ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 452, 2011-11-21 09:00

אמנון כהן: בוקר טוב, שבוע טוב.

אמנון כהן: אני פותח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה.

אמנון כהן: על שולחן הוועדה נמצאת הצעת חוק המשטרה (דין משמעתי, בירור קבילות שוטרים והוראות שונות) (תיקון מס' 6) (עובדים אזרחיים).

אמנון כהן: הצעת החוק למעשה הונחה על שולחנה של הוועדה עוד בדיונים כאשר כיהן וניהל יושב-ראש הוועדה הקודם, חבר הכנסת אזולאי.

אמנון כהן: הבנו שהצעת החוק לא נותנת מענים לגבי אותם עובדים שהם אזרחים אבל נותנים שירותים למשטרה - אזרחים עובדי משטרה, זאת ההגדרה שלהם.

אמנון כהן: בדיון האחרון הוועדה ביקשה שמשרד האוצר, יחד עם מנכ"ל המשרד לביטחון הפנים, יחד עם מפכ"ל המשטרה, ימצאו את הנוסחה המתאימה איך אפשר לקלוט אותם בשורות המשטרה.

אמנון כהן: אני מתכבד לברך את מנכ"ל המשרד לביטחון הפנים, ידידי יעקב גנות שנמצא אתנו – יש לו הרבה עיסוקים אך הוא מצא זמן לנושא חשוב; נמצא אתנו גם מכובדנו מר לוין, שעסוק מאוד מאוד בפתרון סוגיית הרופאים והמתמחים, יום-יום, לילה-לילה.

אמנון כהן: אנחנו מחזקים את ידיך שתמצא פתרונות גם לסוגיה ההיא וגם לסוגיה שנמצאת על שולחננו.

אילן גילאון: ולזו יותר במהירות.

אמנון כהן: אני, גם כיושב-ראש ועדה, קיימתי כמה דיונים בחדרי, ללא הוועדה.

אמנון כהן: זימנתי את נציגי האוצר, נציגי המשרד לביטחון הפנים, מפכ"ל המשטרה – גם איתו דיברתי כמה פעמים – על מנת למצוא את הפתרונות ושסוף-סוף העובדים – אזרחים שנתנו ממיטב שנותיהם לטובת הפעילות הזאת – ייקלטו ויהיה להם מעמד.

אמנון כהן: הבנתי שחלק מהאנשים כבר פרשו, חיו תקופה ארוכה באי-ודאות, אבל מה שנשאר אנחנו צריכים להציל.

אמנון כהן: מדובר באנשים איכותיים, אנשים טובים שנתנו המון שנים לטובת השירות שלהם, וסוף-סוף נקבע את המעמד שלהם.

אמנון כהן: כרגע אנחנו מתלבטים מה לעשות עם החקיקה הזאת כי החקיקה למעשה מסדירה נושא מסוים.

אמנון כהן: אני מברך על הטיפול לגבי אותם אזרחים שנקלטו בשירות בתי הסוהר.

אמנון כהן: היו כמה אזרחים שעבדו, נתנו שירותים כאזרחים והם נקלטו לשורות השב"ס.

אמנון כהן: אנחנו מברכים על כך, אבל גם כאן הגיעה העת, כבר זמן רב הנושא נדון, אני מקבל הרבה טלפונים מהציבור הזה, ובצדק, הם מחפשים מזור, איזשהו אור בקצה המנהרה.

אמנון כהן: תוך כדי הדיונים גם עדכנתם אותי טלפונית על התקדמות הנושא, ועכשיו הבנתי, כשכבר מגיעים לאיזשהו פתרון, גם ההסתדרות רוצה להתערב ולשמוע, ודאי הם רוצים לעזור, אבל לפעמים אולי לא צריך לעזור כי דברים נעשים בדרגים המתאימים.

אמנון כהן: לכן, אני רוצה לפתור את הבעיה הזאת.

אמנון כהן: תגידו לי איפה זה עומד כדי שנדע בוועדה איך להתקדם, איך לסייע על מנת להגיע לפתרון הסופי, וכמה שיותר מהר – אם אפשר עכשיו, אנחנו נשמח מאוד.

אמנון כהן: בשלב זה אתן את רשות הדיבור למנכ"ל או לממונה על השכר, תחליטו ביניכם.

אמנון כהן: תעדכנו את הוועדה איפה זה עומד ומה מונע לסגור את הנושא.

יעקב גנות: תודה רבה.

יעקב גנות: רבותי, מכובדיי.

יעקב גנות: משרד האוצר, המשרד לביטחון הפנים עם משטרת ישראל, סיכמו שמוכנים לעזור במימון ולשטר את כל האזרחים, בעצם להפוך אותם לשוטרים –במגבלות של ותק וכל יתר הדברים.

יעקב גנות: זאת היתה ההחלטה.

יעקב גנות: לפני שבוע התבקשתי להיפגש עם יושב-ראש ההסתדרות, שהעלה סוגיות שונות שהן באמת על הפרק, ומכיוון שהמפכ"ל היה בחוץ-לארץ וחזר הבוקר, ביקש מאתנו לפני שמשלימים את המהלך, לאפשר לו לשוחח עם המפכ"ל.

יעקב גנות: אני חושב שזו בקשה לגיטימית, הבטחתי לו שאנחנו נמתין עד שהמפכ"ל חוזר ועד שהם משוחחים.

יעקב גנות: אני אומנם דיברתי הבוקר עם המפכ"ל.

יעקב גנות: עמדת משטרת ישראל לא השתנתה, העמדה נשארה כפי שהיתה.

אמנון כהן: לקלוט את כולם לשורות.

יעקב גנות: לקלוט את העובדים האזרחים לשורות משטרת ישראל כשוטרים, אבל - - -

אמנון כהן: את כולם, נכון?

יעקב גנות: אני אומר - ברמה העקרונית את כולם.

יעקב גנות: ברמה העקרונית.

אמנון כהן: אני שואל, לדעת איפה אני עומד.

יעקב גנות: אי-אפשר להגיד את כולם מפני שכל אחד יצטרך לעבור את הבדיקות המתאימות.

יעקב גנות: לא כל אחד שיכול להיות אזרח, יכול להיות גם שוטר.

יעקב גנות: לא כל אזרח יכול להיות גם שוטר.

יעקב גנות: לכן, שמת לב שאמרתי: במגבלות.

אילן גילאון: בימינו גם לא כל אחד יכול להיות אזרח.

יעקב גנות: אתן דוגמה אחת.

אמנון כהן: אני מבין מה אתה אומר, ודאי יש קריטריונים.

יעקב גנות: אני מבין שאדוני מבין ולוחץ עלי, ואני אענה לך.

אמנון כהן: לא, אדוני.

אמנון כהן: קודם כול, המהלך שאתה מדבר עליו, המדיניות לקלוט אותם בשורות המשטרה, זה מבורך.

אמנון כהן: ייתכן שכמות מסוימת – אני לא יודע כרגע מהי – לא מתאימה, כפי שאתה אומר, לפי הקריטריונים שאתה מגדיר כקליטה לשוטר.

אמנון כהן: מה יהיה דינו מבחינת כל המערכת?

אמנון כהן: במשך 12-10 שנים הוא נתן שירות, היה טוב כשהיה אזרח.

אמנון כהן: בגלל קריטריון כזה או אחר, הוא לא יכול להתקבל כשוטר.

אמנון כהן: מה דינו לפי הסיכום ביניכם?

יעקב גנות: אתן לך דוגמה.

יעקב גנות: אזרח שיש לו ר"פ יכול לעבוד בכל עבודה כמעט.

יעקב גנות: כמעט.

יעקב גנות: הוא לא יכול להיות שוטר.

אריה ביבי: אז איך נתתם לו לעבוד בתור אזרח במשטרה?

אריה ביבי: מר גנות, אין דבר כזה.

אריה ביבי: מי שיש לו ר"פ, גם כאזרח הוא לא יכול לעבוד במשטרה - אני הייתי ראש אכ"א – הוא לא יכול לעבוד בתור אזרח במשטרה.

אמנון כהן: הוא נתן דוגמה.

יעקב גנות: נתתי את זה כדוגמה.

אריה ביבי: לא, זאת דוגמה לא טובה.

אריה ביבי: לכן אני אומר, חפש דוגמה אחרת.

אריה ביבי: אני אוהב אותך, אבל חפש דוגמה אחרת.

אמנון כהן: לא ר"פ, משהו אחר.

אמנון כהן: מה יהיה דינו?

יעקב גנות: סליחה.

יעקב גנות: הרי כל מה שאני אגיד, עצם העובדה שהוא עבד – יש בדיקות רפואיות, יכול להיות שמדובר בגיל כזה שאי-אפשר או שכן אפשר, או שהוא לא ירצה.

אמנון כהן: מה יהיה דינו?

יעקב גנות: זה לא פשוט, לכן אנחנו נשב עם ההסתדרות ועם משרד האוצר, אנחנו נסכם איך נוכל את המקסימום לקלוט לשורות משטרת ישראל.

יעקב גנות: יכול להיות שיהיו כמה שלא, אז נצטרך לחפש פתרון.

יעקב גנות: הרי יש שאלה פשוטה.

יעקב גנות: מההסתדרות, אני אומר את זה רק לאחרונה, יש לו ותק של 15 שנה כאזרח עובד לשעבר במשטרה.

אילן גילאון: מר גנות, ומי יישאר בחוץ?

אילן גילאון: אלה בני ה-55-50?

יעקב גנות: לא, לא.

אילן גילאון: כל אלה שהם "מתים" מבחינת שוק העבודה?

יעקב גנות: אדוני, ברור לך שלא אחד כמוני יגיד דבר כזה.

אילן גילאון: לא יודע.

אילן גילאון: אני שואל.

אילן גילאון: אתה אומר: כאלה וכאלה.

אמנון כהן: או ר"פ או גיל, אתה אומר.

יעקב גנות: אני מדבר גם על בריאות.

אילן גילאון: גיל זה יותר חמור מר"פ, תדע לך.

אילן גילאון: היום להיות בן 55 זה יותר חמור מאשר שיהיה לך רישום פלילי.

אילן גילאון: זאת הדאגה המרכזית לגבי האנשים האלה.

יעקב גנות: השירות במשטרה, נכון להיום, גיל 57.

יעקב גנות: יכול להיות – יכול להיות, אני חוזר שוב - שהקבוצה הזאת שלא הגיעו ל-70% פנסיה - אני רק נותן דוגמאות מבלי להתחייב על שום דבר כרגע – אמרתי, אנחנו יושבים כרגע ורוצים לקבוע קריטריונים.

אילן גילאון: אז בעצם במה אנחנו דנים היום?

אילן גילאון: בשום דבר.

אמנון כהן: דנים.

אמנון כהן: זה טוב.

יעקב גנות: סליחה, במה אנחנו דנים?

יעקב גנות: בדבר פשוט.

יעקב גנות: משטרת ישראל, עם משרד האוצר, החליטו לשטר את אותם האזרחים.

יעקב גנות: אדוני שואל אותי לגבי קריטריונים.

יעקב גנות: אמרתי מהתחלה – לא, זה עוד לא נקבע.

אמנון כהן: אילן, אני מבקש לדעת אם יש לכם איזשהו מתווה - ברגע שנדע, אלה שלא יתקבלו למשטרה, בגלל קריטריון כזה או אחר - איזה תהליך הם עוברים לגבי תנאי פרישה מכובדים, תקופת הסתגלות מסוימת.

אמנון כהן: בכל מקרה, אנשים נתנו ממיטב שנותיהם, אבל בגלל איזשהו קריטריון לא הצליחו להתקבל, מה דינם, איך זה מקובל אצלנו?

אילן לוין: קיימנו דיון עם יושב-ראש האגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות ועם נציגי אזרחים עובדי משטרה, כמובן עם ראשי המשרד לביטחון הפנים והמשטרה, הצענו להסתדרות להגיע לסיכום לגבי תנאי סיום ההעסקה, היה וייקבע שבאמת אנשים מסיימים את ההעסקה, ואני חושב שזה לא היה בשל.

אילן לוין: יש גם הרבה מאוד רגשות טעונים, מטבעו של דבר, של העובדים, וההסתדרות לא רצתה להתקדם למגרש הזה לפני שהם מקבלים את האמירה שהמערך הזה יעבור שיטור.

אילן לוין: אנחנו בהחלט נכונים להגיע להסכמות עם ההסתדרות על תנאי סיום העסקה למי שייקבע סיום העסקה.

יעקב גנות: העברה או פרישה?

אילן לוין: ואני מאוד אשמח אם כולם יצליחו להיקלט בשורות המשטרה.

אילן לוין: אין לנו שום כוונה לנצל את המהלך הזה כדי לפטר את האנשים כאמצעי על-ידי ההעברה הזאת.

אמנון כהן: זאת אומרת, גם המדיניות שלכם – מי שיכול להיקלט, העדיפות הראשונה היא - - -

יעקב גנות: להיקלט.

אילן לוין: כן, וגם אם יצטרכו לבצע התאמות, ככל שהן יהיו על דעת המשרד לביטחון הפנים והמשטרה, אנחנו לא פוסלים את זה.

אמנון כהן: הכשרה כזו, הכשרה אחרת – במידה שצריך.

אילן לוין: כן, או אם אתה רוצה לבוא ולומר – אומנם גיל סיום ההעסקה הוא גיל 57, אבל אני רוצה שהוא יצבור מינימום מסוים, ואם הוא יוכל לעמוד מבחינה רפואית, הוא יפרוש אחרי גיל 57 כדי ליצור לו איזשהו רובד מינימלי.

אילן לוין: צריך עוד לשבת על הפרטים, בסוף זה עסק של הרבה מאוד פרטים שצריך להגיע להסכמה לגביהם.

אמנון כהן: דיברת על כך שיושבים עם ההסתדרות.

אמנון כהן: מה לוח הזמנים, תן לנו לדעת פחות או יותר מתי שמים נקודה.

יעקב גנות: אני חוזר על זה עוד פעם.

יעקב גנות: ברגע שאנחנו נסכם עם ההסתדרות – ברגע שהמפכ"ל ויושב-ראש ההסתדרות ישוחחו – ויובהר לו, כאשר זאת הכוונה, שהולכים לשטר את כולם, אנחנו ניכנס למהלך מואץ.

אילן גילאון: בכמה אנשים מדובר?

יעקב גנות: סך הכול, יש כ-640 תקנים של אזרחים עובדי משטרה.

אילן גילאון: בכל הרמות.

יעקב גנות: ברגע שהנושא יסוכם, אנחנו ניכנס למהלך מואץ של הסיכומים.

אמנון כהן: ירון קרילה, בבקשה, אדוני.

אמנון כהן: בסך הכול, אני שומע ממנכ"ל המשרד לביטחון הפנים, גם מנציג האוצר הבכיר, שפחות או יותר יש מדיניות לקלוט את כל העובדים, אלא אם כן חלקם לא יעמדו בתנאי כזה או אחר של שיטור, כי קולטים אותם כשוטרים.

אמנון כהן: מבחינתנו כחברי כנסת, אנחנו רואים בכך בשורה, אלא אם כן יש לכם משהו להגיד.

אמנון כהן: בבקשה, ירון.

ירון קרילה: אדוני, אנחנו שלוש שנים מנהלים משא-ומתן במגמה לחתום על הסכם שכר קיבוצי לקלוט את כל העובדים שהיו בזמנו עובדי קבלן, כאזרחים עובדי המשטרה.

ירון קרילה: שלוש שנים מתנהלים על ההסכם, כאשר כמעט רוב ההסכם גובש.

ירון קרילה: בחצי שנה האחרונה הגיעה תפיסה חדשה במשטרה, שלא רוצים אזרחים עובדי משטרה, כל מי שעבד 15 ו-10 שנים במשטרה, מהיום הולך לכיוון של גיוס.

ירון קרילה: עד היום, אגב, לא שמעתי שהכוונה של המשטרה לגייס את כולם, כי עולה השאלה מה עושים עם גילאי 50 ו-57, כאשר גיל הפרישה במשטרה הוא 57.

ירון קרילה: באיזה גיל הם יצאו לפנסיה?

ירון קרילה: גיל 57?

ירון קרילה: אם כן, באיזו קצבה?

ירון קרילה: קצבה של 2,000 שקלים?

ירון קרילה: אי-אפשר לבוא ולבטל במחי כף יד את כל הוותק שהעובדים האלה עבדו כאזרחים, ולהגיד – מהיום הם שוטרים.

ירון קרילה: אי-אפשר לבוא ולשנות את אורח-החיים של כל העובדים, כאשר 15 שנה הם עבדו כאזרחים עובדי משטרה.

ירון קרילה: הם בנו להם אורח-חיים, הם בנו להם את סביבת העבודה שלהם, הם בנו הכול סביב העובדה שהם אזרחים עובדי משטרה, ביום בהיר אחד לעשות "סוויץ'" ולהיות שוטרים.

ירון קרילה: אני לשעבר איש צבא קבע, 20 שנה בצבא קבע – אני רגיל לחיות על מדים, אני רגיל לחיות במשטר היררכי כמו במשטרה.

ירון קרילה: אני שבע שנים משוחרר – קח אותי היום ותגיד לי: ירון, לך תתגייס, קשה לי לעשות את הסוויץ' הזה בחזרה, שלא לדבר על עובדים שהם בגיל ובוותק הרבה יותר ממני במשטרה, כאזרחים, ובגיל הרבה יותר מבוגר ממני.

ירון קרילה: קח את האזרחים כולם, או מרבית האזרחים במשטרה – אם נקביל אותם לדרגת השוטרים, אחרי ותק של 10 ו-15 שנה, הם בדרגת שוטרים ממש מתחילים.

אמנון כהן: שוטר מתחיל היום מקבל 7,000 שקלים.

ירון קרילה: לא 7,000 שקלים.

אמנון כהן: עכשיו תיקנו את זה.

ירון קרילה: לא, לא.

ירון קרילה: שכר של שוטר מתחיל, למיטב ידיעתי, במגזר המינהלי הוא לא 7,000 שקלים.

ירון קרילה: מדובר על מגזר של הסיורים.

ירון קרילה: שום אזרח שאמור להתגייס, לא הולך למגזר הסיורים.

ירון קרילה: כולם מינהלי.

ירון קרילה: אגב, האזרחים הם בתפקידי מנהלה – הם לא בתפקידי סיור.

אמנון כהן: מה אתה מציע?

ירון קרילה: מה שאני מציע זה להשאיר את המצב כמות שהוא, להתקדם.

ירון קרילה: אפשר להחליט שזה דור ביניים – אנחנו את דור הביניים הזה נמשיך ונעסיק כאזרחים עובדי משטרה, כאשר מהיום ואילך אפשר להחליט שהם לא יהיו יותר אזרחים, הולכים לכיוון של שיטור.

ירון קרילה: גם זה בסדר, חייבים להיות הוגנים כלפי האוכלוסייה שמשרתת נאמנה.

אמנון כהן: שלוש שנים אתה מתדיין, זה לא מתקדם.

אמנון כהן: עוד שלוש שנים?

ירון קרילה: לא, אנחנו לקראת הסוף.

ירון קרילה: מה שעצר כרגע את כל התהליך זה ההחלטה של המשטרה לגייס את האזרחים.

ירון קרילה: זה מה שעצר את התהליך.

ירון קרילה: אנחנו, מבחינת גיבוש ההסכם, נמצאים כמעט בסוף.

אמנון כהן: מול מי?

ירון קרילה: גם מול האוצר, גם מול ביטחון הפנים.

אמנון כהן: מר לוין, מה אתה אומר?

אילן לוין: אני אומר שצריך קודם כול לקבל את ההחלטה העקרונית, והלוואי והמערך הזה ייקלט במשטרה, כמובן בשום שכל ובעדינות, ותוך התחשבות בכל הדברים שעלו כאן, ונייצר פתרונות.

אילן לוין: לא קובעים עקרונית האם מערך הוא אזרחי או משוטר, כפועל יוצא של נקודת הזמן העכשווית.

אילן לוין: אנחנו מדברים על מערך שהתחיל כעובדי כוח-אדם, עברו תהליך לכיוון התמסדות – בין אם כאזרחים עובדי משטרה ובין אם כשוטרים.

אילן לוין: אני חושב שאם הם יהיו חלק מהמשטרה, זה יבורך, הם יהיו חלק מהארגון הגדול יותר.

אילן לוין: אני בטוח שגם לעתיד, האנשים שייקלטו, החדשים, תהיה להם פירמידת קידום ותוחלת קידום הרבה יותר גבוהה מאשר אזרח עובד משטרה.

אילן לוין: נכון שיש כרגע בעיה עם ההיררכיה של השכר – זה ניתן לפתרון לגבי דור המעבר.

אילן לוין: אני מוכן לפעול גם באופן יצירתי ולא באופן מקובע כדי לנסות לייצר פתרונות.

אילן לוין: זה נכון שיש פה דור מעבר שנצטרך לטפל בו בשום שכל, ואין לנו רצון לפגוע באף אחד.

אמנון כהן: לגבי הדור הזה, אלה שכרגע נמצאים, אפשר ללכת באותו כיוון שהתחלתם בו לפני קבלת ההחלטה לשטר אותם, כאזרחים עובדי משטרה, ובהמשך, כשאלה פורשים ועדיין יהיה צורך בכוח-אדם, לקלוט אותם כשוטרים, או כל נושא אחר, כמנהלה של שוטרים.

אמנון כהן: ואז, כל אחד מלכתחילה ידע – הוא נכנס במעמד א', מי שהיה שם נמצא במעמד ב'.

אילן לוין: אני לא חושב שזה נכון לעשות הסכם קיבוצי על אוכלוסייה הולכת ומתמעטת.

אילן לוין: אנשים רוצים לבוא לארגון שיש לו תוחלת קידום, הם לא רוצים להיות איזשהו דור הולך ונעלם.

אילן לוין: צריך לייצר לאנשים חדווה בעיניים.

אילן לוין: אם אני יודע שלא קולטים אנשים נוספים למערך, אז על כל אחד שפורש מסיבה כזאת או אחרת נוצרת בעיה בתפקוד.

אילן לוין: זה יפגע בתפקוד של המערך ועלול לפגוע במיצוב שלהם, בכבוד ובהערכה.

יעקב גנות: הרוב רוצים לעבור.

אילן לוין: אני חושב שצריך למצוא פתרון לכאן או לכאן.

אילן לוין: בסופו של יום, החיבוק שלהם לתוך המשטרה – כמו שעשה שירות בתי הסוהר – הוא מבורך.

אילן לוין: אפשר למצוא גם פתרונות לעניין הוותק.

אילן לוין: אם יש פה אנשים ותיקים יותר, אנחנו יודעים לעשות שמירות שכר, אנחנו יודעים לתת דרגות שכר.

יעקב גנות: פתרון נקודתי.

אילן לוין: אנחנו נמצא את הפתרונות הללו.

אמנון כהן: חבר הכנסת ביבי, בבקשה.

אמנון כהן: יש לך ניסיון רב בתחומים האלה, אולי תיתן לנו איזשהו כיוון.

אריה ביבי: לא כמו שני החברים האלה.

אריה ביבי: גם את אילן לוין אני מעריך מאוד, בטח ובטח את גנות.

אמנון כהן: פתרון יצירתי יש?

אריה ביבי: זה שהביא את ההפרטה הוא גם זה שהביא את עובדי הקבלן – אני מכיר אותו, והוא עשה רק נזק במשטרה.

אמנון כהן: לא, זה בכל מקום.

יעקב גנות: אז, היחס היה אחד לשלושה.

אילן גילאון: מי זה?

אריה ביבי: אנחנו מכירים אותו.

אריה ביבי: עזוב.

אריה ביבי: גם גנות, גם אני, מכירים אותו.

אריה ביבי: אדם שעושה כסף, שיהיה לו לבריאות- על חשבון המשטרה עשה הרבה כסף.

אריה ביבי: הוא גם נכנס בדלתיים האחוריות היום בכל מיני מקומות, אבל לא משנה.

מאיר אסרף: אני עוד נער, אני רוצה לדעת במי מדובר.

מאיר אסרף: גם אם אני אחפש בגוגל, אני לא אמצא.

אילן גילאון: אתה תינוק, אני עוד נער.

אריה ביבי: אתה נער.

אריה ביבי: נער הייתי וגם זקנתי, ולא ראיתי צדיק נעזב.

אילן גילאון: תגידו כבר, אני חושד בהמון אנשים עכשיו, לא יודע מי זה.

אריה ביבי: לא משנה.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, האנשים האלה, אחרי שהם נתנו את מיטב שנותיהם, הם עם ותק.

אמנון כהן: מה הפתרון?

אמנון כהן: אנחנו רוצים לעזור.

אריה ביבי: להשאיר להם את הוותק.

אמנון כהן: משאירים להם את הוותק.

אריה ביבי: חד וחלק.

אמנון כהן: בכל מקרה משאירים את הוותק.

אריה ביבי: להכניס אותם למשטרה, לא כצולעים, אלא כאנשים כמו כל שוטר.

אריה ביבי: להתגמש על הקריטריונים, כי באותה עבודה שבה עבדו הם ימשיכו לעבוד.

אריה ביבי: לא מדובר בכך שפתאום לוקחים מישהו ממחשבים, הוא נעשה טייס מסוקים.

אריה ביבי: לא.

אריה ביבי: הוא נשאר במחשבים, השנייה נשארת כמזכירת מפקד, וכולי.

אריה ביבי: לכן, קצת להגמיש את הקריטריונים.

אריה ביבי: זה דור, כפי שאני קורא לו – לא יודע אם זה נכון, דור מדבר או לא דור מדבר, אבל זה הדור האחרון שיצטרך לסבול את נושא עובדי הקבלן.

אריה ביבי: ומספיק כבר המדינה הזאת עם עובדי הקבלן.

אריה ביבי: באמת, אילן, מספיק עם עובדי הקבלן.

אמנון כהן: הוא בעד.

אמנון כהן: הוא רוצה לקלוט.

אילן לוין: אנחנו מציעים לקלוט אותם.

אריה ביבי: מה קורה?

אריה ביבי: לא ראיתי מישהו שעושה הפרטה, שרוצה להפסיד כסף.

אריה ביבי: אלה צריכים להתגמש, לתת להם, ואני חושב בצדק.

אמנון כהן: ירון, תשלים את הדברים.

ירון קרילה: לפי מה שנאמר פה - - -

אמנון כהן: הוא אומר שניקח בחשבון את הוותק, נתגמש היכן שאפשר להתגמש כי בסך הכול מדובר באנשים.

אמנון כהן: הרעיון המרכזי – לקלוט אותם במשטרה, עם כל העיגונים מסביב, מה שלא קיים במשטרה היום.

אמנון כהן: אומר ידידי לוין: נשמור להם, אם יחסרו כמה שנים עד הפנסיה, נתגמש גם בכיוונים האלה.

אמנון כהן: לכן, צריך גם להיות יצירתי, לא להיות מקובע בנושא מסוים, ואולי רוצים להציל כמה אנשים אבל בסוף כל הספינה טובעת.

ירון קרילה: בצה"ל יש מודל שנקרא אזרחים עובדי צה"ל.

ירון קרילה: גם בצה"ל, צה"ל מחבק את האזרחים, ולא ברור לי מה שונה ממה שקורה היום במשטרה.

ירון קרילה: נאמר פה קודם שתיבחן ותישקל קליטה והתאמה של כל אזרח ואזרח לתנאי גיוס.

ירון קרילה: אני משוכנע מעל לכל ספק, ולמיטב ידיעתי – ואני לא אומר את זה סתם – לפחות 20% ימצאו את דרכם החוצה.

אריה ביבי: הם אומרים לך שאת כולם יגייסו.

ירון קרילה: דובר קודם על עובדי כוח-אדם.

ירון קרילה: הרי המשטרה ביום בהיר אחד תצטרך לאייש בחזרה את ה-20% משרה.

ירון קרילה: מה שיקרה פה זה הדלת המסתובבת, ה-20% האלה ייקלטו שוב כי צריך לאייש את המשרות האלה.

ירון קרילה: ייקלטו שוב, באמצעות מה?

ירון קרילה: באמצעות חברות כוח-אדם.

ירון קרילה: אז מה עשינו?

ירון קרילה: שוב יצרנו מנגנון ואנחנו שוב נצטרך להתמקד בבעיה הזאת בהמשך.

ירון קרילה: הרי הבעיה הזאת לא תיפסק.

ירון קרילה: הצרכים של המשטרה הם צרכים ברורים וקיימים.

אמנון כהן: תדאג לעובדים כרגע.

אמנון כהן: אני אומר – יש פה מספר אופציות, בסופו של התהליך רוצים לסיים את העניין.

אמנון כהן: אנחנו כמובן גם כוועדה נלווה את זה – אם יש עוול שנעשה למישהו, אנחנו נקיים דיונים נוספים, לא נשאיר אף אחד.

אמנון כהן: אפילו אם הוא לא מתאים לשורות המשטרה, אם רוצים שהוא יעזוב, שייצא בכבוד, עם תקופת הסתגלות, עם הפיצויים הנדרשים.

אמנון כהן: לא נפקיר אף אחד.

אמנון כהן: אנחנו נלווה את הנושא הזה אחד-אחד, עד אחרון העובדים, שנדע – והשאיפה היא כמה שיותר עובדים לקלוט למערכת הזאת.

אמנון כהן: הלכתי לכיוון שלך, שאלתי את השאלות.

אמנון כהן: הוא אומר שבמשך תקופה רק אתם תהיו כאזרחים עובדי משטרה, ואחרים שייקלטו.

אמנון כהן: מבחינת המנגנון קשה כנראה להשתלט על זה – החדש שיבוא, הוא כבר לא ייכנס כאזרח אלא ייכנס כשוטר.

אמנון כהן: יש פה איזושהי בעייתיות מבחינה היררכיה.

אמנון כהן: לכן אני אומר שצריכים להיות יצירתיים, ואנחנו לא עוזבים אתכם.

אמנון כהן: אני אומר לכם – אנחנו לא רק קידמנו את הצעת החוק, אין-ספור פעמים דיברתי עם מר לוין, עם המנכ"ל, איך זה מתקדם – כי פונים אלי המון אנשים, ויש כמה דברים ששמנו בסדר עדיפות של הוועדה.

אמנון כהן: זה אחד הנושאים שהוא בסדר עדיפות של הוועדה, עד שלא ייפתר.

אמנון כהן: יש כמה נושאים שהם על סדר-היום.

אמנון כהן: נושא שכר השוטרים – עזרנו לשר ולמנכ"ל ולמפכ"ל – אלה שעומדים בשורה הראשונה, בסיור מול האזרחים, שיהיה להם תקציב ראוי ושכר ראוי, אנחנו רוצים גם לגייס למשטרה אנשים ראויים וטובים.

אמנון כהן: ברוך השם, יש לנו הצלחות.

אמנון כהן: גם פה, אנחנו לא נעזוב עד אחרון העובדים.

אמנון כהן: נלווה אתכם.

אמנון כהן: במידה שבאמת הוא לא מתאים, נדאג לו שייצא באופן מכובד וראוי, אבל סתם להתעקש כרגע – שיקול שלכם, אנחנו רוצים לעזור.

אמנון כהן: אם תגידו, תיכנסו למשא-ומתן אינטנסיבי על כל עובד, והתפקיד שלך לדאוג לכל אחד ואחד, הרי השאיפה היא לקלוט כמה שיותר, ונשארו קומץ – אתה אומר 20%, אני חושב שזה הרבה פחות, כי השאיפה היא לקלוט – אפילו את אלה המבוגרים רוצים לקלוט שיהיו להם מספיק שנים כדי שיקבלו את הפנסיה שלהם.

אמנון כהן: לכן, תחליטו אתם, אנחנו רוצים רק לעזור.

אמנון כהן: חבר הכנסת גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אילן גילאון: לכאורה, זה נראה כהצעה מגניבה, באמת, מגייסים את כל האנשים.

אילן גילאון: עולות כאן כמה בעיות שעלולות לשים את האנשים האלה, את הקבוצה הזאת, במצב הכי גרוע בכל הצדדים, מכל הכיוונים, זאת אומרת אתם לוקחים את הרע בכל העולמות כי יש כאן כמה דברים בלתי מסודרים.

אילן גילאון: אמר כאן ירון כמה דברים שאני מאוד מסכים אתם.

אילן גילאון: אני בטוח לגבי הנושא הזה של ה-20%, מה יקרה ואיפה ייקלטו, והרי אנחנו רוצים להעביר את הרעה החולה הזאת מן העולם בכלל – כל הנושא של עובדי הקבלן.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית, אם הולכים להשוואת תנאים, איך ייקבעו דרגות השכר לצורך חישוב של פרישה, ומי ייפגע קודם.

אילן גילאון: וזה ברור לי לגמרי שמי שייפגע קודם זה בעיקר מי שהוא מת מוות קליני מבחינת שוק העבודה בסופו של דבר.

אילן גילאון: איך יקבעו מי רב-סמל, מי רס"ר?

אילן גילאון: האם יש לכם איזשהו מתווה לגבי הנושא הזה?

אריה ביבי: לא ליד השולחן הזה.

אילן גילאון: שמע, לא ליד השולחן הזה, זה משום שאני בסופו של דבר יודע איך מסתכמים הדברים.

אילן גילאון: ולכן, אני חושב שבסופו של דבר, לא דור מדבר ולא דור ביניים, צריך לתת לאנשים האלה את החופש להתארגן בצורה מסודרת ולהמשיך ככה.

אילן גילאון: לגבי הנקלטים הבאים, מהתחלה ועד הסוף שיידעו את התנאים שלהם.

אילן גילאון: לא משנים כללים באמצע המשחק, בעיקר כאשר קיימת מערכת כפיפויות שבדרך כלל – או יותר מזה, תמיד, אילן – תמיד, לא טובה כלפי הבן-אדם המועסק.

אילן גילאון: תמיד עבורו יש את החשבונות הגדולים.

אילן גילאון: ולכן, איך אמר השופט?

אילן גילאון: אם יש תמרור שעומד פה 30 שנה, למה להזיז?

אילן גילאון: תאפשרו לאנשים האלה להתארגן, כי אחרת זה באמת נראה, אל"ף, שרוצים למנוע מהם את חופש ההתאגדות; בי"ת, שמבקשים מן הצד לגייס כוח-אדם מזדמן.

אילן גילאון: ושוטרים הודים יש לנו...

ענבל רונן: אני מהלשכה המשפטית לממונה על השכר.

ענבל רונן: אני רוצה לומר שכאשר העניין הזה התחיל להתברר, חוות דעתה של היועצת המשפטית לכנסת דאז, עורכת-הדין אלשטיין, היתה שמן הראוי, ככל הידוע לי – לעניין הזה לא שמעתיה באוזניי, אבל דווח לי כך – עמדתה לכתחילה היתה שאין ליצור שני מעמדות בחצרי המשטרה, ויש לשטר את כולם.

ענבל רונן: זה לא שמדובר בעובדים מאורגנים כיום, שאנחנו באים בלהט החרב המתהפכת ואנחנו משנים את עולמם.

ענבל רונן: העובדים האלה היו כך – הם היו עובדי חברות כוח-אדם, הם זכו להשוואת תנאים ביחס לדרגות של דומיהם במשטרה, הם נקלטו כתוצאה מסעיף 12 לחוק פרץ, הם לא היו מעולם עובדים מאורגנים.

ענבל רונן: גם כשניסינו לעשות הסכם קיבוצי, וניסינו, נתקלנו בכל מיני אנומליות.

ענבל רונן: במשטרה יש תנאים עודפים לעניינים מסוימים, למשל השתתפות בגני ילדים, השתתפות חד-פעמית כל שנה כשילד נמצא במסגרות של בתי-הספר, ימי חופשה שונים.

ענבל רונן: גם כך נוצרה איזושהי אנומליה, וכל הזמן ניסינו להלך בין שתי צורות ההעסקה האלה, כשכל פעם אמרו האזרחים: אבל אני יושב לידו, אתה רוצה לתת לי פחות כי אני אזרח?

ענבל רונן: ההסדרים יצטרכו להיקבע, כמו שאמר הממונה על השכר ואמר גנות המנכ"ל - יכול להיות שנצטרך להפגין גמישות, יכול להיות שנצטרך למצוא פתרונות יצירתיים לאוכלוסייה הזאת, אבל בל תקל בעיניכם הסיטואציה שיושבים גם אזרחים ליד שוטרים באותם חצרים וחלים עליהם כללים שונים, לעתים כללים מרעים לעניין האזרחים.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: האם מישהו מהעובדים רוצה להתייחס?

חנה כהן: שלום, אני עובדת במשטרה, אזרחית, עובדת בחשבות.

חנה כהן: רציתי להגיד שהדעה הזאת שלא לגייס היא לא דעת הכלל.

חנה כהן: לפי מה שאני יודעת, אני יכולה להגיד לך שמאה אחוז מהאזרחים אצלנו במחלקה רוצים להתגייס.

חנה כהן: כפי שהיא אמרה אנחנו רוצים להרגיש שווים בין שווים, אנחנו רוצים שתהיה לנו אפשרות התקדמות, מה שהיום אין.

חנה כהן: אני הגעתי למשטרה, אין לי אפשרות להתקדם.

חנה כהן: אני יושבת בכיסא שלי ללא אפשרות קידום.

אמנון כהן: כמה שנים את במערכת?

חנה כהן: אני היום ארבע שנים במערכת.

חנה כהן: יש נשים שנמצאות הרבה יותר שנים ממני, והן באותו סטטוס.

חנה כהן: אין אפשרות קידום מבחינה כלכלית, אין אפשרות קידום מבחינה מקצועית – לא יכולים להתקדם לא לקצונה, לא לתפקיד פיקודי, אין להם שום התקדמות.

חנה כהן: בנוסף, היחס מבחינת המפקדים זה לא אותו יחס – לא בעבודה ולא היחס האישי, זה לא אותו יחס.

חנה כהן: אנחנו פשוט קבוצה מנודה, אפשר להגיד, באיזשהו אופן.

חנה כהן: אני חושבת שהרבה אזרחים שלא נמצאים פה, כן רוצים את הגיוס הזה ומוכנים לקבל את כל המשתמע מכך.

הנאוה לוית: אבל לא בכל מחיר.

חנה כהן: אני דיברתי עם אזרחים, גם אזרחים שיודעים על השכר.

חנה כהן: הם רוצים להיות שווים בין שווים.

אמנון כהן: הם כן רוצים להיכנס.

חנה כהן: כן.

חנה כהן: גם במידה שצריך לעשות תגבורים.

חנה כהן: תודה.

אמנון כהן: האם עוד מישהו רוצה להתבטא בנושא?

אהרון לוי: אהרון לוי, עובד כנהג ביחידת תחבורה במטה הארצי מזה 14 שנה.

אמנון כהן: גם כאזרח.

אהרון לוי: כאזרח חברת כוח-אדם, וגם כאזרח עובד משטרה מאפריל 2009, אני גם חבר ועד העובדים.

אהרון לוי: אני לא יודע איך להשוות את עצמי למה שאמרה הדוברת כשהיא אמרה השוואת תנאים.

אהרון לוי: אני יכול להגיד שמאפריל 2009 – ירון, תקן אותי אם אני טועה – אנחנו נלחמנו על ההשוואה הזאת למעשה כי כל פעם מחדש כשהגיע הזמן – נקרא לזה בשמות הנכונים, החזר קייטנות או גני ילדים וכן הלאה – לא תמיד קיבלו את זה.

יעקב גנות: אז עכשיו נותנים.

אהרון לוי: אם נולד ילד, לא תמיד החזירו את מה שהחזירו, השתתפות בגני ילדים כדוגמה.

אמנון כהן: אבל עכשיו זה יוסדר.

אהרון לוי: השאלה תמיד תישאר השאלה המרכזית – אחרי 14 שנה שאני עובד, ומחר בבוקר אני הולך להתגייס למשטרת ישראל – אין לי בעיה, אני מוכן להתגייס, השאלה איזה קריטריונים המערכת, המשטרה והמשרד לביטחון הפנים, הכנסת – לא יודע מי – איזה קריטריונים באים ומציבים בפניי.

אהרון לוי: האם היום בגיל 45 יבואו ויציבו בפניי מבחן שאני לא יכול לעמוד בו או יגידו לי השכלה וכן הלאה וכן הלאה.

אהרון לוי: אני חושב שזה מהות העניין, בעיני האדם הפשוט.

אריה ביבי: תהיה גמישות בקליטה שלכם, ונושא הוותק.

אהרון לוי: סליחה, אדוני, אבל מה שקורה, שמפיצים שמועות – אני לא יודע אם לקרוא לזה שמועות או לא- אולי זה לא המקום.

אריה ביבי: אתה במקום הנכון, אין פה שמועות.

אהרון לוי: אולי זה המקום הנכון גם להגיד.

אהרון לוי: תבואו, תגידו מה אתם רוצים לעשות בצורה נכונה, לא כל שני וחמישי דברים שמשתמעים לשתי פנים.

אילן גילאון: אדוני, אתה מבין את הבעיה שלו?

אילן גילאון: ברגע שאתה אומר שחלק לא ייקלטו, שאלה איזה חלק.

אילן גילאון: אותו זה לא מרגיע כי יכול להיות שהוא בקריטריונים של אלה שלא ייקלטו.

אמנון כהן: עוד מישהו מעוניין להתבטא?

אמנון כהן: לא ועד.

אמנון כהן: עובד מהשורה.

אמנון כהן: האם אתה עובד מהשורה, לא מהוועד?

יאיר מרוז: שמי יאיר, אני עובד 12 שנים במטה בתחזוקה.

אמנון כהן: ממה אתה מוטרד, ידידי?

יאיר מרוז: באתי לפה מאוד עצוב, מאוד קשה לי בחיים היומיומיים, ואני מאוד שמח עכשיו.

יאיר מרוז: אני פשוט שמח כי אני שומע מה שהם אומרים.

אמנון כהן: אתה רוצה להיקלט בשורות המשטרה?

יאיר מרוז: מאוד.

יאיר מרוז: זה מעודד אותי.

יאיר מרוז: אני פשוט שמח.

יאיר מרוז: זה יום שאני ארים שמפניה.

אמנון כהן: אני שמח ששימחתי אותך.

יאיר מרוז: כי משכורת כמו שלנו – אתם לא מבינים – יש לי פה תלושי משכורת של החבר'ה שלי בתחזוקה, אתם תקבלו צמרמורת.

אמנון כהן: אתה חושב שזה ישתפר כשתיקלטו?

יאיר מרוז: אני בטוח.

יאיר מרוז: אני פשוט שמח.

אילן גילאון: הוא אומר שאין לו יותר לאן לרדת.

יאיר מרוז: אני מאושר עכשיו.

יאיר מרוז: מה שאני שומע פה – אני מקווה שזה באמת יהיה ככה – זו בשורה.

אמנון כהן: אני יכול להבטיח לך ולכל החברים, תמסור להם, שהוועדה הזאת לא תעזוב אתכם עד שנדע, אחרון העובדים, מה גורלו.

אמנון כהן: הוועדה תלווה אתכם עד אחרון העובדים.

יאיר מרוז: אני גאה.

אמנון כהן: כולל הוועד, כולל העובד האחרון.

אמנון כהן: אנחנו נקיים דיונים ברצף, כל פעם נשמע ונתעדכן, ונתערב במידת הצורך איפה שצריך.

אמנון כהן: אנשים נתנו ממיטב שנותיהם, ואם חס וחלילה מסיבה כזאת או אחרת אדם לא יכול להיקלט, המטרה היא שיפרוש בכבוד, שהכול יהיה כפי שצריך.

אמנון כהן: כפי שציינו כאן, אין פה שאיפה להוציא את האנשים אלא לקלוט, כי צריכים אתכם – כי אתם עובדים מסורים – צריכים אתכם כמה שיותר, אבל אם מבחינת קריטריון כזה או אחר, לא יתאפשר, גם אז אנחנו רוצים להיות בטוחים שהכול על הצד הטוב ביותר.

אמנון כהן: בבקשה, ידידי.

מאיר אסרף: אדוני היושב-ראש, יש לך ניסיון רב ביחסי עבודה בוועדה הזאת, למרות שהנושא של הוועדה הוא לא עבודה, רווחה ובריאות, אבל מהניסיון הרב שיש לך אתה יודע שבדרך כלל אנחנו מוסיפים לא כדי לגרוע אלא כדי להוסיף ולתת ברכות.

מאיר אסרף: אבל, קשה לי לברך כשלא שמעתי תשובה לשאלה הכי חשובה – האם המשרד לביטחון הפנים יקלוט את כל העובדים שמועסקים.

אמנון כהן: לא היית פה, הוא אמר.

מאיר אסרף: שמעתי שהשיבו לגבי זה.

אמנון כהן: מנכ"ל המשרד התחיל עם זה.

מאיר אסרף: מדוע אני שואל לגבי כל האזרחים עובדי משטרה?

מאיר אסרף: ישנם אזרחים שהעסקתם נולדה בחטא, שהם עבדו כעובדי קבלן במשך שנים רבות, ונכון וצודק יהיה אם קולטים את אותם עובדים כשוטרים, להכיר בתקופת הוותק גם כעובדי קבלן באותו מקום עבודה, כי אם חברתי מהאוצר דיברה על כך - - -

אריה ביבי: על זה מדובר.

מאיר אסרף: לא, אני מדבר על הכרה בתקופת הוותק כעובדי קבלן באותם חצרים של המשטרה.

אריה ביבי: על זה דובר.

מאיר אסרף: כי אם אנחנו משווים בין תנאי העבודה של השוטרים לתנאי העבודה של האזרחים שקולטים אותם, הרי שחייבים לקבל איזושהי התחייבות, אולי הרגעה לוועד נקרא לזה, כדי להבין שיש כאן מהלך שבבסיסו מתכוונים להיטיב עם העובדים ולא רק לשלול את הזכות שלהם להתאגד ואת הזכות שלהם לנהל משא ומתן.

מאיר אסרף: אדוני היושב-ראש, שמעתי אותך בוועדת הכספים בנושא שכר השוטרים – זו היתה ועדה משותפת- אומר שאתה ועד העובדים של השוטרים.

מאיר אסרף: אמרו בוועדה עוד חברי כנסת – אנחנו ועד העובדים של השוטרים.

מאיר אסרף: אז כאן יש לך ארגון, יש לך גוף, שמיוצג על-ידי ההסתדרות, שיש לו ועד עובדים, וועד העובדים מנסה שלוש שנים להגיע להסכם.

מאיר אסרף: בהסכם יש שני צדדים – זה לא רק דרישות של הוועד, זה גם הסכמות שצריך להשיג מהאוצר.

מאיר אסרף: לא הושגה טיוטת הסכם, לא נחתם הסכם.

מאיר אסרף: אני יכול לחשוב על כמה סיבות אבל אני לא הייתי חלק מהמשא ומתן.

מאיר אסרף: אני רק אומר שאם משווים בין תנאים של - - -

אריה ביבי: אל תקלקל את מה שהושג.

אריה ביבי: שמע ממני.

אמנון כהן: האם אתה מדבר עכשיו בכובע של ההסתדרות?

מאיר אסרף: לא, לא, בכובע של הוועד.

אמנון כהן: כי יש לך כמה כובעים.

מאיר אסרף: אני מייצג בדרך כלל את הוועד, למעט מקרים בהם ההסתדרות מבקשת למסור הודעות.

אמנון כהן: אתה כל כך מוכשר, שכולם לוקחים אותך לייצג אותם?

מאיר אסרף: אדוני היושב-ראש, יש סקטור בצה"ל של אזרחים עובדי צה"ל – מר אילן לוין מכיר היטב את האזרחים עובדי צה"ל.

מאיר אסרף: יש גם שם בעיות, זה לא סקטור שהוא חף מבעיות, אני גם משמש כיועץ משפטי של אותו ארגון.

מאיר אסרף: העניין הוא שכשבאים ומבקשים להשוות בין תנאים של אזרחים עובדי משטרה במהלך כל תקופת המשא ומתן, יש לבחון גם את האופציה הזאת – להשוות אותם לאזרחים עובדי צה"ל, שיש להם זכות התאגדות, ובצד הזכות להתאגדות יש להם גם חובות למערכת שמבטיחות את הקיום של מערכת ביטחונית.

מאיר אסרף: כן הייתי מבקש מהמערכת שתבחן את הנושא ואת מודל ההעסקה הזה, בטרם תתקבל החלטה לשלול את הזכות שלהם להתאגד.

אריה ביבי: אנחנו כבר עברנו את הגלגל הזה, אנחנו כבר נמצאים במקום אחר.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: כבוד המנכ"ל, רציתי לשאול לגבי לוח הזמנים, אחרי שאתם יושבים עם ההסתדרות.

אמנון כהן: לשאלתך, אני אענה במקום המנכ"ל, שדיבר על שאיפה כרגע, סיכום עם האוצר ועם כולם לקלוט את כל העובדים לשורות משטרת ישראל.

אמנון כהן: כמובן, יש להם קריטריונים כאלה או אחרים ויש כאלה שלא מתאימים בגיל – השאיפה היא להיות פתוחים לקלוט כמה שיותר אנשים.

אמנון כהן: רק אם בקצה נשארים עדיין אנשים, השאיפה לדאוג להם בפרישה מכובדת.

אמנון כהן: זה הכיוון כרגע.

אריה ביבי: שאיפה לבית הלל.

אילן גילאון: אדוני, אתה מבין ששאיפה, אי-אפשר לכמת אותה.

אילן גילאון: אני הייתי יוצא מודאג מדבר כזה – שיש שאיפה ורצון טוב.

אילן גילאון: אם היינו אומרים באופן גורף שמדובר flat על כולם וגם יש חישוב מדויק מהיום הראשון שבן-אדם נכנס ועד בכלל, זה היה קצת מרגיע.

אילן גילאון: שאיפה – אתה יודע, שאיפות, אני צריך להגיד לך איזה שאיפות טובות יש בכל מקום, ומה קורה בסופו של דבר?

אילן גילאון: ואני אומר לך שאני כתוצאה מזה רואה את האנשים מופקרים בסופו של דבר, והכי בעייתי מבחינת היכולת שלהם להיקלט באיזשהו מקום אחר, כי זה שאיפה.

אילן גילאון: לכן, הרעיון עם אזרחים עובדי צה"ל – אולי הוא לא הכי טוב, אבל יכול להיות שהוא טוב יותר, לפחות לדור הזה.

אילן גילאון: ומי שמעכשיו והלאה צריך לקלוט אותו למשטרה בתור שוטר, אין בעיה.

אריה ביבי: אילן, אל תיכנס לזה.

אריה ביבי: בשום אופן לא.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: אני מבקש לדעת את לוח הזמנים, פחות או יותר, לדעת איפה אנחנו עומדים כי אני רוצה לסיים את הנושא הזה.

יעקב גנות: אני רוצה לציין עובדה אחת, אני חוזר על נושא אחד.

יעקב גנות: לפני כשבועיים שבתו האזרחים עובדי המשטרה.

יעקב גנות: חזרתי למשרד לביטחון הפנים, בחוץ היו – אני לא רוצה להגיד מאות – אבל הרבה מאוד אנשים.

יעקב גנות: מה שהם ביקשו באותו מעמד – תגייסו אותנו למשטרה.

יעקב גנות: אז אני מופתע קצת, אני חשבתי שברגע שאנחנו סיכמנו עם משרד האוצר, שמשרד האוצר מסכים מפני שעלות המעבר הזה היא לא דבר של מה בכך.

אמנון כהן: והאוצר הסכים.

יעקב גנות: האוצר הסכים, חשבתי שתהיה התלהבות אדירה.

יאיר מרוז: יש.

קריאות: יש, יש.

קריאות: בטח שיש - - -

ודים גודון: - - - בין ההסתדרות לבין העובדים.

יעקב גנות: אני חשבתי שעשינו דבר גדול.

אבנר סולטני: סליחה, אל תדבר בשמנו.

יעקב גנות: אני חשבתי שאנחנו עשינו דבר גדול.

אריה ביבי: גדול מאוד.

יעקב גנות: אני חשבתי שעשינו דבר גדול, שהמשטרה רצתה והסכימה.

אמנון כהן: דבר על לוח הזמנים.

יעקב גנות: הבוקר חזר המפכ"ל.

יעקב גנות: אני מניח שבמהלך השבוע הוא ידבר עם מזכיר ההסתדרות.

יעקב גנות: ברגע שיסכמו- ואני יודע, עם המפכ"ל דיברתי הבוקר – זאת הכוונה, לא לשנות את ההחלטה.

יעקב גנות: ברגע שלא משנים את ההחלטה, יושבים ויוצאים לדרך.

אריה ביבי: צריך לרוץ כמה שיותר מהר.

יעקב גנות: אמרתי, מיידי.

אמנון כהן: מי קובע את הקריטריונים, למעט הקריטריונים הקבועים שיש לגבי מי יכול להיקלט כשוטר?

אמנון כהן: לגבי העובדים האלה ייתכן שצריכה להיות פה גמישות מבחינת גיל, ייתכן שצריכה להיות גמישות מבחינת השכלה, אולי עוד כמה פרמטרים שהם לא כל כך מהותיים מבחינת המשך ההעסקה שלהם.

אמנון כהן: כפי שציין חבר הכנסת ביבי, אם הוא היה עובד מחשבים, הוא ממשיך באותו תפקיד; אם הוא היה אפסנאי, הוא ממשיך להיות אפסנאי; אם היה נהג, ממשיך להיות נהג.

אמנון כהן: כרגע לא צריך לבדוק את הפרמטר הזה של השכלה כי הוא ממשיך באותו תוואי מקצועי שלו.

אמנון כהן: להבא, כשתקלוט אחרים, תוכל לשים קריטריונים.

יעקב גנות: אדוני, אנחנו מבינים את זה.

אמנון כהן: אני רוצה לדעת האם אתם בונים קריטריון מורחב יותר לקליטת העובדים.

אריה ביבי: לי יש הצעה.

אריה ביבי: אני מציע להקים ועדת משנה.

אמנון כהן: לא קיבלתי.

אמנון כהן: לא קיבלתי.

אמנון כהן: הוועדה שלי תטפל בזה.

אילן גילאון: הוועדה שלך תהיה ועדת החריגים.

אמנון כהן: מליאת הוועדה תטפל בזה, זהו נושא חשוב.

אמנון כהן: להקים ועדת משנה זה נקרא "להרוג" נושא.

אילן גילאון: אמנון, אתה הוועדה – ועדה שכל מי שהוא חריג, מתוך ה-640 האלה – שיגיע לפה.

אמנון כהן: לא, לא.

אילן גילאון: אז מה.

אילן גילאון: אם כך, אתה יכול לפטר 300 איש מתוכם.

אמנון כהן: ידידי היקר, אני אסכם, אתה תראה שהכול יהיה כמו שצריך.

אילן גילאון: לוין, אתה רוצה שנדבר על מילה?

אילן לוין: לא, אני לא רוצה לדבר כי אני פקיד ציבור.

אילן לוין: אני מעדיף לא לדבר.

אילן גילאון: לא, אתה יכול.

אילן גילאון: אנחנו לא נאשים פקידי ציבור.

אילן לוין: אחר כך במסדרון אני אגיד לך.

אילן גילאון: אני לא מדבר במסדרונות.

אילן גילאון: אני מדבר On record.

אבנר סולטני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להתייחס.

אבנר סולטני: שמי סולטני אבנר, אני נציג ההסתדרות.

אבנר סולטני: אני קודם כול מתנצל על האיחור, הגעתי באיחור.

אמנון כהן: סיכמנו כבר הכול.

אמנון כהן: יש פגישה, הבנתי.

אבנר סולטני: יש פגישה, יש סיכום של ישיבה שהיתה ביום חמישי, וזו כרגע עמדת ההסתדרות – שממתינים לשיחה של עופר עיני מול המפכ"ל.

אבנר סולטני: סוכם שם – אנחנו מדברים פה על חריגים – שבמידה שיוחלט על קליטה של העובדים, ידובר גם על התאמה של ותק במשטרה, בחברות כוח-אדם, ביחס לקליטה במשטרה שלהם.

אבנר סולטני: מה שאנחנו מבקשים – ואני שמעתי את המנכ"ל – להיכנס לנושא הזה כמה שיותר מהר, כדי לגמור את הסאגה הזאת.

אבנר סולטני: אם מדברים על גיוס, שיהיה גיוס, ומהיר, כי אנחנו נמשכים עם הסיפור הזה שלוש שנים.

אמנון כהן: חבריי, אתם תשמעו את הסיכום.

אמנון כהן: אם תרצו להוסיף, בשמחה אנחנו נוסיף.

אמנון כהן: קודם כול, אני שמח לשמוע שיש החלטה שכל האזרחים שנתנו ממיטב שנותיהם לטובת המערכת, ייקלטו בשורות משטרת ישראל, עם כל הדברים הנוספים, יקבלו את המעמד שלהם לאחר שנים ארוכות.

אמנון כהן: לגבי הסיכומים וההסכמים, אני מבקש – לכל אחד פה יש אינטרס.

אמנון כהן: אנחנו כחברי כנסת, בסופו של דבר האינטרס שלנו שאחרון העובדים ימצא את מקומו.

אמנון כהן: זה האינטרס היחיד שלנו.

אמנון כהן: לנו אין אינטרסים – לא תאגוד כזה או אחר, לא ועד כזה או אחר – אלא העובד כעובד, עד העובד האחרון, שנדע שדאגנו לו, שחס וחלילה הוא לא נפגע כתוצאה מהמהלך הזה.

אמנון כהן: לכן, אנחנו מגבים אתכם שתעשו את העבודה.

אמנון כהן: אני מבקש להיות גמישים לגבי קליטתם לתוך שורות המשטרה – מבחינת גיל, השכלה, כפי שציינו.

אמנון כהן: אותם אנשים שעבדו במקצועות, הם ממשיכים באותה עבודה, הם לא הולכים מחר להיות בתפקיד אחר – כפי שנאמר, אותו אחד שהיה אפסנאי לא הולך מחר להיות טייס.

אמנון כהן: לכן, אנחנו מבקשים מכם להתחשב כמה שיותר.

אילן גילאון: היושב-ראש, דבר גם על הוותק.

אמנון כהן: תן לי לסכם, תוסיף בסוף.

אמנון כהן: הוועדה מבקשת מכם להתחשב בכל הצרכים של אותו ציבור רחב.

אמנון כהן: כפי שציינתי, אנחנו מסתכלים עד אחרון העובדים, לא יהיה מצב שאנחנו זנחנו מישהו.

אמנון כהן: הוועדה תלווה את המהלך הזה.

אמנון כהן: תוך שלושה שבועות אנחנו נקיים דיון מעקב – לאחר שההסתדרות והמפכ"ל יישבו, יישרו את ההדורים, אנחנו כבר נדע שקלטתם כך וכך עובדים, ואנחנו רוצים לדעת מה נקבע לגבי אותם עובדים שאין באפשרות

אמנון כהן: כם לקלוט אותם בגלל סיבות א', ב', ג', ד', ומה תוצאות הנושא הזה.

אמנון כהן: אני לא יודע אם מדובר על 20%, אם זה 2%, אם 100% שייקלטו.

אמנון כהן: לכן, אנחנו כרגע נותנים לכם את הכלים.

אמנון כהן: אחרי שתעשו את הבדיקות שלכם, תגידו לנו מה עומד על הפרק.

אמנון כהן: בעוד כשלושה שבועות נקיים דיון, ואם בשוטף תוכלו לעדכן אותנו, אנחנו נשמח – טלפונית או במסמך.

אמנון כהן: אם תגידו – סגרנו את הכול, אין צורך בדיון – גם ייתכן, אבל בכל מקרה, דיון שבו אנחנו נשב פה עוד פעם ונשמע את הדברים, ואז נדע שסיימנו את הסאגה הזאת, אנחנו נהיה שמחים.

אילן גילאון: היושב-ראש, אני מבקש שתוסיף, שלצורך העניין, הוותק ייחשב מהיום הראשון שהבן-אדם הגיע לעבודה.

אמנון כהן: אני חושב שההסתדרות לוקחת זאת בחשבון.

אילן גילאון: טוב שזה יופיע בסיכום שלך, אני בטוח שאתה בעד זה.

אמנון כהן: ודאי.

אמנון כהן: כל הדברים שנאמרו גם על-ידי חברי הכנסת – לקחת בחשבון.

אמנון כהן: אילן, אם אפשר לבדוק שהם יהיו עובדי המשרד לביטחון הפנים, לא עובדי משטרה.

אמנון כהן: אומרים שאולי היה פה פעם דיון בנושא הזה, הוועדה פעם ביקשה זאת, אם זה עדיין אקטואלי.

אילן גילאון: מה ההבדל?

אמנון כהן: בתוך השיקולים הכוללים - - -

אילן גילאון: שיהיו עובדי משרד האוצר, זה הכי טוב.

אילן גילאון: ..

אמנון כהן: מה שתחליטו.

אמנון כהן: אני רוצה שאחרון העובדים לא ייפגע, והם ייקלטו ויתנו שירות טוב למשטרה ולתושבים.

אמנון כהן: תודה רבה, ישיבה זו נעולה.