ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 18, פרוטוקול מספר 493, 2011-11-15 12:00

אלכס מילר: צהריים טובים, אנחנו ממשיכים בסדר היום, 15.11.2011, י"ח בחשוון תשע"ב.

אלכס מילר: הנושא – תשלום קוד 07 למוסדות חינוך, חינוך מיוחד, פרוטוקול 493.

אלכס מילר: רבותיי, אנחנו עושים ישיבה שנייה על הנושא הזה.

אלכס מילר: ביקשנו ממשרד החינוך לגבי הישיבה הקודמת להתחשב בעצם במצב של אותם המוסדות שנקלעו לבעיה תקציבית בעקבות הקריטריונים שקבע אותם משרד החינוך כלפי תקצוב ילדים בחינוך המיוחד שמשולבים במוסדות הרגילים ובכך, לצורך זה, אנחנו מכנסים כאן ישיבה, כי קיבלנו כמה וכמה פניות, גם מחבר הכנסת אורלב וגם כמובן מהאנשים שמתעסקים בעניין הזה יום-יום ואנחנו רוצים לשמוע מכם את התשובות ותשובות ברורות ואני מקווה מאוד שהבאתם לנו גם בשורות.

אלכס מילר: ובכך, בואו נפתח אתכם.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב, אתה רוצה להתייחס בקצרה?

זבולון אורלב: כן, אם יתאפשר לי, כמה דקות.

זבולון אורלב: הואיל והבעיה הזאת, הנושא הזה הוא לא נושא חדש, הוא נושא שנמצא בוויכוח עם משרד החינוך שנים אחדות.

זבולון אורלב: מאז שנפתחו מוסדות רגילים, כשרואים יעד מקצועי חינוכי ערכי, לקלוט בתוכם, ככל האפשר, ילדים עם צרכים מיוחדים שעברו ועדות השמה וראה פלא, שאם היה חשש שהמוסדות האלה יקלטו באחוזים ניכרים ילדים עם צרכים מיוחדים שעברו ועדות השמה, היה חשש שמא הורים רגילים יהססו, יפחדו, המוסד יקבל איזו תדמית שצריך לברוח ממנו, שם נמצאים ילדים עם צרכים מיוחדים, לא.

זבולון אורלב: ראה פלא, שהמוסדות האלה הפכו להיות מוסדות מאוד מאוד אטרקטיביים ומיטב האוכלוסייה, לפחות אני יודע במגזר הדתי לאומי, הולכת למוסדות האלה.

זבולון אורלב: אנחנו מכירים ארבעה מוסדות כאלה – בני חיל בירושלים, בני חיל בקדומים, כוכב השחר ואלוני הבשן, שנחשבים למוסדות שמיטב הילדים והמשפחות הרגילים, שולחים לשם את הילדים.

זבולון אורלב: תחילה, משרד החינוך הטיל מגבלה, נדמה לי שזה התחיל ב- 10%.

זבולון אורלב: כלומר, אסור למוסדות האלה, שאינם מוגדרים כמוסדות של החינוך המיוחד, לקלוט יותר מ- 10% תלמידים מהחינוך המיוחד.

זבולון אורלב: ואם הם יקלטו יותר, הם לא יקבלו את התשלום המיוחד שנקרא 07.

זבולון אורלב: עשינו מלחמת עולם, זה עלה ל- 15%.

זבולון אורלב: עשינו מלחמת עולם, זה כמו פרשת השבוע עכשיו עם, הקודמת.

זבולון אורלב: וכך זה עלה, כל פעם, כל שנה עוד ועוד ועוד, הגענו ל- 40%.

זבולון אורלב: אבל יש מוסדות שקולטים ואני חושב שצריך לברך אותם, כיוון שעיקרון השילוב הוא העיקרון שצריך להיות המוביל וכל ילד עם צרכים מיוחדים שנמצא בכזה מוסד, צריך לברך שהוא נמצא בכזה מוסד ולכן, אינני רואה כל טעם בהגבלה הזאת.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, אין שום מגבלה חוקית, ולטעמי גם אין שום מגבלה תקציבית.

זבולון אורלב: אינני יודע מה הסיבות האמיתיות, אני לא רוצה לומר מה אני חושב, כי אני מקווה שזה לא נכון, מה שאני חושב.

זבולון אורלב: אין שום סיבה שבעולם.

זבולון אורלב: ולכן, אני מברך אותך שקיימת את הדיון הקודם ואני אומר בצורה גלויה, אני איאבק ככל שאני אוכל, על-מנת להסיר את המגבלה הזאת, כל מוסד שרוצה לקלוט, כל עוד הוא עומד באמות המידה המקצועיות, יכול לקלוט ולא תחול עליו מגבלה.

זבולון אורלב: מה שקרה בינתיים, זה השנה, כיוון שבשנה שעברה כנראה משרד החינוך שכח לספור את מספר הילדים, אז יש מוסדות שיש יותר מ- 40% והם לא מקבלים את התקצוב המיוחד.

זבולון אורלב: אבל הם לא מונעים את השירותים מהילדים עם הצרכים המיוחדים, אז הם נקלטו למשבר כספי שמאיים על קיומם ולכן אני חושב, אני רוצה להמליץ בפניך שהוועדה תתבע בכל כובד משקלה, להסדיר את העניין הזה וכל ילד שעבר ועדת השמה שמגיע לו קוד 7, יקבל קוד 7, כדי שניתן יהיה להעניק לו את כל הטיפול החינוכי הראוי.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: משרד החינוך, בבקשה.

רעיה לוי גודמן: תודה רבה.

רעיה לוי גודמן: אני רק באמת מבקשת להבדיל מהפגישה הקודמת, גם שהיתה הבוקר וגם שהיתה בפעם הקודמת בנושא הספציפי הזה, לתת לי לסיים את דבריי מתחילתם ועד סופם.

רעיה לוי גודמן: משרד החינוך, אמרתי את זה גם בפגישה הקודמת, מוקיר ומעריך את העבודה המקצועית שנעשית ברשת בתי-הספר, על-מנת למנוע נשירה של תלמידים מהמערכת.

זבולון אורלב: מי זה בית-הספר החמישי?

זבולון אורלב: אני יודע ארבעה.

רעיה לוי גודמן: אהבת חיים, בני חיל, נווה רוחמה, בני חיל בשומרון ואלוני הבשן.

זבולון אורלב: בסדר גמור.

רעיה לוי גודמן: ראית?

רעיה לוי גודמן: כבר נתתי עוד בית-ספר.

זבולון אורלב: בשבילי בני חיל ירושלים זה גם.

רעיה לוי גודמן: זה שני מוסדות שונים עם שני סמלי מוסד שונים.

זבולון אורלב: את צודקת.

רעיה לוי גודמן: אז אני אחזור ואגיד שאנחנו מאוד מעריכים את העבודה המקצועית שמטרתה בעיקר למנוע נשירה של התלמידים האלה ממערכת החינוך.

רעיה לוי גודמן: מבחינה מקצועית, משרד החינוך הרחיב, כמו שאמר חבר הכנסת אורלב, את הכללים, הרבה מעבר למקסימום המקובל בעולם ובארץ, מבחינת זכאי חינוך מיוחד.

רעיה לוי גודמן: באופן נורמטיבי, אנחנו מדברים בעולם על 10% מהתלמידים, שהם זכאי חינוך מיוחד, ועוד כ- 15% לקויי למידה ובעיות קשב וריכוז בשילוב.

רעיה לוי גודמן: אנחנו כבר מדברים על הנחיות הרבה מעבר לזה.

רעיה לוי גודמן: בנוסף לכך, חשוב לי להדגיש שתוכנית השילוב שהיא הבייבי של חבר הכנסת אורלב, מדברת על תוכנית שילוב ולא על בית-ספר שיש בו ריכוז של ילדים שהם לכאורה חינוך מיוחד ולכן בוא נעשה הפרדה בין שני הדברים.

אורי אריאל: מה זה?

רעיה לוי גודמן: אני ביקשתי נורא לסיים, יהיו שאלות – אני אשמח לענות.

זבולון אורלב: אי-אפשר להבטיח לך.

רעיה לוי גודמן: זה צורך שלי.

אורי אריאל: מה זה לכאורה?

רעיה לוי גודמן: אם התלמידים היו אכן בתוכנית שילוב, אז היינו מדברים מקצועית, תוכנית שילוב, שזה מקצועיות מסוג אחד.

רעיה לוי גודמן: אם אנחנו מדברים חינוך מיוחד וצרכים חינוך מיוחד, אנחנו מדברים מקצועיות מסוג אחר.

רעיה לוי גודמן: מבחינת התהליך, יצאו הנחיות כתובות, לכל המוסדות במערכת החינוך של מדינת ישראל, ובהן כתובות, בבסיס הדיווח לחטיבה העליונה, וגם מנהלי המוסדות האלה קיבלו את ההנחיות.

רעיה לוי גודמן: במקביל, ולפנים משורת הדין, ומתוך רצון עז ואיתי לסייע לחמשת המוסדות הספציפיים האלה, כפי שהבטחנו והתחייבנו, משרד החינוך הקים ועדה בשיתוף גורמים מרכזיים, אגף היסודי, אגף שפ"י, אגף שחר, לשכה משפטית ואגף החינוך המיוחד, בהובלה של מנהלת המינהל הפדגוגי.

רעיה לוי גודמן: מאחר וברור לכולנו כי לאחר שבדקנו את כל הנתונים העובדתיים, כפי שהוצגו גם לוועדה בוועדה הקודמת, שבכל בתי-הספר האלה אנחנו מדברים על בין 74% ל- 95% ילדים שהם לכאורה חינוך מיוחד, ולא היו מוכרים לפני כן, לחינוך המיוחד, מעולם, אנחנו רוצים למצוא את הדרך להתחשב במצוקה של בתי-הספר הספציפיים האלה, ולא לפתוח כאן פתח לשינוי הקריטריונים לכלל מדינת ישראל.

רעיה לוי גודמן: אני רוצה להגיד שלושה דברים אחרונים.

רעיה לוי גודמן: אנחנו, מתוך הבנה שבתי-הספר מתנגדים באופן נחרץ להיות משויכים לחינוך המיוחד ומתוך הבנה שבתי-הספר האלו עושים עבודה מקצועית, על-מנת שהילדים לא ינשרו, משרד החינוך החליט: אחד – לקבל הקצאה של מקסימום 40% ממשאבי החינוך המיוחד בתקצוב 07, שכמו שאמרתי מקודם, זה הרבה מעבר לכל אחוז נורמטיבי.

רעיה לוי גודמן: שתיים – לאפשר לבתי-הספר האלה הקצאה ייחודית של אגף שחר, עבור שאר תלמידי בית-הספר.

זבולון אורלב: מה זה הקצאה מיוחדת?

רעיה לוי גודמן: הקצאה של אגף שחר, לא, 07 זה חינוך מיוחד ל- 40%, אגף שחר.

רעיה לוי גודמן: חינוך מיוחד זה 4.5.

רעיה לוי גודמן: אגף שחר זה שלוש נקודה משהו, עבור שאר תלמידי בית-הספר.

רעיה לוי גודמן: כל התלמידים שעברו ועדת השמה יקבלו התאמות אוטומאטיות בבגרויות, כמקובל בחינוך המיוחד.

רעיה לוי גודמן: אני חושבת וחוזרת ומדגישה, אני חושבת שההצעה של משרד החינוך לגבי חמשת בתי-הספר האלה, היא הרבה מעבר להוגנת.

רעיה לוי גודמן: בית-ספר שירצה להיות משויך, כמו שבהגדרות ובהנחיה, לחינוך המיוחד, יעבוד על-פי עקרונות מקצועיים של החינוך המיוחד, יקבל הקצאה של בית-ספר לחינוך מיוחד.

רעיה לוי גודמן: בית-ספר שמתעקש וסיבותיו עמו ואני מכבדת אותן, להיות בית-ספר שאינו משויך לחינוך המיוחד, יצטרך לקבל את ההצעה הנדיבה של משרד החינוך, שכוללת את שלושת הסעיפים שהזכרתי.

רעיה לוי גודמן: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: תודה, היושב-ראש, תודה על כינוס הישיבה הזאת ותודה לאגף שלכם כמו משרד החינוך, על מה שאתם עושים ובדרך-כלל מדברים על הבעיות, זה טבעו של עולם אז צריך להגיד גם תודה על מה שעושים בכלל.

אורי אריאל: הרי אם לא היו את המוסדות האלה, אתם הייתם צריכים להמציא אותם.

אורי אריאל: אז טוב, החברים פה תופשים יוזמות, יש לציבור שלנו הרבה סטארטאפים חברתיים, חינוכיים, כל יום בערך שלושה.

אורי אריאל: כבר קצת אולי יותר מדי, אבל לא עוצרים, עדיף סוסים שרוצים לדהור מאשר אלה שרובצים ולא קמים וההנחיות שלכם, אני מבין, הגיעו בסביבות אוגוסט שזה, איך להגיד?

אורי אריאל: בדקה ה-90 אם לא ה- 91, בהתארגנות של בית-ספר.

אורי אריאל: הרי אנחנו תמיד מופתעים.

אורי אריאל: יש מחלה כזאת בישראל, תמיד מופתעים ששנת הלימודים מתחילה ב- 1 לספטמבר.

יהודית גידלי: כבר לא.

אורי אריאל: זה נופל עלינו, פתאום שיש תאריך התחלה.

יהודית גידלי: אורי, בשנה הבאה ב- 26 לאוגוסט.

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: אבל השנה, לפני שנה זה עוד היה כך.

אורי אריאל: תמיד אנחנו מופתעים.

אורי אריאל: הרי משרד החינוך לא יכול לומר זה לא, לא מספיק ידידותי למשתמש לשלוח הוראות באוגוסט כדי שאנשים יתארגנו.

אורי אריאל: הם רושמים תלמידים, את יודעת את זה, מה אני משחק אתך.

אורי אריאל: לכן, אני, אחרי ששמעתי את הדברים שאתם מציעים למשרד החינוך שיש בזה נאמר התחשבות מסוימת, אני מציע שההנחיות האלה יחולו משנה הבאה.

אורי אריאל: יש מה שנקרא בדרך-כלל הוראות מעבר, שתכירו בתלמידים כ- 07 עכשיו, כפי שהבינו כולם, לפי תומם.

אורי אריאל: זה לא, כשאת אומרת לכאורה ניסיתי לשאול שלוש פעמים מה זה לכאורה.

אורי אריאל: אני מבין מה שאת רוצה להגיד, הרי זה לא עניין של תחמנות.

אורי אריאל: מטפלים באוכלוסיות היותר קשות, עושים מאמצים מאוד גדולים יחד אתכם והכל נעשה יחד אתכם ואם רוצים לשנות, אז בדרך-כלל נותנים זמן מעבר, ככה זה מקובל בחקיקה, בתקנות, בכל דבר.

אורי אריאל: לא אומרים – מעכשיו, זהו.

אורי אריאל: מהפך, תשנה את הכל.

אורי אריאל: לכן אני מציע שאם משנים את הדברים, הם יהיו משנה הבאה ולא מהשנה.

אורי אריאל: סך-הכל, אני חושב, אני אסיים בזה, שאני אומר שאת ציינת אני חושב שבצורה מאוד נכונה ואמיתית, שאת מבינה למה הם לא רוצים להיקרא חינוך מיוחד, למרות שבמידה רבה, בסדר, את יכולה לקחת לאחור, אבל אמרת שאת מבינה את סיבותיהם ואת מכבדת אותם, זה ציטוט.

אורי אריאל: ודאי שאפשר להבין למה הם לא רוצים להיקרא כך, כי יש בזה בעייתיות מסוימת, שלא תורמת למוסד, לא תורמת לילדים ולא להורים, לא לאף אחד.

אורי אריאל: ולכן, גם אם לא הכרתם, אז מי שעבר ועדות השמה, יש לכם כללים וכו', אז למה לגרוע את זה ממנו?

אורי אריאל: זהו.

אורי אריאל: אני מקווה שתעשו עוד צעד אחד ותחזירו את זה בסך-הכל, ודאי להשנה.

אורי אריאל: לגבי שנה הבאה – יש על מה לדבר, לבחון.

אורי אריאל: לא יודע מה נחליט.

אורי אריאל: אני לא אוכל להישאר אתכם את כל הזמן, כי הוזמנתי גם לוועדת כספים, אז אני מבקש סליחה ותודה ליושב-ראש.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: עו"ד שושנה רבינוביץ', בבקשה.

אלכס מילר: גברתי מבני חיל.

אלכס מילר: זה היוזמה שלכם, להפציץ במסרונים מהבוקר?

שושנה רבינוביץ': לא, זה לא אנחנו.

אלכס מילר: אני אגיד לכם, אני לא יודע של מי היתה היוזמה הזאת, יכול להיות שזה עובד על חברי הכנסת האחרים, אבל אותי זה מעצבן ותאמינו לי שזה לא כדאי שאני אהיה עצבני, בעניין הזה, כשאני בא ואני מכנס את הישיבה הזאת.

אלכס מילר: לטובת הדבר הזה, במישור על הבוקר, הטלפון שלי מתפוצץ עם המסרונים, שזה Copy paste של מסרון אחד, בכמות מטורפת.

אלכס מילר: רבותיי, תעשו לי טובה, אל תעבדו בשיטה הזאת, השיטה הזאת לא עובדת והיא גורמת לנזק יותר מתועלת לאותם האנשים שצריכים שהנושא הזה בעצם יקודם.

שושנה רבינוביץ': חבר הכנסת מילר, העניין מובן לחלוטין, אני בכלל לא יודעת מזה, ישיבת בני חיל ירושלים, אנחנו כאן ממש לא יודעים מזה.

שושנה רבינוביץ': ההפך הוא הנכון.

אלכס מילר: מי שהבין – הבין.

שושנה רבינוביץ': אנחנו מאוד מעריכים את ההשקעה שלך ואת ההתמדה שלך ואת החשיבות שאתה מתייחס לנושא הזה ופנינו בכתב גם למשרד החינוך, עם העתקים תמיד לוועדה, אליך, ואתה עזרת לנו גם להעביר את זה אחר-כך לשר החינוך.

שושנה רבינוביץ': לצערנו, לא קיבלנו שום התייחסות עניינית אף פעם, אז מאוד חשוב באמת על הדיון הנוסף כאן ומאז ה- 28 למרץ שהיה הדיון הראשון, הם רק עכשיו אנחנו שומעים על בשורות.

שושנה רבינוביץ': הקשבתי בעיון רב כרגע למה שהגברת לוי אמרה ובאמת צריך לבדוק מה זה אומר, כי לי באופן אישי זה לא מובן מה הקריטריון של ההקצאה של שחר וכו', אבל זה עמיתי ודאי כן יבינו יותר טוב.

שושנה רבינוביץ': אני פה באמת יותר בפן האישי.

שושנה רבינוביץ': כאימא של שני ילדים, שבבני חיל, אחד סיים עכשיו בהצלחה את הבגרות שלו, יש לו תעודת בגרות מלאה ועכשיו הוא ממשיך במכינה קדם צבאית ברמת הגולן.

אלכס מילר: היתרונות, אנחנו מכירים.

אלכס מילר: אנחנו מחפשים את הדרך לפיתרון.

שושנה רבינוביץ': מה שחשוב, מה שחשוב כן זה חשוב שזה ייאמר.

אלכס מילר: פה לא צריך לשכנע, כולם פה משוכנעים.

שושנה רבינוביץ': לולא ישיבת בני חיל, הרי אין פתרונות אחרים.

שושנה רבינוביץ': בית-ספר רגיל עם 40 ילדים בכיתה, אין שם את הליווי האישי, אין שם את המקצועיות, את המסירות, פשוט לא יכולים לייחס לילד כמו שעושים בבתי-הספר שאנחנו מדברים עליהם היום.

שושנה רבינוביץ': ובמקום שכל פעם הם צריכים להתחנן ולהתאמץ, צריך, ההפך הוא הנכון, ככה אני חושבת כאימא, ההפך נכון, צריך לחבק את בית-הספר האלה, צריך לתמוך בהם יותר, צריך לתת להם אפילו מענקים, צריך לעשות משהו, דווקא כדי שהילדים האלה יכולים ללמוד בבתי-ספר ולהתפתח ואחר-כך להמשיך את החיים בחברה וכל מדינת ישראל רק תרוויח מזה.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: חבר הכנסת בן ארי, בבקשה.

מיכאל בן-ארי: תודה, אדוני.

מיכאל בן-ארי: כמו שהגברת מספרת, גם לי יש סיפור כזה, אישי.

מיכאל בן-ארי: יש לי, אני רוצה לרדת לעניין, גב' לוי גודמן.

מיכאל בן-ארי: אני רואה פה איזה סוג של אידיאולוגיה, שאני חושב שהיא צריכה איזה חשיבה מחדש.

מיכאל בן-ארי: והאידיאולוגיה אומרת שאנחנו לא נהפוך את בית-הספר לסוג של משהו הומוגני, את כל השונים שהם הילדים האלו שהם בעלי הפרעות של קשב וריכוז, שזה בעיקר האוכלוסייה של בתי-הספר שאנחנו מדברים בהם, אלא אנחנו ניקח אותם ונשלב אותם בבתי-ספר אחרים.

מיכאל בן-ארי: ואני מתנצל שאני משתמש בדוגמה האישית, יש לי ברוך השם שמונה ילדים, אחד מהם הוא ילד של הפרעות קשב וריכוז.

מיכאל בן-ארי: הוא כרגע נמצא בחברה של ילדים, הוא עדיין בכיתה ד', שכולם מתקדמים ממנו, תופשים הרבה יותר מהר, הכל הולך הרבה יותר קל.

מיכאל בן-ארי: ילד שיש לו את הכישורים שלו, אבל התסכולים, תסכולים נוראיים ואיומים, שבאים לידי ביטוי בכל מיני צורות.

מיכאל בן-ארי: ואם יש פה מענה והוא כרגע לא מתאים לתפישה האידיאולוגית של משרד החינוך ואני חושב שזה שורש העניין.

מיכאל בן-ארי: אם אני קלטתי נכון.

מיכאל בן-ארי: הוא לא מתאים לתפישה האידיאולוגית של משרד החינוך, של אנחנו נשלב 10% כאלה, בתוך 90% האחרים, וכביכול לא נכתים אותם.

מיכאל בן-ארי: ומה שיוצא מהדרישה מבתי-הספר האלה, זה להכתים אותם הרבה יותר.

מיכאל בן-ארי: לקחת אותם מילדים שיכולים להיות נורמטיביים לחלוטין ב-97% מהפעילויות של הגיל הזה, של ההתפתחויות של הגיל הזה.

מיכאל בן-ארי: יושבים פה מוריי ורבותיי, רב יששכר, הרב ורסלוף, שאני יכול לקרוא לו מורי ורבי ואנשים, אנשי חינוך בכירים ביותר שעוסקים בעניין הזה, שזו מלאכת קודש.

מיכאל בן-ארי: זו פריצת דרך.

מיכאל בן-ארי: מה שצריך להיות פה במשרד החינוך, זה לא עמידה על עקרונות העבר, מן עמידה מאחורי מתרסים ואידיאולוגיות שהיו, אלא כפי שאמר היושב-ראש, אנחנו מכירים את היתרונות של זה וכיוון שאנחנו מכירים את היתרונות, אני בשונה מחברי, חבר הכנסת אורי אריאל, לא אומר לדחות את זה לשנה.

מיכאל בן-ארי: כמובן שהשנה נעשה עוול, זה דבר, ועוול הוא דבר שצריך להסיר אותו.

מיכאל בן-ארי: לא יכול להיות שבתחילת שנה משנים את כללי המשחק.

מיכאל בן-ארי: זה דבר שהוא באמת בלתי מתקבל על הדעת ואני חושב אין מישהו שייתן לו צידוק, אלא צריך להיות פה, להסתכל על העתיד.

מיכאל בן-ארי: לקחת את המוסדות האלה כמוסדות דגל מבחינת האפשרות וליצור את המסלול המתאים.

מיכאל בן-ארי: לא להגיד להם – רבותיי, מה שהיה הוא חינוך מיוחד אז אתם יכולים להיות חינוך מיוחד או 10% וכל השאר ילדים, מה שנקרא נורמטיביים לחלוטין.

מיכאל בן-ארי: הדבר הזה הוא עמידה על עקרונות או עמידה על תפישות עבר, שהיום יש להם, יש להם פתרונות.

מיכאל בן-ארי: יש להם פתרונות.

מיכאל בן-ארי: יש דברים, אנחנו יודעים, כולנו אנשי חינוך, כולנו אנשי חינוך, אני איש חינוך, הייתי בישיבה אז אמרתי להם – אני מורה בפסק-זמן, עכשיו שאני נמצא פה.

מיכאל בן-ארי: ואנחנו יודעים שילדים שלפני 30 או 40 שנה, עד כיתה ד' לא ידעו לקרוא, היום אפשר באמצעים שונים, בכיתה א' ללמד אותם לקרוא.

מיכאל בן-ארי: אפשר.

מיכאל בן-ארי: מה שהיה כשאנחנו היינו ילדים, אין היום.

מיכאל בן-ארי: יש התפתחות.

מיכאל בן-ארי: יש את ה, איך לקרוא לזה?

מיכאל בן-ארי: את הסוגה הזאת של בתי-הספר.

מיכאל בן-ארי: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, הדיון צריך להיות יותר מעמיק.

מיכאל בן-ארי: צריך להיות פה שינוי בתפישה האידיאולוגית של משרד החינוך, כדי ליצור גם כן את השינוי בכללים של החלוקה התקציבית.

מיכאל בן-ארי: תודה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: סמי עטר, בבקשה.

סמי עטר: תודה.

סמי עטר: אני מייצג פה את השלטון המקומי ומנהלי מחלקות חינוך ואני רוצה להתייחס.

סמי עטר: חבר הכנסת בן ארי, שבהחלט חשיבה וכל הנושא הזה של 07, בכלל במסגרות.

סמי עטר: בדיקה שעשיתי ככה בכמה רשויות קטנות וגדולות, הרי אנחנו יודעים שכל ילד מקבל ארבע וחצי שעות, נכון?

סמי עטר: בערך, לכל ילד?

סמי עטר: ולמעשה, מנהל בית-ספר שצריך לבנות, הוא צריך לבנות את השעות האלה.

סמי עטר: כשילד עובר מרשות לרשות, זה הולך אתו, השעות האלה וכאן נשאלת השאלה באמת, כשבאו לבנות כיתה, של בין 17 ל- 18 ילדים, עם שעות 07, אין גמול חינוך, אין גמול ניהול ולמעשה, הוא צריך להתמודד עם קבוצת ילדים, בעל יסודי אנחנו מדברים, כי ילד כזה בא מוועדת השמה ביסודי, יש לו כיתה קטנה ועובר למעשה לעל-יסודי.

סמי עטר: בהתייחסות הוא בעל-יסודי.

סמי עטר: פה צריכה באמת להיות חשיבה על ההתמודדות מול הילדים האלה, בשעות האלה, מכיתה קטנה בבית-ספר יסודי לכיתה על-יסודית.

סמי עטר: יש פה גם עוד שאלה, וצריך לבדוק אותה באמת, לגבי אותם ילדים בנתוני המיצ"ב והבגרויות ואני לא מתייחס לאנשים המכובדים שיושבים פה, אני מדבר בכלל במסגרות ה- 07, מה קורה עם הילדים האלה, במבחני המיצ"ב ובמבחני הבגרות.

סמי עטר: מה קורה לילדים האלה באחוז הנשירה.

סמי עטר: אלו שאלות קריטיות, שצריכות לעלות לדיון מעמיק יותר, בנושא 07.

סמי עטר: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב, בבקשה.

זבולון אורלב: קודם כל, להעיר לשלטון המקומי.

זבולון אורלב: חבל שאין כאן מנהל מחלקת חינוך, מאחת מהרשויות המקומיות שבהם מתקיימים אחד מחמשת המוסדות.

סמי עטר: גדי נמצא.

זבולון אורלב: אם אפשר שתשב ליד השולחן, בשם היושב-ראש, אני יכול להזמין אותך.

זבולון אורלב: היית שומע דברים של תמיכה בלתי רגילה של אותן רשויות באותם מוסדות, כולל גם מנחה בירושלים, שמכירים מקרוב את העבודה ומבינים היטב שבלעדי המסגרות האלה, לא יהיו מסגרות אחרות לקלוט את אותם ילדים.

זבולון אורלב: עכשיו אני רוצה לומר משהו לרעיה.

זבולון אורלב: רעיה, אם תרשי לי לקרוא לך בשמך הפרטי.

זבולון אורלב: אני חושב שאם אין סיבה מקצועית, ואין סיבה, מכל הדברים שלך, וגם של קודמותייך, לא שמעתי מעולם נימוק מקצועי, ענייני, שבגללו צריך למנוע את הדבר הזה.

זבולון אורלב: אני שומע רק דברים הפוכים – שיבדקו את מבחני המיצ"ב, שיבדקו את בחינות הבגרות, שישתלבו, שיבדקו את ההשתלבות שלהם בחברה הישראלית.

זבולון אורלב: הרבה מעל ומעבר לבוגרים של מוסדות החינוך המיוחד.

זבולון אורלב: הרבה מעל ומעבר.

זבולון אורלב: זאת הצלחה מסחררת של אנשים שעברו, הנימוק המקצועי הוא לעשות את הדבר הזה.

זבולון אורלב: אין נימוק מקצועי למנוע את הדבר הזה.

זבולון אורלב: אין גם נימוק מנהלי וחוקי.

זבולון אורלב: אין גם נימוק תקציבי, כיוון שהאוצר מתקצב כל מי שעבר בוועדת השמה.

זבולון אורלב: הרי הוא ילך למוסד של חינוך מיוחד, הוא יקבל את ה- 07 הזה.

זבולון אורלב: אז אני לא מבין את העניין, להפך, הם חוסכים כסף, כי אם זה היה חינוך מיוחד היו כיתות קטנות וכל הסיפורים האלה.

זבולון אורלב: לכן, הדבר הזה, הוא בלתי מתקבל על הדעת.

זבולון אורלב: יש פה התבצרות בירוקראטית, מנהלית, שאין לה שום בסיס.

זבולון אורלב: אני לא מבין את הדבר הזה.

זבולון אורלב: זה פוגע בחזון אולי החשוב ביותר של מערכת החינוך, לקחת את הילדים האלה ולשלב אותם בחברה, ככל שאפשר, במידת יכולתם, ויש כאן הצלחות מוכחות.

זבולון אורלב: לכן, אני פשוט תמה על כל הסיפור הזה, מה ההתבצרות.

זבולון אורלב: והעובדה שהתקדמנו במשך השנים, הוכיחה שפעם אמרו – שמע, אם תשבור את ה- 10%, הכל יתמוטט.

זבולון אורלב: לא יתמוטט שום דבר, להפך, ההצלחה רק מתברר שהיא יותר גדולה.

זבולון אורלב: אני דוחה את ההצעה שלכם, דוחה אותה.

זבולון אורלב: הם לא זקוקים לגמ"ח.

זבולון אורלב: הם לא זקוקים לתקציב במחתרת ותקציב לא נורמטיבי.

זבולון אורלב: הם ילדים ככל הילדים.

זבולון אורלב: ואני לא בדקתי את העניין המשפטי, אבל הזכאות היא זכאות אישית של אותו ילד.

זבולון אורלב: זו זכאות אישית שלו.

זבולון אורלב: הוא עבר ועדת השמה.

זבולון אורלב: הוא צריך לקבל את השעות האלה.

זבולון אורלב: מה אתם מציעים לו השחר?

זבולון אורלב: מה זה שייך לשחר?

זבולון אורלב: זה לא שייך בכלל לשחר.

זבולון אורלב: מצאו איזה טלאי כזה?

זבולון אורלב: אני מתנגד לטלאי הזה.

זבולון אורלב: אני חולק על חברי, חבר הכנסת אורי אריאל.

זבולון אורלב: אני חושב שצריך להסדיר פעם אחת ולתמיד ואם אין ביכולת הדרג המקצועי, אמרתי ליושב-ראש הוועדה, אנחנו נתייצב בפני המנכ"ל, בפני השר.

זבולון אורלב: זה דבר מאוד עקרוני, הדבר הזה.

זבולון אורלב: אין חשש, רעיה, שתהיה מגיפה במדינת ישראל, בעניין הזה.

זבולון אורלב: כי מספר הצדיקים שמוכנים לעשות את המלאכה הזאת, לצערי, הוא מועט.

זבולון אורלב: עובדה שזה רק בחינוך הציוני דתי.

זבולון אורלב: הוא לא בחינוך הממלכתי.

זבולון אורלב: אגב, בחינוך הציוני דתי, גם בחינוך היסודי, תראו את בית-ספר ראשית, הממלכתי דתי בראש צורים בגוש עציון.

זבולון אורלב: כשהורים מבקשים ממני פרוטקציה, הורים של ילדים נורמטיביים, מבקשים ממני פרוטקציה להכניס אותם לבית-ספר שמרבית תלמידיו הם ילדים שעברו ועדות השמה והוא בית-ספר ממלכתי דתי רגיל, לא של החינוך המיוחד.

זבולון אורלב: מה אני אעשה?

זבולון אורלב: זאת האוכלוסייה שלנו.

זבולון אורלב: ככה בנויה משפחת הציונות הדתית, עם ערבות הדדית, עם אמונה ופה יושבים צדיקים.

זבולון אורלב: מה אומרים לצדיקים האלה?

זבולון אורלב: אנחנו לא ניתן לכם את הכסף שאתם, שהילדים האלה זכאים לקבל.

זבולון אורלב: אין לכם זכות למנוע את זה.

זבולון אורלב: זה זכותו הפרטית של אותו ילד, לקבל את ה- 07.

זבולון אורלב: לכן, אני אומר לדרג המקצועי – הואיל ואין כאן, אתם דרג מקצועי.

זבולון אורלב: אין כאן מכשול מקצועי.

זבולון אורלב: אין כאן מכשול חוקי.

זבולון אורלב: אין כאן מכשול תקציבי.

זבולון אורלב: לדעתי, אין לכם רשות, אין לכם סמכות, למנוע את הדבר הזה ואני מתכוון, גם אם לא ייפתר פה בוועדה, אני אומר את זה בצורה גלויה, אני, עם הדבר הזה, הולך עד הסוף.

זבולון אורלב: כמו שניצחנו עד היום על 40%, אם נרצה השם נמשיך ככה ואני מציע לכם שלא תאלצו אותנו להגיע לרמות הגבוהות יותר.

אלכס מילר: מה האחוז שבעצם אתה רוצה?

זבולון אורלב: לא חושב שצריך להיות מוגבל.

זבולון אורלב: אני לא חושב שהוא צריך להיות מוגבל.

זבולון אורלב: למה הוא צריך להיות מוגבל?

זבולון אורלב: אל"ף, אני לא מקבל את זה שיש 90% שעברו ועדות השמה.

זבולון אורלב: יש כאן מוסד אחד עם 90%?

זבולון אורלב: אני לא מכיר.

זבולון אורלב: אני אומר לכם גלוי, לא מכיר.

זבולון אורלב: אני לא יודע.

זבולון אורלב: אני אומר קביעת הקווטה, היא לא נכונה.

זבולון אורלב: אלכס, תקשיב, אם יבוא מוסד וישים 90% ויבוא הפיקוח המקצועי, יגיד – תשמע, בזה שעשית 90%, זה לא מקצועי, אין את זה, אין את זה, אין את זה, יש ליקוי בזה, אני מבין את הדבר הזה.

זבולון אורלב: נתווכח.

זבולון אורלב: יהיה מקצועי, כל מוסד גם היכולות שלו, לא הרי יכולת המקצועית של מוסד אחד כמו היכולת המקצועית של מוסד אחר.

זבולון אורלב: למוסד אחד יגידו – שמע, מקצועית אתה יכול לקלוט 10%, אין לך יכולת מקצועית, אין לך אנשי מקצוע, אין לך זה, אין לך זה, אין לך זה.

זבולון אורלב: מוסד אחר יכולים להגיד – למה לקבוע קווטה?

זבולון אורלב: הכל צריך להיות ענייני, מקצועי, ולא בגלל איזה בעיות בירוקראטיות, שמישהו כאן רוצה להגן על טריטוריה.

זבולון אורלב: עוד משפט אחד.

זבולון אורלב: גם אני משתתף למחאה, שאמרתי לכם באופן אישי, של מתקפת המסרונים, היא מיותרת, לא היו צריכים לערב לא תלמידים, לא מורים.

זבולון אורלב: אתם באים לוועדת החינוך, יש יושב-ראש הוועדה, זימן במרץ, זימן עכשיו את הישיבה.

זבולון אורלב: אני גם רציתי לזמן בחינוך הדתי, אמר לי – לא, נעשה את זה כללי, ואני משבח אותו, טוב שזה במליאה הכללית ולא בוועדת המשנה לחינוך דתי, למרות שלכאורה זה רק אצל מוסדות דתיים, אני משבח אותו.

זבולון אורלב: אני מבקש שתעמידו את אותם תלמידים ואת אותם הורים ואת אותם מורים ותבקשו מהם.

זבולון אורלב: הם יכולים גם להתנצל במכתב, במכתב ולא במסרונים, ליושב-ראש.

אלכס מילר: בסדר.

אלכס מילר: יצחק גורקביץ', בבקשה.

יצחק גורקביץ': שלום לכולם.

יצחק גורקביץ': אני מנכ"ל ישיבת אהבת חיים כוכב השחר.

יצחק גורקביץ': בהמשך לדבריו של חבר הכנסת זבולון אורלב.

יצחק גורקביץ': חבר הכנסת אלכס מילר טרח ובא לביקור בישיבתנו.

יצחק גורקביץ': מה אני רוצה להגיד כאן?

יצחק גורקביץ': כל שנה חוזרת הסאגה הזו, מבלי שכב' מנהלי האגף לחינוך מיוחד ואנשים שמעליהם, יטרחו ויבואו וייראו ויבינו איזה עבודה אנחנו עושים.

יצחק גורקביץ': פנינו פעם אחר פעם, רבותיי, בואו תעשו דיון מקצועי.

יצחק גורקביץ': מישהו סיפר לנו שאנחנו גנבים.

יצחק גורקביץ': יכול להיות, תבואו, אולי אצלי אין 180 ילדים, דרך אגב, יש לנו היום 65% ועדת השמה.

יצחק גורקביץ': אולי ה- 180 ילדים שאני רושם במנבס, אולי אני משקר, אולי אני גונב, יכול להיות.

יצחק גורקביץ': תבואו בכל עת, ובכל שעה – שש בבוקר, אחת בצהריים, ב- 12 בלילה, יש לי 180 ילדים עם 70 אנשי צוות שאני משלם משכורות מדי חודש בחודשו.

יצחק גורקביץ': מה האנשים האלו עושים, ריבון העולמים?

יצחק גורקביץ': אם לא עבודת קודש, עבודה מקצועית, מפנים אלינו, מפקחות חינוך מיוחד של גב' רעיה, מתחננות שאנחנו נכניס ילדים.

יצחק גורקביץ': מצד אחד, הן מתחננות, כי הן יודעות איזה טיפול אנחנו עושים בילדים האלו שלפעמים לא יודעים א-ב, לא יודעים abc.

יצחק גורקביץ': הייתי לא מזמן באיזה דיון בצבא עם בוגר שלנו, שבשמינית עוד בקושי התחיל לכתוב א-ב והוא עכשיו בצבא, עושה דיונים, כותב.

יצחק גורקביץ': אני הייתי בהלם.

יצחק גורקביץ': איזה עובדה מדהימה, ואנחנו את התורה שלנו מעבירים.

יצחק גורקביץ': אבל אין עם מי לדבר.

יצחק גורקביץ': עכשיו הגב' רעיה מחדשת לנו כל מיני דברים.

יצחק גורקביץ': לפני שבועיים, או שלחתי לה עוד מייל, גברתי, אני מבקש תשובות, אתה תקבל תשובות מהסמנ"כלית, טוב שהיא התייחסה אלינו.

יצחק גורקביץ': רבותיי, תזמינו אותנו לדיון מקצועי.

יצחק גורקביץ': אנחנו מוסד שקרוב לעשרים שנה קיים, מוסד שפיתח תורה שלמה, מוסד עם הצלחות ברורות, תדברו אתנו.

יצחק גורקביץ': לא, שום דבר.

יצחק גורקביץ': לא מדברים.

יצחק גורקביץ': הם יש להם מחשבים, הם מבינים מה קורה, אנחנו שכב' ראש הישיבה, הרב ואסרלוף 24 שעות ביום, לפעמים שבעה ימים בשבוע, עובד, הוא לא מבין.

יצחק גורקביץ': איתו לא מדברים.

יצחק גורקביץ': הוא מוציא זהב מתוך הידיים, לא.

יצחק גורקביץ': וזה דבר איום ונורא ואני חושב שזה שורש כל הבעיה.

יצחק גורקביץ': קודם כל, תבינו מה אנחנו עושים, אחר-כך נעשה דיון.

יצחק גורקביץ': ואני חושב שאם הייתם באים, דרך אגב אני הזמנתי את רעיה כשהיא התחילה את תפקידה ועד היום לא הגיעה, אני חושב שאת תצאי הלוביסטית הכי חזקה שלנו, אחרי שאת תראי מה שעושים, את תלכי לכולם ותגידי – בחינוך הכללי, תקימו כאלה מוסדות.

יצחק גורקביץ': חד וחלק.

יצחק גורקביץ': עניין טכני, אנחנו עד היום לא קיבלנו שום הנחיות ברורות.

יצחק גורקביץ': כידוע, עד 31 למאי, צריך לקבל הנחיות ברורות מה הולך להיות אתך בשנה הבאה ואני קיבלתי מכתבים כאלו בנושאים אחרים וכמובן שיש לי מורים ויש לי תלמידים ואני לא יכול עכשיו להתחיל להיערך בחודש נובמבר, עוד פעם דצמבר, מה, אני אשלח את המורים הביתה?

יצחק גורקביץ': תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חיה הדר, בבקשה.

חיה הדר: אני מישיבת אלוני הבשן.

חיה הדר: הציגו פה נתונים שאני חושבת שהם רחוקים מלהיות נכונים.

חיה הדר: אין 90% ולא 80% של תלמידים, לפחות לא במוסד שלנו, אנחנו מדברים על סדרי גודל של 35% תלמידים שעברו ועדת השמה ואולי אני לא הבנתי אותך נכון, אבל אם הבנתי אותך נכון, מה שנאמר פה זה שעד 40%, מקבלים 07 לילדים בכיתות חינוך רגיל.

חיה הדר: זה לא קורה.

חיה הדר: זה לא קורה.

חיה הדר: אנחנו לא מקבלים 07 על אף ילד שעבר ועדת השמה.

זבולון אורלב: למה?

חיה הדר: משום שהמפקחת לא מוכנה לחתום על זה, משום שהילד לומד בכיתה רגילה.

חיה הדר: נקודה.

יהודית גידלי: וכמה יש?

יהודית גידלי: כמה אחוז יש לכם?

חיה הדר: בסביבות, בין 30% ל- 35%.

חיה הדר: אף ילד לא מקבל סעיף 07, כי המפקחת לא מוכנה לחתום אם הילד לא בכיתת חינוך מיוחד.

חיה הדר: בפועל, זה לא קורה.

חיה הדר: זאת אומרת, המציאות שלכאורה אתם מדברים כאילו היא כן קיימת עד 40%, גם זה לא קורה.

אלכס מילר: תודה.

יונתן סילברמן: שנה רביעית, שנה רביעית שלא מקבלים.

יונתן סילברמן: וזה גירעון של 200,000 שקל בשנה, זה הגירעון של הישיבה.

יונתן סילברמן: הגירעון של הישיבה, ארבע שנים, רק מסעיף 07.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: מישהו עשה פה חשבון עם מה שהציעו במשרד החינוך, מבחינת קיזוז תקציבים?

אלון מולדובן: בוודאי.

אלכס מילר: מה יצא לך?

אלון מולדובן: 88,000 שקל בחודש.

אלכס מילר: לא, אל מול מה שאתה צריך.

אלון מולדובן: קיבלתי החודש 251,000 שקל מהסחל"ב, הייתי צריך לקבל 340,000 שקל.

אלכס מילר: לא, אבל מה שמשרד החינוך הציע.

אלכס מילר: אם זה התקזז לך.

אלון מולדובן: עשיתי חשבון בערך.

אלכס מילר: כן, בערך.

אלון מולדובן: השחר על כולם?

רעיה לוי גודמן: עד 40%.

אלכס מילר: אתם פה מתעסקים בחינוך, נכון?

רעיה לוי גודמן: עד 40% - 07, ושאר התלמידים, אגף שחר.

אלון מולדובן: כולם, גם מי שעבר השמה?

רעיה לוי גודמן: לא צריך השמה לאגף שחר.

רעיה לוי גודמן: כלל תלמידי המוסד החינוכי.

זבולון אורלב: זה לא נורמטיבי, זה לא בתקן.

אלכס מילר: אבל חבר הכנסת אורלב, תשמע.

אלכס מילר: אני אגיד לך, בסופו של דבר, שלא ייגרם מצב שדוחים דוחים דוחים ואז נסגרים בגלל שיש גירעון תקציבי.

זבולון אורלב: המוסדות יכולים לא לקבל את דעתי אבל אני חושב שהם יעשו טעות טראגית.

אלון מולדובן: החשבון בערך לשעה לתלמיד, אם יש לנו 120 תלמידים.

אלכס מילר: כמה, ממה שאתה צריך לקבל עכשיו?

אלון מולדובן: 150,000 שקל.

זבולון אורלב: פחות 25%.

זבולון אורלב: פחות רבע.

זבולון אורלב: השחר הוא בערך 75% מ- 07.

אלכס מילר: אתה כרגע, מול מה שהיית צריך לקבל, תוריד רבע וזה מה שאתה תקבל, אחרי אותן הצעות של משרד החינוך.

אלכס מילר: פלוס-מינוס.

יששכר וסרלאוף: אני רוצה להזכיר, מאוד מאוד חשוב שכל אחד יבין.

יששכר וסרלאוף: המדובר הוא בתקצוב של התלמיד, לא נותנים הקצבה למוסד.

יששכר וסרלאוף: התלמיד הספציפי הזה, לאן שהוא ילך, הוא זכאי ל- 07.

יששכר וסרלאוף: לא מדובר כאן בחריגה תקציבית, מבחינת משרד החינוך.

יששכר וסרלאוף: זה יש כאן איזה שהוא רוע לב שאני לא מבין אותו.

יששכר וסרלאוף: אותו תלמיד, מה איכפת לכם?

יששכר וסרלאוף: הוא מסתדר, טוב לו, הוא מאושר.

יששכר וסרלאוף: פשוט.

יששכר וסרלאוף: הוא מאושר.

יששכר וסרלאוף: ולכם לא עולה כסף.

יששכר וסרלאוף: לאן שהוא ילך, הוא מושך אתו את ה- 07.

יששכר וסרלאוף: אז על מה אנחנו מדברים?

יששכר וסרלאוף: ריבונו של עולם.

יששכר וסרלאוף: מה אתם רוצים מהחיים של אנשים?

יששכר וסרלאוף: אני אישית מציג את עצמי כמי שהחלטתי להתמסר לנושא הזה, יום ולילה.

יששכר וסרלאוף: אני מגיע למוסד ביום ראשון, אפשר לבדוק את זה, בשמונה וחצי בבוקר, ונכנס הביתה בכניסת השבת.

יששכר וסרלאוף: הכל למען התלמידים, כולל יום ולילה, אני נמצא במוסד.

יששכר וסרלאוף: אז מה מגיע לי, להתעסק עם דברים כאלה?

יששכר וסרלאוף: להיות כאן?

יששכר וסרלאוף: במקום עוד שיחה עם תלמיד, עוד חיבוק, עוד עידוד, עוד תמיכה?

יששכר וסרלאוף: אז רק צריכים להתעסק עם זה כאן?

יששכר וסרלאוף: במקום שיבואו ויבואו אלינו ולא יודע מה יעשו, פשוט ישטחו אפיים ארצה.

יששכר וסרלאוף: אתה מציל 180 תלמידים במשך שנה, אתה נותן לחברה הישראלית אנשים בריאים, כל ילד שיש לו ליקויי למידה, על הבסיס הזה גם נוסף בעיות רגשיות.

יששכר וסרלאוף: אין דבר כזה שלא יהיה גם בעיות רגשיות, ואנחנו מתמודדים מכל הכיוונים.

יששכר וסרלאוף: רבותיי, די עם זה.

יששכר וסרלאוף: תנו לנו לתת לכם לא שאתם תתנו לנו, אנחנו נותנים לכם, אנחנו נותנים למדינה אנשים עם 40 שנות עבודה ויצירה, ועם מס הכנסה כפול 40 שנה, אתם מקבלים את זה בריבית דריבית, בכהנה וכהנה הרבה יותר, מאותם ילדים.

מיכאל בן-ארי: כמו שאמרת, זה לא בעיה תקציבית, כי הכסף הולך אתו לכל מקום, אז שילך אליכם.

יששכר וסרלאוף: נכון.

יששכר וסרלאוף: אז מה הבעיה כאן?

יששכר וסרלאוף: מה הבעיה?

ניצה שחר: אני נציגה של מכללת לוינסקי, אני ראש תוכנית משלבת שמכשירה סטודנטים להיות מורים בחינוך מיוחד ובחינוך רגיל, וגננות בחינוך מיוחד וחינוך רגיל והסטודנטים, אני שומעת כאן את הדיון ואני הולכת אחורה אל מה שראיתי בשטח ושנים ארוכות אני רואה בשטח מורים שמוכשרים לעבוד עם ילדים בעלי צרכים מיוחדים, בעלי קשיים, שיש נכונות משני הצדדים לעבוד, אבל המורים אומרים – אני לא יכול לעבוד אתו, כי הוא לא מתוקצב.

ניצה שחר: זה לא, אני לא ממציאה דברים.

אלכס מילר: מורים לא מתעסקים בתקציב.

ניצה שחר: ביותר ויותר בתי-ספר.

ניצה שחר: אני רואה.

אלכס מילר: מורים לא מתעסקים בתקציב, תודה לאל.

אלכס מילר: מורים נכנסים לכיתה ומלמדים לפי מה שהם צריכים לעשות.

ניצה שחר: נכון, אבל מורים רוצים לעבוד והם לא יכולים לעבוד עם ילדים, כי הם אומרים לי – אני לא יכולה לתת לו שעות כי אין לו תמיכה חוקית לזה.

ניצה שחר: הוא לא עשה אבחון, הוא לא היה בוועדת השמה.

אלכס מילר: זה המנהלים, לא המורים.

ניצה שחר: אבל המורים רוצים לעבוד, הם עושים את זה בדרך לא דרך.

אלכס מילר: הצד הזה מובן.

אלכס מילר: אני חוזר על שאלתי עוד ממרץ.

אלכס מילר: הסיפור של תוויות, הוא הופך להיות לדבר שהוא נראה כבר בעייתי מאוד.

אלכס מילר: אנחנו כבר מזמן לא שם.

אלכס מילר: לבוא ולשים תווית על המוסד, אם זה חינוך מיוחד או שזה בית-ספר רגיל, לקבוע קריטריון, ואז לעשות את המשחק הזה, של על-פי כמות התלמידים, עדיין לא הצלחתי להגיע לרציונל מה הסיפור של העניין הזה.

אלכס מילר: עכשיו, בסופו של דבר, בסופו של דבר, אני מכיר את המערכת שלכם, כבר הצלחתי להכיר אותה בשנה האחרונה וכמה שאני יושב כאן בוועדת החינוך כחבר, גם.

אלכס מילר: תראו, אתם יודעים לייצר מנגנונים שהם מנגנונים שפותרים לכם סוגיות שונות.

אלכס מילר: כמות הפיילוטים שרצה היום במדינת ישראל היא זהה לכמות הוועדות שאתם מקימים במשרד החינוך.

אלכס מילר: אז יש לכם פיילוטים שאתם בפיילוטים האלה יודעים לתת מה שאתם רוצים לתת וזה מוציא בעצם את אותם בתי-ספר איפה שאתם מריצים פיילוטים מכלל בתי-הספר ברמה הארצית.

אלכס מילר: זה לא שקמים לכם בתי-ספר בסגנון המשלב, כמו פטריות אחרי הגשם, בכל הארץ.

אלכס מילר: יש לכם ארבעה, חמישה, כמה מוסדות, משהו בסגנון הזה, שאתם יכולים להפעיל עליהם פיילוט.

אלכס מילר: הכסף זה אותו כסף, זה כסף שאתם מקבלים ממשרד האוצר ומשרד החינוך.

אלכס מילר: יש לכם כסף שכנראה שהצלחתם להשיג לתקצוב של אותם בתי-ספר, ההפרש זה 25% למול מה שהם צריכים לקבל בפועל.

אלכס מילר: אני ממש לא מקבל את הרגולציה של המפקחות, למול החוק, למה שגם חייבים לתת.

אלכס מילר: אם יש מפקחת שעוברת פה על החוק, שאתם קבעתם שנגיד עכשיו זה 40%, שעל זה אנחנו גם מתווכחים, וגם את זה היא לא נותנת וזה נמצא אצלה ביד, שהיא עושה שם איזה שהוא רגולציה, זה דבר שלא מקובל.

אלכס מילר: חד-משמעית, ואני דורש מכם לבדוק את העניין הזה.

אלכס מילר: דורש מכם לבדוק.

אלכס מילר: אם יש מפקחת שאנחנו יושבים כאן ואנחנו רבים על 40% ומעלה ויש מישהי שאומרת – אפילו את זה אני לא מוכנה.

אלכס מילר: זה בעצם הסמכות שהיא סמכות כבר Over שהיא מקבלת אותם האנשים, שאנחנו גם רואים מה התוצאה של הדבר הזה.

אלכס מילר: אז תבדקו את זה בבקשה וגם להוציא את זה בצורה מסודרת לכל המפקחות, שיש מוסדות כאלו, אצלם בשטח, שזה החוק וזה צריך לבצע.

אלכס מילר: אחרת, אני אביא את כולם לכאן, אנחנו נשב כאן ואני אעשה נו-נו-נו.

אלכס מילר: זה אתם רוצים?

אלכס מילר: למה הגענו?

אלכס מילר: זה דבר ראשון.

אלכס מילר: דבר שני, אני שוב, אני חוזר ואומר, הפיתרון של העניין הזה הוא, כמו שגם חבר הכנסת אורלב חושב, הוא צריך להתקבל ברמה של שר, לא מנכ"לים של משרד החינוך, לקבוע לגבי אותם המוסדות.

קריאה: מדיניות.

אלכס מילר: כן.

אלכס מילר: לקבוע לאותם המוסדות מנגנון של פיילוט, להפעיל עליהם בעצם את העניין הזה.

אלכס מילר: אני מבקש מכם, אני מבקש מכם לעשות סיור, גברתי, אני מבקש ממך, שתעשי את הסיור הזה שמבקשים באותם בתי-ספר, יחד עם המפקחות, לבדוק את העניין הזה בפועל ויכול להיות שאנחנו אחרי כל-כך הרבה שנים של טייס אוטומאטי בתחומים מסוימים, יכולים להתחיל גם לשנות ולא כל דבר שהוחלט בעבר, הוא קדוש וקבוע ולשנים ארוכות.

אלכס מילר: אפשר גם לשנות.

אלכס מילר: אנחנו חיים במערכת דינאמית וקיבלו ועשו שינויים ותראו איזה פלא, יש גם דברים שמשתפרים.

אלכס מילר: אז יכול להיות שגם בנושא הזה, ניתן לעשות שינויים, כמו שאנחנו גם שמענו כאן, אין פה איזה שהוא שינוי בתקציב.

אלכס מילר: הבעיה שיכולה להיווצר זה כמובן ביחסים עם השלטון המקומי, שהילדים יוצאים משם, יכול להיות שלא מצליחים לבנות כיתות ויוצאים להם ילדים ואז הם נתקלים בבעיה כזו או אחרת, גם את זה אפשר לתת פיתרון לזה, כי לפי מה שאני מבין, הילדים יוצאים משם כי לא קיבלו את המענה שהיו צריכים ועוברים לאותם בתי-ספר.

אלכס מילר: ודרך אגב, אנחנו כבר, הסוגיות של פתיחת אזורי הרישום והסוגיות של כל הנושא הזה של תנועה והכל, זה עולה אין ספור פעמים כאן בוועדת החינוך.

אלכס מילר: אז התחלתם ללכת למנגנון של פתיחת אזורי הרישום בתוך הערים?

אלכס מילר: קיבלתם ברכה שלנו.

אלכס מילר: עכשיו, יש פה סוגיה שהיא סוגיה שלא תפיל כאן את משרד החינוך.

אלכס מילר: סך-הכל כמה בתי-ספר, נותנים לכם את המענה.

אלכס מילר: מצאתם בסופו של דבר תקציב, אם זה לא מדרך הדלת הכניסה, אלא דרך החלון, אז תנסו לעשות שם את השינויים האלו, שבסופו של דבר לא, אנחנו, תאמינו לי, אני חי בעולם שאני כל הזמן קורא למדינה הזאת להפסיק לעבוד בקומבינות.

אלכס מילר: זה כבר, תראו, יש לכם את האופציה הישרה.

אלכס מילר: תפסיקו להמציא גלגל כל פעם.

אלכס מילר: יש לכם את האופציה, בבקשה.

אלכס מילר: מה יקרה?

אלכס מילר: מה יקרה?

אלכס מילר: תגידו, אני רוצה לשמוע, איפה אני אמצא את עצמי, אם עכשיו אתם, במשרד החינוך, אומרים – זה בתי-הספר, זה הפיילוט, תודה רבה, תמשיכו לעבוד, אנחנו בפיקוח מלא עליכם, עם הבדיקות עם מה שצריך, מה יקרה אם הדבר הזה בעצם יבוצע?

אלכס מילר: בבקשה.

רעיה לוי גודמן: כב' היושב-ראש, אני חושבת שאם הוריי בני ה- 80 רואים עכשיו בשידור את כב' הרב מטיח בי שאני רעת לב, אני אחזור היום הביתה, אחרי שיצאתי בחמש בבוקר משלומי, והם יגידו לי לעזוב את העבודה.

רעיה לוי גודמן: כי הוריי בני ה- 80, מקבלים את ילדיי לארוחת צהריים, כדי שאני אתמסר לחינוך ילדים, עם צרכים מיוחדים.

רעיה לוי גודמן: במדינת ישראל.

רעיה לוי גודמן: הילדים שאנחנו מדברים עליהם, הם לא ילדי חינוך מיוחד.

רעיה לוי גודמן: עצור.

רעיה לוי גודמן: אני עכשיו מדברת ואתה תקשיב גם לי.

רעיה לוי גודמן: כאן איש חינוך, אני אזרחית גאה וציונית גדולה במדינה הזאת.

רעיה לוי גודמן: וזה מה שמעיר אותי בבוקר ובגלל זה אני הייתי עד 12 בלילה בשלומי.

יששכר וסרלאוף: ואני כל יום עד 12 בלילה.

אלכס מילר: רבותיי, רבותיי.

אלכס מילר: אנא מכם, תירגעו.

יששכר וסרלאוף: אני גם יודע לבכות.

אלכס מילר: סליחה מספיק.

אלכס מילר: מספיק.

אלכס מילר: זה לא יפתור את העניין.

יששכר וסרלאוף: את מייצגת אנשים לא טובים.

רעיה לוי גודמן: ההנחיות הועברו לכל המוסדות ולא השתנו.

רעיה לוי גודמן: אבל היה נוח לא לאמץ אותם, כפי שאמר כאן המנהל, ארבע שנים אנחנו בדיבור הזה, אני מחזיקה את כל ההתכתבויות של המנכ"ל היוצא, ד"ר שמשון שושני.

רעיה לוי גודמן: ידעתם וקיוויתם, כמו שאנחנו השקענו עכשיו מאמצים גדולים לבדוק, גם את הנתונים וגם מה המשרד יכול לעשות באהבה גדולה וברצון גדול.

רעיה לוי גודמן: ויחד עם זאת, ממשיכים למשוך את זה למקום אחר ואני חייבת להגיד, חבר הכנסת אורלב, סליחה, הזכאות שהילדים האלה מחזיקים בידם היא זכאות לכיתת חינוך מיוחד.

רעיה לוי גודמן: היא לא זכאות לכסף.

רעיה לוי גודמן: היא זכאות, תפתח הגברת הזאת הנכבדה, את ועדת הזכאות, שהיא קיבלה מוועדת ההשמה ומה שכתוב בה זה זכאות לכיתת חינוך מיוחד.

רעיה לוי גודמן: ובכל זאת, ובכל זאת ולמרות הכל, מאחר ואנחנו יודעים שתוכנית השילוב שכולנו תומכים בה, ולהבדיל ממה שאמר חבר הכנסת בן ארי, אנחנו תומכים בה ומאמינים בה ומשפרים אותה וממקצעים אותה ולוקחים אנחנו לעשות אותה בצורה הטובה ביותר, נותנת לכל בית-ספר הקצאה של 1.85 שעות לילד, ופה אנחנו לא מדברים על 1.85, אנחנו אומרים, אנחנו נעשה את המיטב וניתן למוסדות הספציפיים האלה, 40%, עד 40% עבור הילדים שעברו ועדת השמה תקציב וזה תקציב שהולך למוסד, שהוא ינהל אותו, ובנוסף, תקציב שהוא כמעט כפול, ממה שמגיע לילד במסגרת תקציב המדינה בתוכנית השילוב, שעומדת על 1.85.

רעיה לוי גודמן: אני רוצה להזכיר עוד פעם, הילדים האלה, בין 75% מהם, ל- 94% מהם, לא היו מעולם בחינוך המיוחד, אלא עברו ועדות השמה, רק במעבר לתיכון.

רעיה לוי גודמן: אם הילד עבר ועדת השמה וקיבל זכאות לחינוך מיוחד על-ידי צוות מקצועי שישב ונתן לו זכאות לחינוך מיוחד, חובתי לתת לו שירות חינוך מיוחד.

רעיה לוי גודמן: אבל אתם רוצים להיות בית-ספר רגיל, ולא בית-ספר מיוחד.

קריאה: בפועל, גם זה לא מתבצע.

רעיה לוי גודמן: סליחה רגע, אני רוצה רגע להזיז את אלוני הבשן כי זה בית-ספר שהגיע לשולחננו רק מספר ימים לפני שחבר הכנסת אורלב שבר את רגלו ולכן הדיון לגבי אלוני הבשן נדחה.

רעיה לוי גודמן: ואנחנו שמנו אותם, אני הוספתי אותם לרשימה, היום הם לא היו בדיון, בפעם הקודמת, בראשותו של חבר הכנסת מילר.

רעיה לוי גודמן: אני באה ואני אומרת שני דברים נוספים – אני חושבת שההצעה של משרד החינוך היא הצעה מיטבית, אחד.

רעיה לוי גודמן: שתיים – ימה שמעלה השלטון המקומי אינו רלוונטי לדיון.

רעיה לוי גודמן: מאחר והם לא מעוניינים בכיתות חינוך מיוחד.

רעיה לוי גודמן: מי שמעוניין בכיתות חינוך מיוחד ואנחנו רוצים לבדוק.

קריאה: סליחה, איך את יודעת?

קריאה: עשית אתנו פעם איזה שהוא דיון שאת יודעת את הדעה שלנו?

רעיה לוי גודמן: ראשית, דיברתי עם חלק מהמנהלים.

רעיה לוי גודמן: דבר שני, קודמיי, גם כאן, בדיון הקודם נאמר, אנחנו לא רוצים כיתות חינוך מיוחד, נקודה.

רעיה לוי גודמן: פה, בדיון הקודם, אפשר להוציא את הפרוטוקול.

רעיה לוי גודמן: דבר שלישי, אז לגבי בדיקה של כיתות קיימות, כיתות לקויי למידה, קיימות בתוך מוסדות העל-יסודיים שרוצים לבדוק מה הם מצליחים ומה הם לא מצליחים, סוגיה מעניינת וחשובה, לדעתי, ולא מעניין הדיון הזה.

רעיה לוי גודמן: לגבי הגב' ממכללת לווינסקי.

רעיה לוי גודמן: חוק החינוך המיוחד קבע מסלול מאוד ברור של זכאי תמיכה מתוכנית השילוב.

רעיה לוי גודמן: בין היתר הוא קבע מי הילדים שיהיו זכאים לקבל את תוכנית השילוב, אני לא מדברת עכשיו על הבקשה שלכם, אני רק עונה לגברת, כי זה לא מעניין הדיון.

רעיה לוי גודמן: המורים לחינוך מיוחד יכולים לעבור בחינוך הרגיל, או בחינוך המיוחד, ובחינוך המיוחד הם יעבדו עם ילדים שקיבלו זכאות או לתוכנית שילוב או לחינוך מיוחד, בתוך בתי-הספר הרגילים, או לחינוך מיוחד, כוללני.

רעיה לוי גודמן: על-פי קריטריונים שנקבעו, וזה מסמך קביל ולא עם כל ילד שמתקשה.

רעיה לוי גודמן: אז לא נפתור פה את הבעיות.

קריאה: אני מסתובבת במאות.

רעיה לוי גודמן: לצערי, יש חוסר של מורים בחינוך המיוחד ולא עודף.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: תודה.

רעיה לוי גודמן: לסיכום, אני חושבת שההצעה של משרד החינוך, לפיה לא לתת 1.85 אלא לתת 4.5 ל- 40% ועוד אגף שחר שזה למעלה משלוש שעות לילד, היא הצעה טובה ואני מבקשת להדגיש כי היו פניות מההורים בשבוע האחרון, בנושא ההתאמות לבגרויות, ואת זה טיפלנו ואושר, באופן אוטומאטי.

רעיה לוי גודמן: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: כן, חבר הכנסת אורלב.

יששכר וסרלאוף: סליחה, לא התכוונתי אלייך באופן אישי, סליחה.

רעיה לוי גודמן: חיים ומוות ביד הלשון.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: קודם כל, אני אומר לרף ורסלאוף, שעובדי המדינה בדרך-כלל עושים מלאכתם נאמנה ובמקרה של החינוך המיוחד אני יכול להעיד, גם אם יש לי מחלוקת כזאת או אחרת, שגב' רעיה לוי גודמן, עובדי המדינה שלדעתי ועדת החינוך צריכה לתת הגנה לעובדי מדינה, היא עושה מלאכתה נאמנה, גם אם אנחנו חושבים שבעניין כזה או אחר, יש לנו מחלוקת מאוד קשה איתה ונוקבת שעד שלא, אבל אני לא הייתי רוצה שגב' גודמן תצא מפה עם תחושה שאנחנו רואים בה רעת לב או דבר מן הסוג הזה.

זבולון אורלב: היא באמונתה ונתווכח אתה על הדבר הזה.

זבולון אורלב: ואני גם מבין אותך, אני גם מאוד מבין אותך, אני גם מצדיק את תחושתך, אני חושב שתחושתך היא תחושה צודקת.

זבולון אורלב: אני רוצה לומר לרעיה.

זבולון אורלב: תראו, הזכאות היא לא זכאות לבית-ספר לחינוך מיוחד.

זבולון אורלב: אני חולק עלייך.

זבולון אורלב: ועדת ההשמה, אגב, ועדת ההשמה, אני לא מצפה ממך שאת תבואי ותגידי – תשמע, בגלל שהוא עבר ועדת השמה בגיל זה או בגיל אחר, אז הוא, יש לו, הזכויות שלו הן כאלה או אחרות.

זבולון אורלב: צריכים להוריד את זה מעל סדר היום.

זבולון אורלב: ואני שמח על תנועת הראש שלך, שאת מסכימה.

זבולון אורלב: זה לא חשוב באיזה גיל, גם על זה, אגב, עשינו מלחמה.

זבולון אורלב: אני לא יודע אם את יודעת, אבל עד לפני כעשר שנים, אי-אפשר היה להגיש לוועדת השמה, נאמר, בין אחרי כיתה ו' או אחרי כיתה ז'.

זבולון אורלב: היתה הוראה בחוזר מנכ"ל, לא מקבלים יותר אחרי כיתה ו'.

זבולון אורלב: אין כזה דבר, זה נגמר, זה הדור הקודם.

זבולון אורלב: אנחנו בתקופה אחרת.

זבולון אורלב: אפשר שילד ילך לוועדת השמה בכל זמן שהוריו, מחנכיו, חושבים שהוא צריך ללכת לוועדת השמה.

זבולון אורלב: הדבר הזה ירד מן הפרק.

זבולון אורלב: הדבר השני, הזכות שלו היא זכות לקבל חינוך מיוחד.

זבולון אורלב: זאת הזכות שלו.

זבולון אורלב: אפשר להתווכח איפה הוא יישם את זה.

זבולון אורלב: זה הוויכוח בינינו.

זבולון אורלב: האם מי שזכאי לחינוך מיוחד, הוא יקבל את הזכאות שלו אך ורק אם הוא הולך למוסד שהכותרת שלו היא חינוך מיוחד, או שהוא יכול לקבל את הזכויות שלו, את ה- 07, גם אם הוא הולך למוסד שהוא, אני מקבל את ההגדרה, רעיון בלתי רגיל של היושב-ראש, שנקרא להם כרגע מוסדות בניסוי, במהלך ניסוי, פיילוט, הוא מתכוון במושגים של משרד החינוך, הכוונה לניסוי, של תקופה של שלוש שנים, ייתנו לכולם את ה- 07, מי שלא ועדת השמה.

זבולון אורלב: תמהתי עלייך שאת אומרת אין ילדים של החינוך המיוחד במוסדות האלה.

זבולון אורלב: בטח שיש.

זבולון אורלב: זאת אמירה לא נכונה.

זבולון אורלב: את ככה פתחת ואמרת.

זבולון אורלב: ככה פתחת ואמרת.

זבולון אורלב: זה לא נכון.

זבולון אורלב: זה עובדתית לא נכון.

זבולון אורלב: אני מדבר, הילדים שעברו ועדות השמה ו-ועדת השמה קבעה את זכאותם לחינוך מיוחד, הם ילדי החינוך המיוחד.

זבולון אורלב: הם ילדים שלך.

זבולון אורלב: המוסד לא שלך, אבל הילדים שלך.

זבולון אורלב: צריכים לעשות הבחנה בין המוסד לבין הילדים.

זבולון אורלב: לכן אני חושב שגם את צריכה לדחות את ההצעה של אגף שחר כי מחר, רעיה, מחר, יגידו לך – תשמעי, אנחנו בכלל נגיד שוועדת השמה רק 80% יקבלו את החינוך המיוחד ו- 20% ניתן להם את הפיתרון באגף שחר.

זבולון אורלב: זה מדרון מאוד בעייתי דווקא עבור החינוך המיוחד, אל תלכו לזה.

זבולון אורלב: אל תלכו לפתרונות כאלה, הם פתרונות לא נכונים.

זבולון אורלב: נתווכח עד שתהיה הכרעה.

זבולון אורלב: אני מסכים ליושב-ראש, ואני חושב שאם אתם לא יכולים לקבל הכרעה מקצועית, אין לנו ברירה אלא להביא את זה להכרעה למי שבידם לקבוע את מדיניות המשרד.

זבולון אורלב: יש כאן ויכוח עקרוני על מדיניות.

זבולון אורלב: האם זכאותם של מי שזכאי לחינוך מיוחד היא אך ורק במוסדות החינוך המיוחד.

זבולון אורלב: אני מקווה מאוד שגם המנכ"לית החדשה וגם השר, אם אתם לא תשתכנעו ואני מייעץ לכם להשתכנע בדבר הזה, נתווכח.

זבולון אורלב: בסופו של דבר, הסמכויות הן בידי המשרד, אלא אם כן, אנחנו נחליט לממש את היכולות שלנו, בדרך זו או בדרך אחרת.

זבולון אורלב: אבל אני חושב שזו טעות גדולה.

זבולון אורלב: העולם, אגב, לא מעניין אותי.

זבולון אורלב: העולם ממש לא, קודם כל לא בדקתי.

זבולון אורלב: אני לא יודע איך זה מחולק שם, הוא ממש לא מעניין אותי.

זבולון אורלב: למה אני צריך להתעניין בעולם כשאני רואה מולי מוסדות שאני כן ביקרתי בהם ומכיר אותם מקרוב, ומכיר את המחנכים, את המנהלים אחד אחד ואת ראשי המוסדות האלו.

זבולון אורלב: ושהציבור אומר את דברו, ריבון העולמים.

זבולון אורלב: הציבור אומר את דברו.

זבולון אורלב: הציבור, אני מדבר על הילדים הרגילים, אומרים את דבריהם.

זבולון אורלב: לכן, אם אין הערות מקצועיות, כמו שאמרתי, אני מציע ליושב-ראש שהוועדה תקבל החלטה שהיא סבורה שכל ילד מהחינוך, שעבר ועדת השמה ונמצא באחד מהמוסדות האלה, זכאי לקבל את התקציב 07, ללא הגבלות.

זבולון אורלב: ההגבלה היחידה יכולה, צריכה להיות הגבלה מקצועית, של אנשי החינוך המיוחד שיבואו ויגידו – תשמע, המוסד הזה לקח על עצמו משימה בלתי אפשרית.

זבולון אורלב: הוא לא מתמודד אתה, הילדים נושרים, הילדים מכים אחד את השני, הילדים בורחים מהמוסד, אין הישגים לימודיים, משם יש רק הידרדרות.

זבולון אורלב: אגב, אני מציע, אציע לסגור את המוסד באותו יום.

זבולון אורלב: ההגבלות צריכות להיות הגבלות מקצועיות.

זבולון אורלב: ואם משרד החינוך, הייתי מגביל אותם, ממש בשבועיים, לא ייתן תשובה חיובית, אני חושב שאנחנו, שנינו צריכים להזמין את עצמנו אל השר ולנסות לשכנע את השר לשנות את המדיניות של משרד החינוך.

זבולון אורלב: אני אומר לך שבפעמים קודמות הצלחתי לשכנע את השר, כל פעם להרים קצת את הדבר הזה ולהתמודד עם הסוגיה הזאת.

זבולון אורלב: העניין שאת העלית, הואיל ואני בעל חוק השילוב, אני לא יודע אם את יודעת.

קריאה: אני יודעת.

זבולון אורלב: אני לא חושב שהיא צודקת, רעיה.

זבולון אורלב: מבחינה מקצועית, זה לא הנושא של הדיון.

זבולון אורלב: ההערה שלך נכונה, אבל היא לא קשורה לדיון הזה.

קריאה: קשה לי לשמוע את ההיתממות הזאת.

אלכס מילר: סליחה, גברתי, את פעם שלישית כבר מתפרצת אצלי בדיון, אחרי שכבר אמרתי שלא לוקחים פה רשות דיבור.

אלכס מילר: אין דבר כזה כאן.

אלכס מילר: אנחנו שמענו, אנחנו הבנו.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב הציע, אני הצעתי את זה כבר בעבר, כולם מכירים כאן.

אלכס מילר: תראו, בסופו של דבר, אנחנו לא יכולים לשבת כאן ולקבל החלטות שמצפצפים על ההחלטות האלה גם מלמעלה.

אלכס מילר: מה שיהיה זה מה שאנחנו נקבע כאן.

אלכס מילר: אני מבקש ממשרד החינוך לקיים ישיבה בראשות המנכ"לית, היא חדשה, נכנסה עכשיו לכל התחום הזה ויש צורך בטיפול בנושא הזה מהשורש.

אלכס מילר: זו אינה סוגיה שעולה כאן פעם בקדנציה, דיברנו ועזבנו.

אלכס מילר: זה עולה כל חצי שנה.

אלכס מילר: אז אני מבקש ממנכ"לית משרד החינוך לקיים דיון, יחד אתך, רעיה, ואני אשמח אם תזמנו גם את האנשים שבעצם מפעילים את המנגנון הזה.

אלכס מילר: אני לא רואה שום דרך אחרת איך להלביש בעצם על אותם בתי-ספר שהיום מפעילים את המנגנון הזה, כמו שאמרתי, את המנגנון של בתי-הספר שנמצאים תחת פיילוט, תחת בתי-ספר ניסויים ולתת בעצם את המענה שהוא לא מענה מהצד, אלא מענה ישיר.

אלכס מילר: ולדעתי, לא יקרה שום דבר, אם הדבר הזה יבוצע.

אלכס מילר: כי הרי בסופו של דבר תגיעו לזה, כך או אחרת, גם בהיבט התקציבי.

אלכס מילר: מבחינתי, אמרתי, בגלל שהנושא הזה הוא בוער, דיברנו, אנחנו מדברים על התקופה של שבועיים-שלושה, זה לא הסיפור שהוא סיפור כל-כך גדול שאי-אפשר לקיים ישיבה אחת במשרד החינוך ולסיים עם הסאגה הזאת ולקבל החלטות חד-משמעיות בכל הסיפור.

אלכס מילר: אנחנו גם דבר כמובן עם השר, אבל העניין הזה חייב להסתיים פעם אחת ולתמיד.

אלכס מילר: לא יכול להיות שאנחנו בכל שנה חוזרים לדבר הזה ולא יקרה כלום אם גם אתם תתחילו לשנות קצת את הכיוונים וההחלטות שקיבלתם בעבר.

אלכס מילר: אני לא רואה שזה ישבור את המערכת, ממש לא רואה.

אלכס מילר: לא מזהה פה איזה שהוא משבר חסר תקדים.

אלכס מילר: אם אתם מפחדים שתהיה פה נגזרת לכל הארץ, אז תפעילו, תפעילו פשוט מנגנון של ניסוי על אותם בתי-ספר ורק על-ידי בתי-הספר בעצם זה יופעל.

אלכס מילר: כמובן אנחנו מתייחסים להיבט המקצועי ואף אחד פה לא מדבר על משהו שמישהו רוצה לתפוש על זה טרמפ ולנצל את המערכת.

אלכס מילר: אז כמובן שברגע שכל המנגנונים המקצועיים קבעו שהילד זכאי, אז צריך לתת לו מענה.

אלכס מילר: אם הוא לא מצליח לקבל את המענה הזה במקום איפה שהוא נמצא, אז אם יש לכם מקומות איפה שהוא יקבל את המענה, אז תשתמשו בהם ואל תגבילו אותם.

אלכס מילר: אני יכול להגיד לכם שכמובן שילדים רגילים לא יכולים ללכת לבית-ספר שיש עליו תווית של חינוך מיוחד.

אלכס מילר: וחשוב שיהיה השילוב הזה.

אלכס מילר: והמגבלה הזאת היא פשוט, לדעתי, זה איזה שהוא התבצרות מהעבר, שמשרד החינוך בטייס אוטומאטי ממשיך לחיות אתה.

אלכס מילר: אפשר לשנות את זה, לא יפלו השמיים מהסיפור.

אלכס מילר: זה בנושא הזה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב, תראה, אני מציע גם, אתה מכיר את הסיפור הזה, אני גם כן התחלתי להיכנס לא מזמן לעניין.

אלכס מילר: אפשר לראות אם אנחנו יכולים לעשות איזו שהיא חקיקה בנושא הזה ולהתקדם גם במקביל עם הצעת החוק שבעצם תיתן מענה.

אלכס מילר: אבל שוב, כמו שאתם מבינים, אם אנחנו נלך עם הצעת החוק, זה יהיה לכל הארץ.

אלכס מילר: זה בעצם יגרום לכם לבעיות הרבה יותר קשות, אם אתם תוכלו להפעיל על המערכת הזאת פיילוט.

אלכס מילר: כך או אחרת, זה יבוא.

אלכס מילר: אז למה להתעסק עם השרים, עם ח"כים.

אלכס מילר: אז בגלל זה אני אומר, תפעילו פיילוט.

אלכס מילר: יש לכם ארבעה חמישה בתי-ספר, תסגרו רק עליהם וזהו.

זבולון אורלב: חמישה מוסדות חינוך, עשיתם מזה איזה בעיה עולמית.

זבולון אורלב: חבר'ה, מה קרה לכם?

אלכס מילר: בנוסף לכך, רעיה, אני גם פונה אלייך בקשר לבית-הספר שאפילו מה שאתם קבעתם לא מקבל.

אלכס מילר: לבדוק עם המפקחת.

רעיה לוי גודמן: אני חייבת להגיד, המפקחת מבצעת את הנחיות המנכ"ל.

רעיה לוי גודמן: הנחיות המנכ"ל אומרות עד 40% במסגרות, לסדר אותם בכיתות חינוך מיוחד, זה כתוב גם בחוברת.

רעיה לוי גודמן: אני ביקשתי מהם, בעקבות הפניה שלכם, לעצור, הם מחכים להנחיה שלנו.

זבולון אורלב: רעיה, את לא היית בישיבה שבגללה הוא כתב את ה- 40%.

זבולון אורלב: ישבנו בישיבה, כשהוא ואני מנסים לשכנע את החינוך המיוחד והחינוך המיוחד, זו היתה ישיבה במשרד החינוך עם שושני, והם יושבים, החברים הקודמים שלנו, ומתבצרים ומתבצרים.

זבולון אורלב: אומר לי המנכ"ל – שמע, בואו נמצא איזה שהוא סידור.

זבולון אורלב: בינתיים 40% פותר את הבעיה?

זבולון אורלב: אז באותה תקופה זה פתר.

זבולון אורלב: אמרתי לו – כן.

זבולון אורלב: אז הוא הלך על 40%.

רעיה לוי גודמן: מה שחשוב היה לי לומר, זה בסדר, רק מה שהיה לי חשוב לומר זה שהמפקחת לא עושה משהו שהוא בניגוד למה שהנחה המנכ"ל, כי המנכ"ל נתן הנחיה לכל מוסדות החינוך במדינת ישראל, עד 40%, כשהם מאורגנים, התלמידים, בכיתות חינוך מיוחד ומה שאתם מבקשים זה משהו אחר, שכבר אושר על-ידי המנכ"לית, למוסדות שלכם, השבוע, לקראת יום ראשון האחרון, לקראת הוועדה היום.

רעיה לוי גודמן: המפקחת פשוט עוד לא קיבלה היתר על הסיפור הזה, לתת לכם עד 40%, לא בארגון כיתות חינוך מיוחד.

רעיה לוי גודמן: אז אין כאן בעיה שהיא עושה מה שצריך לעשות.

קריאה: מתי זה יקרה?

קריאה: מתי זה יקרה?

אלכס מילר: אז אתם, רבותיי, פשוט מאוד.

אלכס מילר: קיבלו, זה יצא מתי שזה יצא, תוך כמה ימים, תעדכנו אותנו.

זבולון אורלב: זה סעיף אחד ביחס.

דוד איינהורן: אדוני, רק הבעיה היא רק דבר אחד, הערה אחת בבקשה, אם אפשר.

דוד איינהורן: אנחנו פה לא בגלל קשיים עתידיים שיהיו, אלא לצערנו הרב, אני חושב שכל המוסדות יסכימו אתי ואני מדבר לגבי אלוני הבשן, זה כבר דבר שנמשך כבר כמה שנים.

אלכס מילר: אנחנו יודעים.

דוד איינהורן: ואת הדבר הזה צריך גם כן לפתור.

דוד איינהורן: אחרת, אם פותרים היום את הבעיה, אנחנו עוד סוחבים.

זבולון אורלב: היא אמרה לך שרק לאחרונה, לצערי, שוב, בגלל שאיחרנו בדיבורים והשבר בקרסול וכדומה, התעכב כל העניין, זה על שולחנה.

זבולון אורלב: אגב, אני פוגש אותה אחרי הישיבה הזאת, אמנם בעניין אחר, אני אדאג לכך שהיא, ואני מכיר, אמרתי, אני ראיתי לנכון להגן עליה ועל עבודתה, כי הם עושים עבודה חשובה, נדאג שאתם תיכנסו בפרוצדורה הרגילה לתוך ההסדר הזה של מה שקורה עם ארבעת המוסדות.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: תודה.

יששכר וסרלאוף: התנצלות בפני הגברת.

יששכר וסרלאוף: לא התכוונתי לפגוע בה אישית ואני מתנצל בפני כולם אם גרמתי לה גם לדמעות, זה מאוד מסעיר אותי, אני מתנצל.

יששכר וסרלאוף: לא התכוונתי אליה באופן אישי.

יששכר וסרלאוף: הוועדה שמשרד החינוך הקים, שאף פעם לא ביקרו.

זבולון אורלב: תעצור פה, תעצור פה.

יששכר וסרלאוף: זה הכל.

יששכר וסרלאוף: זה הכל.

יששכר וסרלאוף: בסדר.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: אנחנו נעקוב.