא רלוונטית עדיין.

שרית זוכוביצקי-אור: אני אומרת שההגדרה פה צריכה להיות חופפת להגדרה שמחייבת חברות להעסיק קצין בטיחות, כיוון שהרעיון הוא שקצין הבטיחות הוא זה שיטפל במידע.

שרית זוכוביצקי-אור: לכן צריכה להיות חפיפה מלאה בין חובת החברות להעסיק קציני בטיחות לבין החובה להיק מקה באותם תאגידים שקצין הבטיחות מפקח על השירות שלהם.

שרית זוכוביצקי-אור: לכן, לדעתי, הגם שההגדרה נשמעת היום קצת מיושנת, אני מציעה לעשות חפיפה מלאה ולהעתיק באופן מלא את הגדרת "חברה" להגדרה שקיימת בחלק י' בתקנות התעבורה.

לאה ורון: ואשר על כן, ההגדרה צריכה להיות מה?

שרית זוכוביצקי-אור: להישאר כמו שהיא.

שרית זוכוביצקי-אור: היא מועתקת מילה במילה.

שרית זוכוביצקי-אור: אני רק אומרת שצריך לשים לב שהחובה להעסיק קצין בטיחות לא קשורה לשאלה האם החברה היא תאגיד או לא תאגיד, אלא רק אם עומדים לרשותה ציי רכב בכמות שנקבעה בחלק י' לתקנות התעבורה.

גבי בן-הרוש: לא, למה?

יהודה בר-אור: צוין שהחברה העמידה לרשותו.

שרית זוכוביצקי-אור: אני מרת על המונח "חברה".

שרית זוכוביצקי-אור: המשמעות של המונח בתקנות התעבורה זה לא תאגיד.

לאה ורון: עורכת הדין זוכוביצקי, תקריאי בבקשה את ההגדרה לחברה, שאת מציעה שתהיה בחוק.

שרית זוכוביצקי-אור: שתהיה כמו שהיא.

שרית זוכוביצקי-אור: הנוסח שמופיע הוא בסדר.

לאה ורון: "מיזם, עסק, תאגיד או מוסד - - -"

שרית זוכוביצקי-אור: נכון.

שרית זוכוביצקי-אור: הוא מועתק מחלק י'.

איתי עצמון: הרגע אמרתי שאני חושב שההגדרה של "מפעל", כמו שהיא מועתקת מחלק י', היא הגדרה שלא רלוונטית היום.

איתי עצמון: הבנתי משיחה מוקדמת אתך שגם המשקלים של כלי הרכב שמופיעים היום בחלק י' לא מעודכנים.

שרית זוכוביצקי-אור: המשקלים זה ר אחר, וזה לסעיף 3.

שרית זוכוביצקי-אור: אני מרת על ההגדרה של "חברה".

איתי עצמון: אני לא יודע מה זה "מיזם", אני לא יודע מה ההבדל בין "מיזם" ל"מוסד" ל"תאגיד".

שרית זוכוביצקי-אור: אתה צודק במאה אחוז לגבי הניסוח, אני מסכימה אתך בזה.

שרית זוכוביצקי-אור: אני רק אומרת שהחשש שלי הוא שאם יהיה פער בין הגדרת חברה בפקודה לבין הגדרת חברה, שאנחנו נדרשים אליה לצורך קביעת החובה להעסיק קצין בטיחות, לא תהיה אותה הגדרה, זה עשוי ליצור בעיה.

שרית זוכוביצקי-אור: יכול גם להיות שלא.

יפעת רווה: יש לי שאלה.

יפעת רווה: אולי אפשר לכתוב: חברה המחויבת בהעסקת קצין בטיחות לפי התקנות.

שרית זוכוביצקי-אור: אני חושבת שזה יופי.

גבי בן-הרוש: לא, אבל יש פה בעיה יותר רצינית.

כרמל שאמה-הכהן: שניה, תנו להם לסיים.

יפעת רווה: "חברה המחויבת בהעסקת קצין בטיחות לפי התקנות", ואז אנחנו לא מתחילים להיכנס ממש להגדרות.

איתי עצמון: מדובר על מפעל שהוא מיזם, כמו שכתוב היום בתקנות, שמפעיל או מנהל כלי רכב במספרים, כמו שנדון בהמשך כשנגיע לסעיף 3, וגם על בעל רישיון מוביל ומשרדי הסעות, ורשויות מקומיות שבבעלותן אוטובוס – להסעות תלמידים, אני מניח.

איתי עצמון: זה מה שהיום קבוע בתקנות.

שרית זוכוביצקי-אור: בדיוק.

שרית זוכוביצקי-אור: לעשות חפיפה בין מי שחייב להעסיק.

דב קרדו: אפשר להציע משהו לעניין?

דב קרדו: כל רכב שחייב בפיקוח קצין בטיחות בתעבורה.

דב קרדו: נקודה.

גבי בן-הרוש: אז מה עשינו בזה?

גבי בן-הרוש: חבר'ה, אתם עושים אחד כן, שניים לא?

קריאה: למה?

גבי בן-הרוש: אסביר למה.

גבי בן-הרוש: יש חוק בתחום המשאיות ורכב ההסעה, שמחייב נהג רכב מ-10 טון – גם אם הוא בעל משאית בודד והוא עצמאי – בפיקוח של קצין בטיחות.

גבי בן-הרוש: יש לפחות 200,000 משאיולת שהן במשקל מ-3.5–4 טון, והן לא חייבות בחוק קצין בטיחות.

דב קרדו: למה?

דב קרדו: אם הם חלק מצי חלק שמפקח עליו קצין בטיחות - - -

גבי בן-הרוש: הם לא חייבים קצין בטיחות בהגדרה בחוק.

דב קרדו: את זה צריך לשנות.

גבי בן-הרוש: אז מה אתם עושים לי, איפה ואיפה?

זאב בילסקי: גבי, הבטחתי לך ואקיים את ההבטחה, שאחרי שבעזרת השם נאשר את זה לקריאה ראשונה בלבד, לקראת קריאה שניה ושלישית נשב עם כל אחד ונתאים את החליפה בדיוק.

יהודה בר-אור: אני מבקש שתגדירו בתאום תיקונים גם את המוניות.

זאב בילסקי: כעת אני מציע ללכת להגדרה הפשוטה: כל מי שמחויב בקצין בטיחות.

זאב בילסקי: זה מה שאנחנו מדברים.

זאב בילסקי: את כל הגופים שדיברנו עליהם פה, נשב לקראת קריאה שניה ושלישית ונראה איך אנחנו תופרים חליפה שמתאימה, אם היא מתאימה.

זאב בילסקי: אבל היום בואו ניצמד לזה, כי הבסיס של כל העניין הזה הוא קצין הבטיחות וצדק כל מי שאמר שעכשיו מה הסמכויות של קצין הבטיחות, מה הוא עושה עם האינפורמציה.

זאב בילסקי: זה בהחלט חלק ממה שנידרש אליו.

זאב בילסקי: אבל עכשיו אני מציע שניצמד לנוסח – לא מיזם, לא חברה, לא תאגיד – מי שמחויב על-פי החוק.

כרמל שאמה-הכהן: מה שהוסכם פה זה בסדר גמור.

איתי עצמון: כלומר, כל גוף שחייב בהעסקת קצין בטיחות, בהתאם להוראות לפי הפקודה.

דב קרדו: כל רכב שחייב בפיקוח.

איתי עצמון: התקנות מגדירות את הגוף שמפעיל או מנהל את אותם - - -

שרית זוכוביצקי-אור: החובה היא לא על רכב אלא על חברה.

גבי בן-הרוש: מה עושים עם אותן מאות משאיות של 8 טון, שהנהגים הם עצמאיים?

דב קרדו: נכניס אותם לזה גם כן.

זאב בילסקי: גבי, מי שאין לו אין לו.

גבי בן-הרוש: אז מה, אז יש פה - - - ?

זאב בילסקי: בשביל זה יש קריאה שניה ושלישית.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו מצביעים על סעיף ההגדרות, עם השינויים שהתקבלו.

כרמל שאמה-הכהן: מי בעד סעיף 2, סעיף ההגדרות?

כרמל שאמה-הכהן: הצבעה בעד סעיף 2 – פה אחד נגד – אין סעיף 2 נתקבל.

כרמל שאמה-הכהן: תודה, התקבל פה אחד.

כרמל שאמה-הכהן: נא להקריא את סעיף 3.

איתי עצמון: "חובת הקמת מנגנון לדיווח ולמעקב 3.

איתי עצמון: (א) חברה אשר בבעלותה או ברשותה, לרבות בדרך של שכירות, כלי רכב כמפורט בסעיף קטן (ב) (בחוק זה – כלי רכב של החברה), תפעיל מנגנון שיאפשר נגישות לדיווח ולמעקב אחר עבירות תנועה המבוצעות על ידי עובדיה ועל ידי מי שהחברה העמידה לרשותו רכב, וכן למעקב על תקינות כלי הרכב.

איתי עצמון: (ב) הוראות סעיף קטן (א) יחולו על חברה, שבבעלותה או בהחזקתה בפועל סוגי כלי הרכב, כמפורט בטור א' במספר שאינו פחות מהנקוב לצידו בטור ב':" כאן מפורטים סוגי כלי הרכב, עם המספרים, שעליהם יחול החוק המוצע.

איתי עצמון: הבנתי שכאן יש הערות למשרד התחבורה.

שרית זוכוביצקי-אור: לאור שינוי ההגדרה, כל הסעיף מיותר.

איתי עצמון: כל הטבלה.

שרית זוכוביצקי-אור: וגם את הרישא צריך לתקן.

שרית זוכוביצקי-אור: לא "בבעלותה או ברשותה", אלא חברה.

איתי עצמון: "(ג) מנגנון כאמור בסעיף קטן (א) יכלול גם מענה טלפוני אנושי לדיווח באופן ישיר, ללא מערכת משיבון אוטומטית.

איתי עצמון: "

כרמל שאמה-הכהן: הסבר, בבקשה.

איתי עצמון: הסעיף הזה מחייב כל חברה, כמו שהגדרנו קודם לכן, בהקמת מנגנון לדיווח ולמעקב אחר עבירות תנועה המבוצעות – כתוב כאן "על-ידי עובדיה".

איתי עצמון: אני לא בטוח שמדובר רק על עובדים.

איתי עצמון: בעצם מדובר על כל מי שנוהג ברכב, לא רק העובד.

איתי עצמון: העובד הוא זה שיישא באחריות כי הוא עובד החברה, אבל להבנתי - - -

עדנה צונץ: בני משפחה גם.

איתי עצמון: מוצע כאן שהמנגנון הזה יכלול גם מענה טלפוני אנושי.

איתי עצמון: כלומר, שלא יכלו רק מערכת משיבון.

שוקי שדה: רגע, צריך להגביל את זה בשעות.

שוקי שדה: לא עובדים 24 שעות ביממה.

איתי עצמון: להבנתי, הנושא של השעות הוסדר בסעיף הקודם, שאושר.

שוקי שדה: מה?

שוקי שדה: לא ראיתי.

איתי עצמון: ההגדרה שהקראתי הייתה: "נגישות לדיווח, אפשרות לדיווח ישיר לקצין בטיחות של חברה או למי שמספק שירות של החברה - - ".

שוקי שדה: אז יש שעות עבודה של החברה.

איתי עצמון: "- - במשך 24 שעות ביממה, למעט ימי מנוחה".

יפעת רווה: השאלה היא אם גם בלילה צריך להחזיק מישהו שיושב.

שוקי שדה: לא הבנתי.

כרמל שאמה-הכהן: התכוונתם שהמענה האנושי יהיה 24 שעות?

שוקי שדה: אי-אפשר.

כרמל שאמה-הכהן: שמענו את ההערה, אנחנו מטפלים בה.

זאב בילסקי: אני חושב שכן, כי אם אנחנו רוצים לעודד אז מתקשרים ועונה מענה קולי – כמו שמתקשרים ל"בזק" ויש מענה?

זאב בילסקי: : אם אתה רוצה פיצה, אם אתה רוצה זה, אז אני כבר סוגר את הטלפון.

גבי בן-הרוש: זה בגלל שלא ישנתם בלילה אז - - -

שוקי שדה: אי-אפשר ככה לעבוד.

דניאל הרשקוביץ: שעות העבודה של החברות.

דניאל הרשקוביץ: אם תיתן מענה אנושי מחוץ לשעות העבודה, זה לא רלוונטי.

זאב בילסקי: יכול להיות שצריך פה באמת מענה אנושי - - -

שוקי שדה: מענה אנושי צריך להיות לפי שעות העבודה של אותה חברה.

חמד עמאר: מה זה שעות עבודה?

שוקי שדה: אוטובוסים מתחילים ב-5:00 בבוקר ומסיימים ב-12:00 בלילה.

שוקי שדה: אם החברה עובדת שמונה שעות, אז שמונה שעות היא תקבל את ההודעות - - -

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אם הוא מתחיל להתפרע בדיוק אחרי?

שוקי שדה: יש מענה קולי.

שוקי שדה: מי ישלם את זה?

שוקי שדה: הכנסת משלמת את זה?

חמד עמאר: בואו נבדוק את העלויות של הנושא.

זאב בילסקי: אני רוצה ללכת לקראת, לא להכביד על האנשים.

זאב בילסקי: אם אתם שואלים אותי – הכי טוב שיהיה 24 שעות.

זאב בילסקי: אבל חברה קטנה, שצריך להתעורר ב-2:00 בלילה כי מישהו צלצל על רכב, אז זה יכול להכביד.

זאב בילסקי: מה שאני מציע זה שנחייב במענה אנושי בשעות העבודה הרגילות, למעט שבתות, חגים וכו', וחייב במענה קולי בשאר השעות.

זאב בילסקי: מי שירצה לתת שירות רולס-רויס יסדר את זה שיהיה 24, ומי שלא – נקבל.

גבי בן-הרוש: והמתלונן חייב להזדהות?

זאב בילסקי: לא חייב.

גבי בן-הרוש: לא חייב?

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת בילסקי, מי קובע מה שעת פעילות של כל חברה וחברה?

כרמל שאמה-הכהן: זה ייצור אי-סדר.

כרמל שאמה-הכהן: צריך לעשות משהו מינימלי.

יפעת רווה: יכול להיות שיש מקום להבחנה בעניין הזה בין סוגי חברות.

יפעת רווה: חברה כמו "אגד", למשל, אפשר לומר שזה עד שעות הלילה.

יפעת רווה: להבחין בין חברה שבמהותה היא מסיעה לבין חברות אחרות.

זאב בילסקי: אני אגיד לכם מאיפה אני בא.

זאב בילסקי: שאל פה מישהו, למשל, איפה תפקידה של המשטרה.

זאב בילסקי: המשטרה לא בעסק בכלל.

זאב בילסקי: אני יוצא מתוך תחושה שהאנשים שיושבים פה, מסביב לשולחן, מעוניינים להחזיר בן-אדם אחד בשלום הביתה.

זאב בילסקי: אחד, לא צריך הרבה.

זאב בילסקי: אחד.

זאב בילסקי: אם לא הצלחתי להביא את המודעות הזאת, את השליחות הזאת, לאלה שאחראים על הנושא – אז פספסתי.

זאב בילסקי: מה אני אומר?

זאב בילסקי: אחד שבאמת יהיה אכפת לו - יש לי עשרות חברות היום, כל צה"ל נכנס לזה - 24 שעות מענה אנושי.

זאב בילסקי: המפקד מקבל, קורא לנהג, מדבר אתו.

זאב בילסקי: אנשים הבינו.

זאב בילסקי: מי שלא מבין את המסר, אני אומר מראש: שעות העבודה שלו.

זאב בילסקי: אני לא אתחיל לסדר לכל אחד את שעות העבודה שלו.

זאב בילסקי: אם הוא רוצה אחר כך מענה קולי, וכשהוא בא בבוקר הוא פורק את המענה הקולי ורואה את ההודעות.

שוקי שדה: זה התפקיד של קצין הבטיחות.

זאב בילסקי: אני לא רוצה להכביד.

זאב בילסקי: אני רוצה שהצעת החוק הזאת תהיה קלה, כדי שאנשים יבינו את המסר ויאמצו אותה.

זאב בילסקי: הפרשנות של החוק הזה זה הרבה מאוד איך אתה מתייחס לחיי אדם, זה הסיפור.

זאב בילסקי: אני לא רוצה לבדוק אם מישהו ב-3:00 בבוקר ענה לטלפון או לא ענה, אם הוא לא רוצה, אם זה לא חשוב לו.

זאב בילסקי: אתם יודעים מה?

זאב בילסקי: הבן של עדנה, שנהרג, איך היא אמרה?

זאב בילסקי: אם הייתה מדבקה כזאת, אם מישהו היה רואה.

זאב בילסקי: זה שרצח עכשיו את לי זיתוני על מעבר חצייה ברחוב נחמני בתל-אביב, זה רכב שמהרגע הוא עלה על ההגה הוא השתולל בכביש.

זאב בילסקי: אם מישהו היה רואה, אם מישהו היה מתקשר, אם איזה קצין בטיחות היה תופס את זה ב-7:00 בבוקר, מצלצל אליו ואומר לו: אחי, תגיד לי, קיבלתי טלפון שאתה משתולל – יכול להיות שלי זיתוני היום הייתה אתנו.

זאב בילסקי: אם אנשים לא מבינים את זה - הנוהל הזה לא בשבילכם, אגיד לכם את האמת.

זאב בילסקי: יש משטרת ישראל, היא תאכוף את החוקים.

זאב בילסקי: הנוהל הזה צריך להיות לאנשים שמבינים את החשיבות, וזו זכות גדולה למי שיאמץ את הנוהל הזה, לא בגלל החוק.

זאב בילסקי: מי שעד היום לא מאמץ את הנוהל הזה, זאת אומרת שלא אכפת לו מחיי אדם.

זאב בילסקי: לכן, אדוני היושב ראש, אני מציע שנקל על האנשים.

זאב בילסקי: אני לא רוצה הכביד עליכם, לא רוצה שהנוהל הזה יחפה עליכם.

זאב בילסקי: אני רוצה שתבינו את מטרת החוק כפי שאנחנו, המציעים, מציעים אותו.

זאב בילסקי: יכול להיות, אם אתה רוצה, מ-1,000 כלי רכב ומעלה - אז ממילא יש לו 24 שעות מענה.

זאב בילסקי: חברה כמו "אגד", אני בטח שתעשה את זה.

זאב בילסקי: לא צריך לבקש ממנה בכלל, היא תעשה את זה 24 שעות.

זאב בילסקי: אבל כל מי שרוצה – שעות העבודה שלו, ומענה קולי אחר כך.

גבי בן-הרוש: אתה יודע מה מפריע לי בחוק הזה?

גבי בן-הרוש: מה זה לא להזדהות?

גבי בן-הרוש: תפסתי לא מזמן שוטר במשטרת לכיש, שביום הוא היה נהג משאית, בערב הוא התנדב למשטרת התנועה.

גבי בן-הרוש: למי הוא רשם דוחות?

גבי בן-הרוש: לאותם נהגי משאיות, קולגות מתחרים.

גבי בן-הרוש: גם אצלכם בדרום, רק לפני חודש.

גבי בן-הרוש: למה לא להזדהות?

גבי בן-הרוש: אם אתה רוצה להיות אזרח טוב ואמין – אלה הפרטים שלי.

זאב בילסקי: גבי, תקשיב טוב.

זאב בילסקי: אנחנו - - -

גבי בן-הרוש: אני יודע שיש לכם כוונות טובות, אבל בואו נסגור את זה אמיתי.

זאב בילסקי: גבי, תלך אתי, עם הכוונות הטובות שלי, ונחזיר אנשים הביתה בשלום.

זאב בילסקי: תאמין לי.

זאב בילסקי: גם אם בן-אדם לא רוצה להזדהות, אני מקבל ואני מתייחס בהתאם.

זאב בילסקי: כשאני מקבל מכתב וכתוב שם מי מתלונן, יש לי יחד אחד; כשזה מישהו אנונימי אני גם בודק.

זאב בילסקי: אם תראה שאתה מקבל שבע פניות, אחת של מישהו שהזדהה ושש מאנשים שלא הזדהו על אותו נהג, בקו שלו, שאתה יודע שהוא נסע שם – על המקום אתה מבין את הסיפור.

זאב בילסקי: אתה לא צריך את השם של המתלונן.

זאב בילסקי: אתה קורא לנהג ואומר לו: אדוני, תסתכל מה עשית היום.

זאב בילסקי: בנסיעה אחת מאילת לתל-אביב קיבלתי עליך שבעה טלפונים, אחד הזדהה ושישה לא.

זאב בילסקי: אני אומר לך, כל השישה האלה אותנטיים.

זאב בילסקי: אני מאמין להם, אני רואה את התחנות בנסיעה שלך, אני רואה מה עשית: אני רואה שעקפת בפס לבן, שירדת לשוליים, שלא עשית את מה שצריך.

זאב בילסקי: עכשיו אני נוקט נגדך את הצעדים שהחלטנו בחברה.

זאב בילסקי: החוק הזה נועד לאנשים שרוצים להפעיל אותו, שרוצים להילחם בתאונות דרכים.

זאב בילסקי: זו המטרה של החוק הזה ועל זה אני עומד.

זאב בילסקי: לכן, אנחנו רוצים להקל, רוצים לאפשר למי שרוצה.

זאב בילסקי: מי שלא רוצה – אגיד לכם את האמת – שהמשטרה כבר תטפל בו.

דב קרדו: שעות הפעילות במדינה הן בדרך 6:00 בבוקר עד 10:00 בלילה, לאחר מכן הכול נרגע.

דב קרדו: אני מציע שיהיה מוקד מאויש בשתי המשמרות האלה, ולאחר מכן עד הבוקר מענה טלפוני.

דוד כוכבא: חבר הכנסת בילסקי, באמת דברי אלוהים חיים.

דוד כוכבא: אפילו נגעת ללבי, ואני חושב שאני לא מדבר רק בשם עצמי.

דוד כוכבא: אני רק מבקש, באותו להט תדבר גם עם האנשים שחיים ומתפרנסים, ותפקידם הוא להיות אחראים על הבטיחות.

דוד כוכבא: אנחנו אזרחים, אנחנו מפעילים כלי רכב כדי להתפרנס.

זאב בילסקי: אני מוכן שתתקשר אליי 24.

זאב בילסקי: לא תמצא מענה קולי, גם ב-2:00 בלילה אני אענה לך מהטלפון שלי.

זאב בילסקי: אבוא לפגוש אותך איפה שאתה רוצה, מתי שאתה רוצה, כדי להציל אחד.

זאב בילסקי: זאת השליחות שלי.

דוד כוכבא: אני מרים את הכפפה.

זאב בילסקי: בשמחה, אתן לך את המספר.

זאב בילסקי: פעם כשהייתי ראש עיריית רעננה, אמרתי לבנות: אתן יוצאות עם בנים שיש להם רישיון נהיגה, הוא אבו עלי, נוסע על 160.

זאב בילסקי: איך שאת רואה אותו, ב-3:00 בבוקר ביום שישי, תגידי לו: תוריד את הרגל מהגז.

זאב בילסקי: לא מוריד את הרגל – תגידי לו: תעצור, אני יורדת פה.

זאב בילסקי: אפילו בנתיבי איילון ב-3:00 לפנות בוקר.

זאב בילסקי: צלצלו אליי, אני בא לקחת אותך.

זאב בילסקי: אל תדאגי, תרדי.

זאב בילסקי: אחרי שבועיים-שלושה, אני פתאום מתעורר ורואה טלפון.

זאב בילסקי: אני אומר: הלו.

זאב בילסקי: השמיעו קולות של צחוק וסגרו את הטלפון.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו נאלצים לעצור את הדיון בשלב הזה.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו מחדשים את הדיון בשעה 2:30 היום כדי לסיים את ההכנה לקריאה הראשונה.