ועדת הכספים, כנסת 18, פרוטוקול מספר 880, 2011-11-08 10:00

משה גפני: בוקר טוב.

משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: על סדר היום מצבה של חברת התעשייה הצבאית לישראל בע"מ.

משה גפני: הבוקר נפטר ראש ישיבת מיר, הישיבה הכי גדולה בעולם, הרב פינקל.

משה גפני: היינו שם בסיור.

משה גפני: ועדת הכספים לדורותיה הייתה שם בסיור.

משה גפני: אני זוכר סיור של ועדת הכספים בראשותו של אלי גולדשמידט שעמדו לו דמעות בעיניים.

משה גפני: מדובר באדם שהיה חולה במשך הרבה שנים, לא היה יכול ללכת לבד כי הוא היה נופל, אבל היו מחזיקים אותו והוא החזיק את הישיבה הזאת.

משה גפני: הוא היה נוסע בכל העולם.

משה גפני: אפשר היה לראות איך בן אדם מתגבר על המחלה שלו ופועל באופן אינטנסיבי בנושאים חובקי עולם.

משה גפני: אצלו בישיבה היו נציגים מכל העולם, ולא רק מהעולם המערבי אלא גם ממדינות העולם השלישי.

משה גפני: מכל הגלובוס – מסין, מהודו, וכולי.

שלי יחימוביץ': בן כמה הוא היה?

משה גפני: בן 69.

משה גפני: הוא היה מאוד חולה אבל למרות זאת כל הזמן נסע בכל העולם.

משה גפני: לצערנו הרב הוא קיבל דום לב הבוקר ב-5:30.

משה גפני: עשו לו החייאה במשך חמישים דקות אבל לצערנו הרב לא הצליחו.

משה גפני: יהיה זכרו ברוך.

משה גפני: אני אעשה הפסקה בסביבות השעה 12:00, אם לא נסיים את הישיבות, כדי לצאת להלוויה.

משה גפני: אנחנו עוברים לסעיף הראשון בסדר היום – מצבה של חברת התעשייה הצבאית לישראל בע"מ, הצעתו של חבר הכנסת אורי אריאל שעדיין לא הגיע, אבל גם אני ביקשתי לקיים את הדיון הזה.

משה גפני: אני מבקש לומר עוד דבר.

משה גפני: כשהכנו את סדר היום, אני טעיתי כי למעשה גם חבר הכנסת שי חרמש ביקש ממני לקיים את הדיון הזה.

משה גפני: לא שמנו את זה בסדר היום וכבר לא רציתי להוסיף כי זה היה נראה מעושה, אבל אני אומר לחברי הוועדה שגם חבר הכנסת שי חרמש היה מאלה שהציעו לקיום דיון בנושא.

משה גפני: אני אאפשר לך לדבר ראשון.

משה גפני: אני רוצה לומר לחברי הוועדה שבערב סוכות עשיתי מעשה שלא ייעשה אבל עשיתי אותו בגלל העובדים.

משה גפני: כולם ידעו שלא תהיה משכורת לשלם, כמו שהיה חודש לפני כן.

משה גפני: נדרשנו לאשר את ההלוואה – זאת לא בדיוק העברה אלא משהו שצריך דיון ואישור של הוועדה – ואני מאוד התלבטתי.

משה גפני: זה היה ערב סוכות.

משה גפני: לא מקובל לקיים ישיבה מעכשיו לעכשיו.

משה גפני: שקלנו אולי לעשות משאל טלפוני, אבל גם זה היה יוצר תקדים רע.

משה גפני: מצד שני, הייתי צריך להגיד לממשלה שתבוא אחרי סוכות כי היא ידעה את זה קודם והרי הייתה לפני כן ישיבה בה היינו יכולים לדון בנושא ולא להחליט לקיים ישיבה נוספת.

משה גפני: אני הייתי בבני ברק, ממש ערב סוכות, והחלטתי שמכיוון שמדובר בשכר העובדים, אני עושה ישיבה בתוך שעה וחצי.

משה גפני: קיבלתי אישור מהאופוזיציה ומהקואליציה וזימנתי ישיבה.

טמיר כהן: אני דיברתי גם עם רוחמה וגם עם ציון וקיבלנו את האישור.

משה גפני: כן.

משה גפני: קיבלנו את האישור ובתוך שעה וחצי קיימנו ישיבה כאשר היה מדובר על כך שתהיה ישיבה של שתי דקות, היא תסתיים והכסף יאושר להם.

משה גפני: נסעתי מיד לירושלים, קיימנו ישיבה ואני חשבתי שאני אהיה לבד, אבל לפתע נכנס לחדר חבר הכנסת אורי אריאל והודיע שהוא מצביע נגד.

משה גפני: למה הוא מצביע נגד?

משה גפני: הוא הסביר.

משה גפני: הוא נימק נימוק די משכנע.

משה גפני: הוא אמר שסוחבים את העניין הזה כבר זמן רב והתוצאה של הדברים היא שכל חודש שיבואו ויבקשו שנאשר עוד הפעם, העובדים לא יודעים היכן הם עומדים, החברה לא יודעת איפה היא עומדת והוא לא מסכים להצביע בעד.

משה גפני: העובדים יסבלו, יסבלו, מה אפשר לעשות?

משה גפני: אבל הם סובלים בלאו הכי.

משה גפני: אמרתי לו שזה ערב סוכות, אלה חגים ואי אפשר לעכב את זה.

משה גפני: הנה, אורי אריאל הגיע.

משה גפני: אני מספר על כך שנכנסת לישיבת הוועדה כשאני הייתי בטוח שאני לבד ואני מאשר את המשכורת של העובדים.

רוחמה אברהם-בלילא: את אותה דרמה הוא עשה גם עכשיו.

משה גפני: כן.

משה גפני: כאמור, לאותה ישיבה נכנס אורי אריאל ואמר שהוא הולך להצביע נגד בטענה נכונה.

משה גפני: הטענה היא שזה נסחב הרבה זמן, באמת לא תהיה משכורת לעובדים אבל צריך לגמור את העניין הזה אחת ולתמיד.

משה גפני: אז עשיתי הפסקה וישבתי אתו בחוץ והגעתי אתו להסכמה שהוא לא יתנגד, כדי להעביר את המשכורת לעובדים, אבל זאת תהיה הפעם האחרונה.

משה גפני: אנחנו לא נאשר את זה עד שלא יהיה פתרון אמיתי לעובדים ואמרנו את זה לדורון כהן.

משה גפני: זה גם מופיע בפרוטוקול.

משה גפני: אנחנו מתקרבים שוב לתשלום משכורת ואף אחד מאתנו לא יודע היכן זה עומד.

משה גפני: לכן אני רוצה לקיים את הדיון הזה, כדי לראות היכן אנחנו עומדים.

משה גפני: אני לא אוכל לחזור גבי ממה שהתחייבתי לאורי אריאל וממה שלמעשה התחייבתי לוועדה, שלא תהיה העברה עד שלא יהיה פתרון.

משה גפני: שי חרמש, אתה תדבר ראשון ואורי אריאל ידבר שני.

רוחמה אברהם-בלילא: גם אני רוצה להתייחס.

שי חרמש: אני רוצה לחזור לא לדיון שהתקיים בערב סוכות אלא לדיון שהתקיים בוועדה שלושה חודשים קודם לכן כאשר בא נציג האוצר וביקש לאשר הלוואה - מדובר על הלוואה של 92 מיליון שקלים – כדי לשלם משכורות לעובדי החברה.

שי חרמש: שאלתי את השאלה המתבקשת הראשונה מה גודל החוב של התעשייה הצבאית לאוצר של מדינת ישראל, אמרו לי מיליארד ו-200 מיליון שקלים.

שי חרמש: שאלתי האם האוצר שרוצה להמליץ על מתן הלוואה לחברה בסך 92 מיליון שקלים מבין שהסכום של מיליארד ו-200 הוא חוב אבוד, ואפילו ציטטתי ממילון אבן שושן ואמרתי שהלוואה לפי אבן שושן היא כסף שנותנים וגם צריך להחזיר.

שי חרמש: אם האוצר חושב שצריך לסייע לתעשייה הצבאית, ואני בטוח שצריך לסייע לתעשייה הצבאית, למה באים עם הדבר הזה כדי לחלק הלוואות?

שי חרמש: אמרו לי שאין טכניקה אחרת להעביר את זה.

שי חרמש: שאלתי מה דחיפות העניין ואמרו שאם לא נאשר את ההלוואה, לעובדים לא תהיה משכורת.

שי חרמש: באותה ישיבה הצעתי שנעמיד הלוואה של 250 מיליון שקלים וכאשר נשאלה השאלה למה הסכום הזה, אמרתי שבמקום לגרור את העובדים כנבלות בשוק, ותסלחו לי על הביטוי, כל חודש כאשר הם פושטים יד ומבקשים משכורת, בואו נדאג כרגע, כאשר אין פתרון, לשלושה-ארבעה חודשים הקרובים, נאשר כרגע 250 מיליון שקלים, כך שהעובדים ידעו שבמשך שלושה חודשים הם מקבלים משכורת בזמן.

שי חרמש: האוצר לא נעתר לבקשה וברור למה הוא לא נעתר לה.

שי חרמש: נוח לו היום, בשיטה הזאת, למוסס את החברה, להתיש את העובדים וההנהלה, ולהביא אותם כל חודש או כל חודשיים לפשיטת יד.

שי חרמש: לדעתי השיא של ערב סוכות היה דבר שבמשך שנות חברותי בוועדה, כמעט שש שנים, עוד לא נתקלתי בדבר כזה.

שי חרמש: קיבלנו טלפון בשעה 3:30 להופיע בשעה 5:00 לירושלים.

שי חרמש: זה היה לוח הזמנים.

שי חרמש: כלומר, היינו צריכים תוך תשעים דקות להתייצב כאן.

שי חרמש: השאלה הראשונה ששאלתי את טמיר הייתה האם הסורים על הגדרות והאם לכן אני צריך להגיע מיד.

שי חרמש: אגב, כשהלכו למכור את המניות של בנק דיסקונט והתקיימה ישיבה סגורה, זימנו אותה כשכולם היו בכנסת, נתנו שלוש שעות להתארגן.

שי חרמש: היה יום כנסת ביום שני, היה צריך למכור את המניות בישיבה סגורה, נתנו שלוש שעות להתארגן.

שי חרמש: איך מגיעים בשעה וחצי לירושלים?

שי חרמש: הרי אף אחד לא התכוון לזה.

שי חרמש: התשובה האינטואיטיבית שלי הייתה שאני לא מוכן לשמוע דבר כזה ושלא יעבירו את הכסף.

שי חרמש: אז אמר לי טמיר את מה שהוא אמר לאורי, שאם לא נעביר את הכסף, העובדים נכנסים לערב סוכות בלי משכורת.

שי חרמש: לכן דרשנו את קיום הדיון הזה כאן.

שי חרמש: צריך להיות ברור שמאז הסיפור הקודם עברנו פרק מרתק, לפחות אני באופן אישי, עם חברה ממשלתית דומה, עם חוב של חצי החוב, והתוצאה הייתה טראגית.

שי חרמש: אני מתכוון לאגרקסקו.

שי חרמש: האוצר הוכיח שבעניין הזה אין מצפון ואין רגש לממשלה.

שי חרמש: אפשר לקחת חברה שיש לה חובות, יש לה קיום, היא ברת קיום והיא עסק חי ולהרוג אותה בתביעה לפירוק בבית המשפט.

שי חרמש: אני בא לומר כאן גם לחברה, גם להנהלה וקודם כל לעובדים כי הייתה לי אתמול אי הבנה בטלפון כי כנראה לא מבינים על מה אני מדבר.

שי חרמש: רבותיי, גורלכם יהיה כגורל אגרקסקו.

משה גפני: לא הבנתי מה אתה עושה עכשיו.

משה גפני: אתה רוצה להיות נביא זעם?

משה גפני: מה אתה מציע?

שי חרמש: לא, אני לא רוצה להיות נביא זעם.

שי חרמש: אני בא לומר שלא יהיה ביטחון לאף אחד שאין למישהו כוונה למוסס את העניין הזה, לפרק את החברה הזאת במחיר של כלום ולהשתחרר מכל מיני חובות שאי אפשר לסחוב אותן קדימה.

שי חרמש: לחברה הזאת יש לפחות שלושה נכסים.

שי חרמש: הפחד שליש הוא שבתהליך, כמו תמיד יבואו להציע לעובדים הוותיקים הסדרי פרישה אטרקטיביים כדי שיקומו וילכו.

שי חרמש: בתנאים האלה מעבדת תע"ש את ההון האנושי שיש לה ואת כל הידע שנצבר.

שי חרמש: מדובר על תשתית אסטרטגית.

שי חרמש: השאלה היא לאן האוצר רוצה להוביל אותנו.

שי חרמש: אם הדרישה היום היא לבוא בעוד חודש שוב עם תשעים מיליון ושוב עם תשעים מיליון, קודם כל מתכונת ההלוואה לא מקובלת עלי.

שי חרמש: אי אפשר לבוא היום ולבקש הלוואות לדבר שהוא לא בר פירעון ושלא מחזירים אותו.

שי חרמש: עומד כאן ציבור עובדים שאי אפשר להשאיר אותו היום מתחנן על נפשו.

שי חרמש: הוא לא צריך להתחנן על נפשו.

שי חרמש: את חלקו הוא תרם לנושא הזה והאוצר צריך לתת היום תשובה.

שי חרמש: הוא רוצה להעביר את זה לתעשייה הצבאית, הוא רוצה להעביר את זה לרפא"ל, למי שהוא רוצה להעביר, הוא רוצה להפריט את זה – אני רוצה לדעת מול מה זה עומד אבל לא לגרור את זה הלאה.

שי חרמש: המנכ"ל לא נמצא כאן היום.

משה גפני: מה העמדה שלך?

שי חרמש: העמדה שלי בעניין הזה היא לתבוע היום מהאוצר מענה חד משמעי וברור לאן הוא רוצה להוביל את זה.

שי חרמש: דבר אחד ברור והוא שהוועדה לא צריכה לתת לפגוע בחברה שהיא חברה אסטרטגית, היא לא צריכה לתת יד לפגיעה בעובדים משום שהם לא צריכים להיות קורבן של המצב הזה, ובוודאי אי אפשר ליצור מצב בו פעם בחודשיים-שלושה נשב כאן ונאשר הלוואות.

שי חרמש: לא נותנים הלוואות למי שלא יודע להחזיר אותן.

שי חרמש: הפתרון הוא לא במתן הלוואות.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חבר הכנסת אורי אריאל.

שלי יחימוביץ': מי נמצא כאן מהאוצר?

משה גפני: לא יודע.

מאיר שמרה: משנה למנהל רשות החברות, נציג אגף התקציבים, נציג החשב הכללי ונציג משרד הביטחון בדרך.

משה גפני: בישיבות הקודמות היה מנהל רשות החברות הממשלתיות.

שלי יחימוביץ': כנראה שסדר החשיבות של העניין יורד.

משה גפני: לא, זה לא סדר החשיבות.

משה גפני: אני דיברתי אתו.

משה גפני: זאת שאלה מאוד מקצועית והשאלה באמת לאן הממשלה הולכת.

משה גפני: חבר הכנסת אורי אריאל, אתה ברשות דיבור.

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: לא אחזור על תיאור הישיבה הקודמת אני מסכים עם דברי חברי שי חרמש.

אורי אריאל: אני מבין את המציאות שהייתה ערב חג ואין משכורות, אבל היה צריך לעשות את זה קצת אחרת.

אורי אריאל: זה כבר היה ועכשיו השאלה היא לאן הולכים.

אורי אריאל: אני מכיר את הסיפור של תע"ש בסדר גודל של שבע-שמונה שנים וזה עניין של ימים שגומרים.

רוחמה אברהם-בלילא: נכון.

אורי אריאל: והיו בעיניך כימים אחדים.

אורי אריאל: אם אתה אוהב מישהו, כמו יעקב אבינו, שבע שנים זה ימים אחדים.

אורי אריאל: אם כן, אלה ימים אחדים.

אורי אריאל: כבר גומרים.

אורי אריאל: אם מישהו חושב שזה יכול להימשך עוד שבע שנים, אני חושב אחרת ואני אסביר למה.

אורי אריאל: החוב הוא בסדרי גודל סכום של מיליארד ורבע ואפשר לתקן אותי.

אורי אריאל: למיטב ידיעתי, אחרי שיחות עם האוצר והנהלת תע"ש, הפער הוא גדול והוא לא קטן.

אורי אריאל: הפער של רשתות ביטחון הוא בסדרי גודל של 250-300 מיליון שקלים ואחרי כן אומרים לי שיש עוד קצת דברים קטנים מסביב, אבל אלה דברים קטנים.

אורי אריאל: כשאני מתחיל לשאול מה הדברים הקטנים, מסתבר שהם לא קטנים.

אורי אריאל: איך אני יודע שהם לא קטנים?

אורי אריאל: כי אתה לא יכול לפתור אותם.

אורי אריאל: אם הם היו קטנים, הם היו נפתרים.

אורי אריאל: אני לא חושב שהאוצר הוא האיש הרע האולטימטיבי.

אורי אריאל: האוצר הוא זה שאחראי על הכספים של כל עם ישראל.

אורי אריאל: אני שואל איך מעבירים שבעים מיליון שקלים בערב סוכות כשיודעים שהם לא יחזירו את הסכום הזה וכולם אומרים שהם לא יחזירו אותו

שי חרמש: הם קוראים לזה הלוואה.

אורי אריאל: הם קוראים לזה הלוואה אבל הם באים לכאן ואומרים שהם באים לכאן כי הם יודעים שזאת לא הלוואה והם רוצים את אישורנו.

אורי אריאל: גם אני – לא אנחנו – הסכמתי אבל נכון שבצד ההסכמה יהיה שובר, שזה יותר לא חוזר לוועדה בצורה הזאת.

אורי אריאל: עכשיו מתקיים הדיון הזה כדי לראות מה כן לעשות.

אורי אריאל: זה לא שלא איכפת לנו ובזה זה נגמר, עכשיו צריך לראות מה עושים.

אורי אריאל: אני אומר להנהלת תע"ש ולעובדי תע"ש שיש חברות ביטחוניות רבות שהיו במצבים קשים מאוד, דומים לשלכם, והחברות התעשייתיות הביטחוניות האלה מייצאות בשנים האחרונות ארבעה מיליארד דולר לשנה.

אורי אריאל: הן לוקחות יותר ויותר עובדים כל הזמן, מפתחות פרויקטים כל הזמן למרות שיש מיתון במשק העולמי ואלה מגמות הפוכות.

רוחמה אברהם-בלילא: כאן יש גיבנת של שכר וזה מאוד מפריע לצמיחת החברה.

אורי אריאל: אני רוצה לומר את הכיוון בו אני צריך ללכת.

אורי אריאל: אני חושב שתע"ש היא חברה לא יותר אסטרטגית מהרבה חברות אחרות.

אורי אריאל: אני לא רוצה להתחבא מאחורי העניין הביטחוני.

אורי אריאל: אני מכיר טוב את הצד הביטחוני שהחברה מייצגת ואת תרומתה לביטחון שהיא חשובה.

אורי אריאל: בין זה לבין אסטרטגי, אני שם סימן שאלה אבל זה לא משנה את העניין לדיון כרגע במובן שצריך למצוא פתרון ותע"ש יכולה להמריא.

אורי אריאל: לא שהיא צריכה לפטר עובדים אלא היא תוכל בתוכנית הבראה מסודרת לפרוח ולעשות דברים טובים לעצמה, למשק, למדינת ישראל וכל מה שאתם רוצים.

אורי אריאל: זה מותנה בכך שתיפסק ההתנהלות שקיימת כרגע ואני לא אומר מי אשם כי בעיניי זה לא הסיפור.

אורי אריאל: אם לא תהיה הבנה שלכם – עכשיו אני אומר לתע"ש - ללכת ולעשות שינוי משמעותי, לפי דעתי לא נצא מהבעיה ומה שאומר ידידי שי חרמש, זה מה שיקרה.

אורי אריאל: בעיניי זאת אלטרנטיבה הכי גרועה כי כולם יפסידו אבל זה יכול לקרות.

אורי אריאל: לא הכול בידינו ובידינו להחליט אלא יש גורמים חיצוניים, יש ספקים שאתם חייבים, יש עובדים וכולי.

אורי אריאל: יש הרבה גורמים שאתם מכירים יותר טוב ממני.

אורי אריאל: אני רוצה להציע ליושב ראש, ואני חושב שכבר עשית את זה בעבר בהצלחה, להקים ועדה קטנה, ועדת משנה בראשותך עם נציג אופוזיציה, נציג קואליציה, משהו מעין זה.

אורי אריאל: אני לא מחפש אופוזיציה וקואליציה, אלא מי שאתה תבחר לצורך העניין.

אורי אריאל: שניים אתך, אחד אתך, אבל תשבו עם האוצר באופן דחוף וכמובן עם תע"ש, ביחד ולחוד, איך שתקבע את זה, ותנסו להביא את זה לידי הסכמה.

אורי אריאל: כרגע, ככל שזה נראה לי, זה לא הולך להסכמה אלא זה הולך לפירוק כי לא יהיה שכר לעובדים ולא יהיו עוד דברים, ואז ההמשך הוא די ברור והוא כבר נאמר כאן.

אורי אריאל: אני בטוח שאפשר לשנות את זה.

אורי אריאל: אני משוכנע שאפשר למנוע את זה אבל זה מחייב עבודה מאוד קשה מצדך.

אורי אריאל: בגלל הדחיפות והבעייתיות, אם אתה לא יכול, אולי תמנה מישהו אחר אבל בידך הדבר לעשותו, היות וכבר עשית דבר כזה ובחלק מהדברים זה גם הצליח.

אורי אריאל: הדיון הזה בוועדה הוא טוב כי הוא מכניס אותנו לנושא, אבל בסוף יהיה קשה לפתור את זה ולכן צריך לשבת עם מקבלי ההחלטות באוצר ומקבלי ההחלטות בתע"ש ולעשות זאת בצוותים מצומצמים, שלוש-ארבע ישיבות רצופות ותכופות ואז נמצה את היכולת שלנו להשפיע ויכול להיות שנצליח.

משה גפני: תודה.

משה גפני: ליה שמטוב, שלי יחימוביץ ורוחמה אברהם בלילא.

ליה שמטוב: אדוני היושב ראש, חבר הכנסת אורי אריאל אמר שהוא מכיר את החברה לפחות שבע שנים.

ליה שמטוב: אני מכירה את החברה לפחות שלושים שנים, מאז התחתנתי כי בעלי עובד בתעשייה הצבאית.

ליה שמטוב: אני רוצה לומר שתע"ש היא לא רק פרנסה ל-3,000-4,000 עובדים אלא תע"ש היא משפחה שנתנה להרבה זוגות צעירים אפשרות להתקדם בחיים.

ליה שמטוב: מה שקורה בשלוש השנים האחרונות, כאשר מתנהל משא ומתן בין משרד האוצר, בין משרד הביטחון ובין ההסתדרות, כל זה קורה כבר שלוש שנים, זה משפיע על אותם עובדים שעובדים בתע"ש.

ליה שמטוב: אנשים שעובדים שלושים שנים ויותר, עם כל השמועות וכל מה שמתרחש במשך שלוש השנים האחרונות, רוצים לפרוש.

ליה שמטוב: הם עבדו כל כך הרבה שנים והפרישה תיתן גם פתרון לתעשייה הצבאית.

ליה שמטוב: בגלל האנשים האלה שרוצים לפרוש, התעשייה הצבאית מפסידה כל שנה 200 מיליון שקלים או יותר.

שלי יחימוביץ': לפנסיות.

ליה שמטוב: 200 מיליון שקלים.

ליה שמטוב: אם אתה זוכר, ישב כאן אלוף במילואים שטרן שהוא יושב ראש קרן הרווחה וממש בכה כאן ואמר שיש לו את הפעילויות.

משה גפני: אחרי מה שאת אמרת כשהוא היה כאן, גם אני הייתי בוכה.

ליה שמטוב: כאן מדובר על 200 מיליון שקלים שכל שנה זורקים אותם.

ליה שמטוב: חבר הכנסת אורי אריאל מבקש ממך להקים ועדה של חברי הכנסת אבל אתה יודע כמה ועדות הוקמו בזמן הזה?

ליה שמטוב: הוקמו חמש ועדות משותפות עם משרד האוצר ועם משרד הביטחון.

ליה שמטוב: אני לא זוכרת אם הצבענו עבור הכיבוד או לא הצבענו עליו.

משה גפני: הצבענו בעד.

ליה שמטוב: כנראה.

משה גפני: חבר הכנסת אורי אריאל מציע ועדה בלי כיבוד.

ליה שמטוב: תנו אפשרות לאנשים האלה לעזוב בכבוד ותנו אפשרות לתע"ש לקבל עובדים חדשים כך שהזוגות הצעירים ירגישו גם הם מה שהוותיקים הרגישו בזמנו.

ליה שמטוב: באמת אין בארץ הרבה מפעלים כמו המפעל הזה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: שלי יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': צדקה ליה.

שלי יחימוביץ': תע"ש מתחילה את השנה במינוס כי במעבר מיחידת סמך לחברה ממשלתית, התרחשה איזו אנומליה ובניגוד למה שמקובל במקרים כאלה החברה לקחה על עצמה את תשלום הפנסיות מהתקציב השוטף שלה, שזה דבר מופרע לחלוטין ואין דבר כזה.

שלי יחימוביץ': מראש נקודת המוצא היא נקודת נחיתות.

שלי יחימוביץ': שי אמר שאנחנו דנים כאן בוועדת הכספים בנושא כבר שלוש שנים, אבל אני זוכרת שזה כבר חמש שנים ואולי אפילו יותר.

שלי יחימוביץ': כל פעם מתכנסים בחירום לאשר להם.

יצחק וקנין: יותר מחמש שנים.

שלי יחימוביץ': מהיום שאני בוועדת כספים, זה שש שנים.

שלי יחימוביץ': אני זוכרת שש שנים ואולי מדובר בתקופה ארוכה יותר.

שלי יחימוביץ': אנחנו כל פעם מתכנסים ואנחנו עושים להם טובה, כאילו אנחנו נותנים להם נדבה, את הכסף לשכר שמגיע לאנשים האלה שעובדים כל כך קשה ולפנסיונרים שלהם.

שלי יחימוביץ': זה לא במקרה, גפני.

שלי יחימוביץ': יש החלטה מודעת, צינית, מכוונת להפריט את תע"ש.

שלי יחימוביץ': זה נורא פשוט.

שלי יחימוביץ': אנחנו רואים את זה וכל פעם זה גם נחשף.

שלי יחימוביץ': זה כל כך שקוף.

שלי יחימוביץ': הייתה פעם אחת שהם באו והתחננו שיאשרו להם ערבויות כי היו להם הזמנות שהיו שוות כסף רב, אבל לא היה להם כסף לקנות חומרי גלם אבל האוצר לא הסכים לתת ערבויות.

שלי יחימוביץ': זה היה כל כך מופרך כי בערך באותו זמן אנחנו אישרנו ערבויות של שבעה מיליארד שקלים לתחנות הכוח הפרטיות של חברת חשמל.

שלי יחימוביץ': הייתה פעם אחת שנחשף כאן מסמך, שהמנכ"ל לא התאפק והוציא אותו, של נייר איום שאם לא תלכו להליכי הפרטה, לא תקבלו משכורות.

שלי יחימוביץ': הכול על השולחן בצורה ברוטאלית.

שלי יחימוביץ': אני מתנגדת להפרטה.

שלי יחימוביץ': הם כבר מתחננים שיפריטו אותם.

שלי יחימוביץ': כבר כואב הלב.

שלי יחימוביץ': מה עושים כשרוצים להפריט?

שלי יחימוביץ': לא צריך להתאמץ – מייבשים, מזחילים, לא מעבירים תקציבים, גורמים להם ללכת על ארבע.

שלי יחימוביץ': העובדים בהתחלה מתנגדים להפרטה, אבל בסוף הם אומרים בסדר, תפריטו אותנו כבר אבל לפחות תשלחו בכבוד את מי שפורש לפנסיה כך שהוא יוכל ליהנות מאיזושהי פנסיה נורמאלית.

שלי יחימוביץ': אלה אנשים שעבדו בעבודה פיזית קשה כל החיים בשכר לא גבוה, נשמו אבק שריפה, תראה איך חלק מהם נראים, איך נראות הידיים שלהם.

שלי יחימוביץ': רוצים לשלוח אותם בכבוד הביתה.

שלי יחימוביץ': זה מה שהם מבקשים אבל כמובן שמזחילים אותם, ואיך מזחילים אותם?

שלי יחימוביץ': לא משלמים להם משכורות.

שלי יחימוביץ': בינתיים האוצר ומשרד הביטחון מסוכסכים, כל פעם יש איזה רעיון אחר, פעם הנפקה, פעם הפרטה, פעם הפרטה רק של 49 אחוזים ואחר כך יפריטו הכול.

יצחק וקנין: יש כאן מישהו מהאוצר?

משה גפני: כן.

שלי יחימוביץ': קודם כל, יש החלטה להפריט אותם.

שלי יחימוביץ': הקרקעות שלהם שוות הרבה כסף.

שלי יחימוביץ': הקרקעות עליהן הם יושבים שוות הרבה כסף.

שלי יחימוביץ': הקרקעות האלה כבר מתוכננות, כך שמישהו כבר מתכנן את ה"בוחטה" ובאופן כללי זה כמו איזה בור שתמיד חומסים.

שלי יחימוביץ': אני מצטמררת כשאני נזכרת בעסקה השערורייתית של מכירת המפעל לסמי קצב.

שלי יחימוביץ': בכמה מכרו לו?

שלי יחימוביץ': במיליון וחצי.

קריאה: מיליון וחצי דולר.

שלי יחימוביץ': במיליון וחצי דולר מכרו לו מפעל שתוך חצי שנה הוא כיסה את ההשקעה והתחיל לעשות "בוחטות" של כסף.

שלי יחימוביץ': המדינה לא יכולה?

שלי יחימוביץ': היא לא יכלה לעשות מה שסמי קצב עשה?

שלי יחימוביץ': איך המדינה לא יכולה?

שלי יחימוביץ': אומרים לי שהמדינה לא יודעת לנהל אבל אם המדינה לא יודעת לנהל, איך היא מנהלת את חיל האוויר?

שלי יחימוביץ': איך היא מנהלת את סיירת מטכ"ל?

שלי יחימוביץ': איך היא מנהלת את האוצר?

שלי יחימוביץ': למה אותם אי אפשר לנהל כמו שצריך ולהשאיר אותם חברה ממשלתית.

שלי יחימוביץ': כן, זה כן אסטרטגי.

שלי יחימוביץ': אורי כבר הלך.

שלי יחימוביץ': זה כן אסטרטגי.

שלי יחימוביץ': אתה יודע שהם מחזיקים קווים שלא כדאי להם להחזיק כלכלית, ששום מפעל כלכלי לא היה מחזיק אותם והם עושים זאת כדי להיות ערוכים למקרה חירום?

שלי יחימוביץ': אנחנו יודעים מה היה כאן במלחמות כשהפנסיונרים באו לעבוד והם נסעו בלילה והביאו את הנשק, בלי לפרט, אל אזור הלחימה.

שלי יחימוביץ': הם עושים דברים ששום חברה פרטית לא תעשה אף פעם ואנחנו זקוקים להם מבחינה ביטחונית ואסטרטגית, שלא לדבר על כך שזורקים לרחוב את האנשים האלה ומתעללים בה ומתעמרים בהם כאשר שוב ושוב הם מתחננים על משכורת.

שלי יחימוביץ': אני ממש חולקת על הצעתו של אורי, הצעה שגובלת ממש בחוסר אנושיות, לא להעביר להם משכורות כדי שהדבר ייפתר.

שלי יחימוביץ': מישהו משחק כאן בשכר של אנשים שהולכים לקנות עם זה במכולת ולייבש אותם בלי משכורת?

שלי יחימוביץ': איזו מין הצעת עוועים זאת?

שלי יחימוביץ': יכול להיות שהוא מתכוון בשיטת זבנג וגמרנו לעשות את זה, אבל אני רוצה לגלות לכם סוד.

שלי יחימוביץ': גם אם הם לא יקבלו משכורת, זה לא יזיז לאף אחד.

משה גפני: הוא אומר איזושהי תוכנית כי אם אין שום תוכנית, הוא מתנגד לזה.

ליה שמטוב: יש תוכנית.

משה גפני: אין.

משה גפני: תכף נשמע.

ליה שמטוב: הם ישבו עם האוצר.

ציון פיניאן: אם אין תוכנית, כל חודש נשב כאן.

שלי יחימוביץ': קודם כל, לקרוא את האוצר ואת משרד הביטחון לסדר כי הם רבים בינם לבין עצמם.

משה גפני: נכון.

שלי יחימוביץ': שנית, אני רוצה לומר שאני נגד ועדה בראשותך שתעסוק בנושא.

משה גפני: מה את מציעה?

שלי יחימוביץ': להגביר ווליום ולתבוע מהם להגיע להסדר.

שלי יחימוביץ': נגיד לקבוע ישיבה לעוד שבוע ולא בחירום כדי לשלם להם משכורת אלא כדי לדעת מה הם עושים.

שלי יחימוביץ': דבר נוסף הוא שאנחנו צריכים לתבוע מהם התחייבות לביטחון פנסיוני לעובדים הפורשים כי חלק מהעניין הוא לגרום להם לוותר, להשפיל אותם בצורה כזאת ולהזחיל אותם כך שהם גם יוותרו על הדרישות המוצדקות שלהם.

שלי יחימוביץ': דבר נוסף שהוא חיוני כדי שבכל זאת המקום הזה ימשיך לעבוד הוא שמשרד הביטחון יועיל בטובו להתחייב לאיזשהו צבר הזמנות בשיעור מסוים שיאפשר להם לחיות ולהתפרנס בכבוד.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: רוחמה.

רוחמה אברהם-בלילא: כחוט השני מופיע בין כמעט כל חברי הכנסת שדיברו שהם כולם מכירים טוב את כל הסיטואציה של תע"ש.

רוחמה אברהם-בלילא: גם אני מכירה אותה החל מיומי הראשון בכנסת, כמעט מ-2003.

רוחמה אברהם-בלילא: הייתי שם בסיור, ראיתי את העבודה הנפלאה, פגשתי את אותם עובדים אבל הרומן הזה כבר נמשך יותר מדיי זמן.

רוחמה אברהם-בלילא: תמיד זה בא על גבם של העובדים.

רוחמה אברהם-בלילא: מבחינתי אדוני היושב ראש, אנחנו לא יכולים להרשות לסיטואציה בה עובדים יוצאים לעבודה, עובדים, משקיעים את מיטב זמנם ומרצם על מנת שהתוצרת תצא באופן הכי טוב והם לא מקבלים שכר.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו לא יכולים להרשות ולתת לגיטימציה לכך שהם לא יקבלו שכר בשום צורה ובשום אופן.

רוחמה אברהם-בלילא: צריך להבטיח את העובדה שאם עובד יוצא לעבודה, הוא יקבל את שכרו בסוף החודש.

רוחמה אברהם-בלילא: מעבר לכך.

רוחמה אברהם-בלילא: אני כן חושבת שלמליאת הוועדה יהיה קצת קשה להיכנס כי על סדר יומה יש עוד הרבה נושאים כמו טרכטנברג, הדיור, משכנתאות ועוד.

רוחמה אברהם-בלילא: לכן אני מציעה שתמנה ועדת משנה מצומצמת בראשותך או לא, תחליט על כך אתה, והיא תבטיח מצד אחד את קידום התהליך וסיומו.

רוחמה אברהם-בלילא: הרי בין האוצר למשרד הביטחון לא צריך לעניין את הוועדה הזאת.

רוחמה אברהם-בלילא: צריך לראות מה הם הכללים, לפי מה אנחנו הולכים ואיך אנחנו מבטיחים את עצם העובדה שהעובדים הללו לא ייפלו בין הכיסאות, לא ייבשו אותם ויביאו אותם לידי מצב שהם יאמרו שייקחו את החברה בחינם אבל שיספקו להם את מה שהם מבקשים.

רוחמה אברהם-בלילא: לכן אני חושבת שצריכה לקום ועדה.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו צריכים לתחום את הנושא בזמן.

רוחמה אברהם-בלילא: תכף נשמע מה יש להם לומר ובהתאם לזה אנחנו צריכים להכריע ויש לנו כלים לכך.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב ראש, יש לך כלים להביא את זה למצב של תכנון לוחות זמנים כך שאם האוצר או משרד הביטחון לא יעמדו בהם, לא נעשה שום העברה כזאת או אחרת לאותו משרד.

רוחמה אברהם-בלילא: יש לנו את הכלים לעשות את זה.

רוחמה אברהם-בלילא: אם אנחנו רוצים להתכנס, לסיים את זה ולחתוך את הסיפור הזה, יש לנו את הכלים ואנחנו צריכים לעשות את זה.

משה גפני: אגב, מה שדורון כהן אמר באותה ישיבה של ערב סוכות הוא שבחודש הבא לא רק הבעיה הפרוצדוראלית שצריך לאשר הלוואה אלא אין גם תקציב.

משה גפני: בחודש שעבר עוד היה תקציב.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה זוכר את הלילות והימים הקשים של משבר השלטון המקומי, 2003-2005, כאשר גם שם עובדים לא קיבלו שכר למעלה מחצי שנה וועדת הכספים נדרשה להתכנס על מנת לחוקק חוק מיוחד כדי לאפשר את מתן המשכורות.

משה גפני: כן, אבל הבעיה מועצמת.

רוחמה אברהם-בלילא: אני אומרת שאם הוועדה הזאת רוצה, היא יכולה להיכנס לעניין ולפתור אותו.

יצחק וקנין: כל חודש שעובר, הבעיה יותר קשה.

משה גפני: כן, היא יותר קשה.

משה גפני: צריך לדעת את זה.

משה גפני: פניה, בבקשה.

פניה קירשנבאום: אדוני היושב ראש והחברים, להגיד שאני יכולה לומר שיש לי איזה פתרון, בוודאי לא, אבל כמה נקודות שאני רוצה להתייחס אליהן.

פניה קירשנבאום: קודם כל, אני צריכה לציין שהמנכ"ל או מישהו התקשר.

פניה קירשנבאום: דיברו אתי.

פניה קירשנבאום: אני לא באה לגמרי עם דף לבן.

פניה קירשנבאום: הייתה אתי שיחה וביקשו באמת לתמוך בנושא הזה של רשת הביטחון לפנסיה.

פניה קירשנבאום: בנקודה זאת אני רוצה לומר שהרי כמו שאנחנו מחזיקים את צבא מדינת ישראל, זה חלק מאוד חשוב למדינת ישראל, אנחנו חייבים להיות גם אחראים כלפי תעשייה ביטחונית של מדינת ישראל.

פניה קירשנבאום: אלה בדיוק העובדים שמספקים לנו.

פניה קירשנבאום: אלה לוחמים וכאן מדובר בציוד ללוחמה.

פניה קירשנבאום: אנחנו חייבים להתייחס אליהם כחלק ממערך ההגנה של מדינת ישראל.

פניה קירשנבאום: לכן אי אפשר לומר שזאת רק בעיה שלהם.

פניה קירשנבאום: בהחלט אנחנו צריכים לקחת על עצמנו איזושהי אחריות בתחום.

פניה קירשנבאום: אני חייבת להעלות שתי נקודות.

פניה קירשנבאום: אני חושבת, שלי, שאת לא הבנת את אורי כי אורי הוא בן אדם מאוד אנושי.

פניה קירשנבאום: כשהוא אמר לא לשלם, הוא לא התכוון להעניש אותם.

פניה קירשנבאום: אני חושבת שבחלק מהדברים הוא אמר שהתהליכים – ועל זה הוא דיבר כשהוא דיבר על שבע שנים – יש איזשהו משא ומתן והוא חושב שאם לא תהיה חרב שמונפת מעל ראשם, הם לעולם לא יסיימו את המשא ומתן הזה.

פניה קירשנבאום: הוא אמר שאולי כאשר ועדת המשנה תתכנס, היא בדיוק לנקודה הזאת והיא תוכל לדחוף ולסיים את המשא ומתן הזה.

פניה קירשנבאום: אולי אז זה יזוז לאיזשהו מקום.

פניה קירשנבאום: עוד נקודה.

פניה קירשנבאום: בסך הכול במדינה כל כך קטנה יש לנו שלושה מפעלים ביטחוניים.

פניה קירשנבאום: אולי בנקודה הזאת אנחנו צריכים לחשוב על האפשרות לאחד אותם.

פניה קירשנבאום: אני לא יודעת, אבל אולי לעבור איזשהו תהליך ייעול.

פניה קירשנבאום: אני לא יודעת.

פניה קירשנבאום: אני לא שולפת עכשיו אלא אני רק מעלה את הרעיון כי יש את רפא"ל, את התעשייה האווירית והתעשייה הצבאית וכולם יושבים על הקרקעות, יש הוצאות ותקציבים, ולכן אולי בנקודה הזאת אפשר לעשות איזשהו מערך ייעול.

שלי יחימוביץ': כבר כמה פעמים דובר על מיזוג.

פניה קירשנבאום: ומה קרה?

שלי יחימוביץ': הם לא רוצים מיזוג.

שלי יחימוביץ': הם רוצים הפרטה.

פניה קירשנבאום: אני הבנתי לפחות מהשיחה שרשת הביטחון הזאת היא באמת כדי להוציא 950 עובדים לפנסיה.

פניה קירשנבאום: הם כן טוענים שהם רוצים ללכת להנפקה כך שזה יפתור את הבעיה, אבל אי אפשר לומר מצד אחד תתייעלו, תוציאו אנשים לפנסיה, ומצד שני לא לעזור להם ברשת ביטחון כי איך הם יוכלו להוציא את האנשים האלה לפנסיה?

פניה קירשנבאום: דעתי היא שאני כן הייתי תומכת בעניין הזה ובמקביל מקימה ועדה שתעזור להם בנושא.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מאיר שמרה, משנה למנהל רשות החברות.

משה גפני: מי נמצא כאן ממשרד הביטחון?

קריאה: זאב זילבר.

קריאה: הוא בדרך.

קריאה: הוא בכניסה.

רוחמה אברהם-בלילא: לא היו פקקים.

קריאה: הם תמיד בכניסה.

קריאה: הם לא אתנו.

קריאה: זה היה גם בישיבות האחרות שהיו.

שי חרמש: היום נחכה.

שי חרמש: אין בעיה.

שי חרמש: אנחנו עובדים גלובאלי.

שי חרמש: אין בעיה.

קריאה: אנחנו עובדים בחינם.

קריאה: גם אין בעיה.

מאיר שמרה: בתפקידי אני משנה למנהל רשות החברות ומנהל יחידת ההפרטה, ואני מדגיש את זה.

משה גפני: כן, אבל מכאן ואילך אני מבקש לא לדבר אידיאולוגיות אלא רק על דברים מעשיים ולומר לנו מה הולך לקרות.

מאיר שמרה: רק דברים מעשיים.

מאיר שמרה: כיוון שאני חושב שיותר מכולם, גם באוצר, אני מכיר את העובדות לאשורן, אני לא אתקן את הכול אבל רק אשים את הדברים החשובים.

מאיר שמרה: אני הייתי זה שמונה לפני ארבע שנים לנהל את המשא ומתן בשם האוצר עם ארגון העובדים.

מאיר שמרה: חלק מהדברים שנאמרו כאן הם לא כל כך מדויקים.

מאיר שמרה: הנושא של התשת העובדים, אי העברת הכספים והאמירות של החלטה צינית לדחוף להפרטה, אני שם כאן על השולחן אמירה בשם האוצר, לא רק שאנחנו לא מקדשים את ההפרטה אלא בדיוק ההפך.

מאיר שמרה: התחושה שלנו היא שמי שמקדש את ההפרטה היום זה ארגון העובדים בכוונת מכוון.

ליה שמטוב: ולמה זה קרה?

משה גפני: רגע, ליה, תני לו לומר את כל הדברים.

מאיר שמרה: כנראה שמישהו החליט שזאת הדרך לקבל תנאים מפליגים שלא קיבלו באף חברה ממשלתית אחרת ואני מדבר על תנאי פרישה.

מאיר שמרה: מכיוון שכך, משרד האוצר בא לכאן ואומר שאם הנהלת החברה תגיש לנו הצעה סבירה - וברמת הסבירה אפשר להסתכל על מה ניתן בחברות ממשלתיות אחרות, אין חברות מרוויחות ואין חברות שמפסידות כמו תע"ש – הצעה סבירה ברמת תוכנית הבראה במימון האוצר, אנחנו לא נתנגד ללכת למהלך כזה.

מאיר שמרה: זה קודם כל כעובדה.

שי חרמש: אתם מוכנים לספוג את הפנסיה?

מאיר שמרה: התשובה היא כן.

משה גפני: שי, אני במתח לשמוע את כל הדברים שלהם ואתה מפריע לי.

משה גפני: אתה לא עונה תשובות לאף אחד.

שי חרמש: הוא ענה לך דבר חשוב כרגע.

שי חרמש: הוא אמר כרגע דבר מאוד חשוב.

שי חרמש: הם מוכנים לספוג את הפנסיה שהיא חלק מהבעיה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: גם את זה אני יודע.

משה גפני: בוא נשמע את כל דבריו ונראה מה אנחנו לוקחים מהדברים ומה לא לוקחים מהם.

מאיר שמרה: כאשר מדברים על לספוג על הפנסיה או לא, צריך להבין שדרישות העובדים – אנחנו מדברים על 2,500 אנשים של דור א', אנחנו מדברים על מעל מיליון שקלים, אנחנו מדברים על מימון הון חוזר, על מחילה על הלוואות, על מחילה על חלק ממקדמות משרד הביטחון – אלה סכומים שמגיעים לכדי כארבעה מיליארד שקלים ועל זה אין עוררין.

מאיר שמרה: אני לא אדבר עכשיו על ההיסטוריה של ארבע השנים האחרונות אבל מאז יולי האחרון, אז מונה אם אני זוכר נכון פרויקטור, את אודי ניסן, זה היה שבועיים לפני לכתו, בסוף אוגוסט, ההגדרה הייתה שיש להם שבועיים לנהל משא ומתן אבל השבועיים האלה נמשכים עד היום.

מאיר שמרה: אני רוצה לומר אמירה שנייה שהיא עובדה.

מאיר שמרה: ב-11 לאוקטובר האחרון התקיים כאן דיון.

מאיר שמרה: אני לא הייתי בו אבל אני יודע בדיוק מה היה בדיון הזה.

מאיר שמרה: כעובדה, מאז הדיון הזה לא התקיים דיון אחד עם ארגון העובדים.

מאיר שמרה: שום דבר.

מאיר שמרה: כלומר, אנחנו מגיעים עוד פעם לכאן, ואני לא באתי עם תשובה עכשיו אם אנחנו נשלם משכורות או לא נשלם משכורות.

אורי אריאל: אולי בגלל שאתם לא יזמתם את הדיון?

מאיר שמרה: ממלא מקום מנכ"ל האוצר, מנהל אגף תקציבים, יזמו שיחות עם הסתדרות העובדים, ועובדה היא שמאז לא התקיימה ולו פגישה אחת.

רוחמה אברהם-בלילא: למה?

מאיר שמרה: יכול מישהו לבוא ולומר כעובדה שהפערים לא היו מאוד רחוקים, למרות שהסכמנו כאן לדברים שונים.

רוחמה אברהם-בלילא: שוב הם לא מקבלים משכורת בגלל חוסר תיאום.

רוחמה אברהם-בלילא: לזה הגענו?

משה גפני: מר שמרה, אני הגעתי למסקנה שכולם בפרשה הזאת צדיקים.

משה גפני: אין בכלל דיון.

משה גפני: זה הרים טלפון לזה והכל בסדר.

משה גפני: עכשיו אנחנו הפכנו להיות ההסתדרות.

משה גפני: ההסתדרות עסוקה בדברים אחרים ואנחנו עכשיו עוסקים בתעשייה הצבאית.

משה גפני: תגיד לי מה המחלוקת עם החברה.

משה גפני: תמנה.

משה גפני: לא מעניין אותי הטלפונים.

משה גפני: מה המחלוקת?

מאיר שמרה: ביושר, אני לא יכול לומר לך מה המחלוקת.

משה גפני: מה הבעיה?

משה גפני: איפה הבעיה?

מאיר שמרה: לפני ארבע שנים התנהל משא ומתן.

משה גפני: לפני ארבע שנים, פשוט לא מעניין אותי.

משה גפני: עכשיו.

משה גפני: היום הזה, הבוקר הזה.

משה גפני: על מה המחלוקת?

משה גפני: מה אתם רוצים שיהיה והם לא רוצים לעשות?

משה גפני: תמנה.

מאיר שמרה: אנחנו בתום לב ניהלנו משא ומתן.

משה גפני: לא מעניין אותי תום הלב.

משה גפני: גמרנו ואני כבר לא שם.

משה גפני: נתתי לכם הגדרה - אתם רוצים את זה בכתב?

משה גפני: – שאתם צדיקי הדור.

משה גפני: אין דיון על זה.

משה גפני: תום לב, זה בסדר גמור אבל אני שואל על מה המחלוקת.

משה גפני: מה אתם רוצים שיהיה?

משה גפני: אני התעשייה הצבאית, אני ועד העובדים שלהם, אני ההסתדרות, תגיד לי מה אתה רוצה.

משה גפני: אני הולך לעשות אבל תגיד לי מה.

משה גפני: אתה הממשלה, מה אתה רוצה?

משה גפני: אתה רוצה שאני אפטר עובדים?

משה גפני: אני אפטר עובדים.

משה גפני: אתה רוצה לא לשלם כסף?

משה גפני: לא נשלם כסף.

משה גפני: תגיד מה אתה רוצה.

מאיר שמרה: אני לא יכול להגיד לך כרגע מה המחלוקת במשא ומתן.

ליה שמטוב: ארבע שנים.

מאיר שמרה: אני אתן לך דוגמה.

משה גפני: לא, אני לא רוצה דוגמאות.

משה גפני: אני לא בנושא הציוני עכשיו אלא אני עכשיו ההסתדרות ואני מנהל משא ומתן.

משה גפני: עכשיו 4 לפנות בוקר ואני מנהל משא ומתן לפני שהכל מתפוצץ.

משה גפני: תגיד לי מה אתה רוצה.

משה גפני: אני מוכן ללכת אתך אבל תגיד לי מה אתה רוצה.

מאיר שמרה: מה אני רוצה במה?

משה גפני: מה אתה רוצה מתע"ש?

משה גפני: מה אתה רוצה שיהיה?

מאיר שמרה: אני לא רוצה כלום מתע"ש.

שלי יחימוביץ': מה החזון שלך?

קריאה: למוטט אותנו.

שלי יחימוביץ': מה אתה רוצה שיהיה בעוד שנה?

מאיר שמרה: אני אגיד מה הוא לא החזון שלי.

מאיר שמרה: החזון שלי הוא קודם כל לא הפרטה של תע"ש ואת זה תע"ש יודעת.

שלי יחימוביץ': איזה איש חזון אתה.

שלי יחימוביץ': מה שנקרא חזון ציוני.

משה גפני: יכול להיות שלא התכוננת לישיבה היום.

שלי יחימוביץ': בנימין זאב הרצל ילד לעומתו.

משה גפני: יכול להיות שלא התכוננת לישיבה בהקשר הזה, יכול להיות שהתכוננת לישיבה בה יוטחו האשמות שאתם לא פועלים בתום לב, העובדים יגידו כך ואתם תגידו אחרת וכולי.

משה גפני: אני לא שם.

משה גפני: אני לא נותן ציונים לאף אחד.

משה גפני: אני רוצה לפתור את הבעיה.

משה גפני: אני יודע בפני איזו בעיה אני ניצב.

משה גפני: עוד מעט מגיע זמן המשכורת אבל יש הבטחה לאורי אריאל שאנחנו לא נמשיך בתהליך הזה.

שלי יחימוביץ': מי הבטיח את זה?

משה גפני: אני.

שלי יחימוביץ': שלא מעבירים להם משכורת?

משה גפני: כן.

משה גפני: שיגיעו לתוכנית כי אחרת הוא היה מצביע נגד.

אורי אריאל: תוכנית מוסכמת.

שלי יחימוביץ': ומחר הם לא מקבלים משכורות?

משה גפני: תכף נראה.

משה גפני: הרי עכשיו יש תנאי לעניין הזה.

משה גפני: התנאי הוא שהוא יגיד מה התוכנית, שהם יגידו מה התוכנית, אם יש תוכנית אנחנו הולכים במתווה הזה.

שלי יחימוביץ': אתה חושב שאיכפת לו?

משה גפני: אני לא יודע.

משה גפני: אני לא מכיר אותו.

משה גפני: אני מכיר ממשלה.

אורי אריאל: שלי, מיליארד ורבע שקלים בשביל המשכורות.

אורי אריאל: אל תגידי את זה כי זה לא נכון.

שלי יחימוביץ': אורי, אני מכירה את הנושא לפחות כמוך.

קריאה: מחוסר ידע אתה מטעה את חברי הוועדה.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: אתם תכף תדברו.

משה גפני: מאיר, אם אתה אומר שאתה לא יודע.

מאיר שמרה: לא אמרתי שאני לא יודע.

מאיר שמרה: אמרתי שהתשובה היא לא פשוטה מכיוון שלפני חודש ימים אני יודע בדיוק מה היו הפערים.

מאיר שמרה: מאז מאחורי הקלעים, ולמרות שלא נפגשנו, אני יודע שנפתחו פערים נוספים.

משה גפני: אתה יכול להגיד מה הם הפערים?

מאיר שמרה: למשל, ארגון העובדים החליט שהוא רוצה – כנראה בצדק מבחינתו – להוסיף עוד 400 אנשים בתנאים כאלה ואחרים לרשת הביטחון.

מאיר שמרה: לא בתנאים זהים, לא במימון, אבל זאת דרישה חדשה שעלתה והיא לא עלתה במהלך המשא ומתן כי בחודש האחרון לא נפגשנו אתם.

ליה שמטוב: מי אלה 400 האנשים האלה?

ליה שמטוב: אלה שעובדים עשרים שנים בתע"ש.

מאיר שמרה: כן.

ליה שמטוב: למה שלא יהיה להם?

ליה שמטוב: אתה היית רוצה שיקרה אתך דבר כזה?

ליה שמטוב: אתה היית רוצה שאחרי עשרים שנים שאתה עובד אתה לא יודע מה העתיד שלך?

ליה שמטוב: באמת, על מי מדובר?

משה גפני: ליה, כך לא נגיע לשום מקום.

משה גפני: עד ה-400 עובדים, יש הסכמה?

מאיר שמרה: אני חושב שכמעט התגבשה הסכמה אבל אני לא יכול להגיד שיש.

משה גפני: בלי ה-400 עובדים, מה ההסכמה?

מאיר שמרה: התגבשה הסכמה לפרישה של 950 עובדי תע"ש במימון המדינה בתנאים כאלה ואחרים שסוכמו.

מאיר שמרה: התנאים האלה, לא נפליג ונספר אותם כאן.

משה גפני: עם מי הגעתם להסכמה?

מאיר שמרה: עם הסתדרות העובדים, עם ארגון העובדים ועם הנהלת תע"ש.

משה גפני: בוא נעצור לרגע.

משה גפני: מי מייצג את העובדים, את תע"ש?

יצחק יהודה: אני יושב ראש ארגון העובדים.

משה גפני: לגבי 950 העובדים.

יצחק יהודה: אני אתייחס רק לזה.

משה גפני: אני שואל.

משה גפני: לגבי ה-950 עובדים.

יצחק יהודה: יש הסכמה.

משה גפני: יש הסכמה.

משה גפני: מה הפערים?

יצחק יהודה: הפערים כרגע נמצאים ברשת הביטחון.

יצחק יהודה: רשת הביטחון היא סדר גודל של 1,050 עובדים שנשארים בחברה, עובדים ותיקים.

יצחק יהודה: והיה והמעסיק הפרטי החדש שייכנס מחר בבוקר יפטר אותם, יש להם רשת ביטחון פנסיונית.

יצחק יהודה: יש להם זכויות גיל וותק של פנסיה, יש להם זכויות פנסיוניות.

יצחק יהודה: גם בנושא הזה יש פער.

משה גפני: רגע.

משה גפני: מאיר, אתם מסכימים לגבי רשת הביטחון?

מאיר שמרה: רשת הביטחון לגבי התנאים סוכמו.

מאיר שמרה: התנאים.

מאיר שמרה: להבדיל מהתנאים הייתה שאלה של מימון רשת הביטחון.

ציון פיניאן: אם אין כסף, מה שווים כל התנאים?

מאיר שמרה: בהפרטות קודמות הבטיחו לעובדים תנאים ומי שמימן היה רוכש החברה מכספי החברה.

מאיר שמרה: כך היה מקובל.

יצחק יהודה: שקר וכזב.

משה גפני: לא, אין שקר וכזב.

קריאה: בלוף.

מאיר שמרה: העובדים נכנסים לתהליך הפרטה ותהליך הפרטה הוא חברה פרטית והמדינה לא לוקחת אחריות על מה שהיה.

קריאה: אתה מטשטש את העובדות.

מאיר שמרה: הייתה מחלוקת האם מדובר ברשת ביטחון ל-1,070 עובדים.

מאיר שמרה: עיקר המחלוקת בעניין הייתה על מימון רשת הביטחון.

מאיר שמרה: אני לא יודע את ההיקפים אבל נלקחו אקטוארים שבדקו את הנושא.

מאיר שמרה: העובדים דרשו שיושמו בקרן או בקופה מאה אחוזים מהכספים והאוצר לא הסכים למאה אחוזים.

מאיר שמרה: היו פערים בעניין הזה.

אורי אריאל: למה לא תשימו?

מאיר שמרה: כי אני לא יודע אותם.

מאיר שמרה: הם אמרו מאה אחוזים.

משה גפני: מה לגבי העובדים הנוספים?

מאיר שמרה: לגבי העובדים הנוספים, אני אומר שוב שזה לא עלה.

מאיר שמרה: זה עלה כשאלה במהלך המשא ומתן.

משה גפני: לגבי העובדים הנוספים?

יצחק יהודה: לא נכון.

יצחק יהודה: הנושא של העובדים הנוספים עלה כבר לפני שלושה חודשים במשא ומתן וזה לא עם אותם תנאים של אותה רשת ביטחון.

יצחק יהודה: זה ללא כיסוי כספי.

יצחק יהודה: זה היה והיה והמעביד יפטר את אותו עובד עם שנות ותק רבות, הוא יתחייב לתת לו פנסיה.

יצחק יהודה: המעביד החדש ולא האוצר ישים כסף על זה.

יצחק יהודה: מעבר לזה, יש פערים לא גדולים בין הסכמות האוצר לבין הסכמות ארגון העובדים וההסתדרות.

יצחק יהודה: משום מה המשאים והמתנים נעצרו באיזשהו מקום.

יצחק יהודה: אנחנו מוזמנים תמיד על ידי האוצר לפגישות אבל לא היו פגישות.

יצחק יהודה: מאיר אומר שלא היו פגישות והוא יודע בפירוש שהיו פגישות של יושב ראש ההסתדרות עם יושב ראש אגף התקציבים בנושא של התעשייה הצבאית.

יצחק יהודה: אבל מה, נוח מאוד להגיע ל-8 לחודש, כאשר ב-9 לחודש אין משכורת וללחוץ.

יצחק יהודה: גם אז אם יאושר כסף, אם על ידי הלוואה או אם על ידי מענק כפי שקורה לזה חבר הכנסת אורי אריאל, אנחנו מקבלים את הכסף, מקבלים אותו באיחור של שלושה, ארבעה וחמישה ימים.

יצחק יהודה: כבוד היושב ראש, אני מבקש שתיתן לי לדבר לאחר המשא ומתן שעשית בעניין.

משה גפני: נציג משרד הביטחון.

משה גפני: אני מתנצל בשמך על האיחור.

ציון פיניאן: אנחנו מצטערים שהקדמנו.

משה גפני: בבקשה, מה אתה אומר על התעשייה הצבאית?

משה גפני: אני ניסיתי בערב סוכות עם מנכ"ל משרד הביטחון לגרום לכך שתעבירו את הכסף כדי שנימנע מהישיבה המבישה הזאת שהייתי צריך לקיים אותה כמעט באופן לא תקנוני, בניגוד להחלטה שבפגרה לא מקיימים ישיבות בצורה כזאת, רק כדי לשלם משכורות לעובדים.

משה גפני: ניסיתי עם מנכ"ל משרד הביטחון לגרום לכך שתעבירו את הכסף, האוצר הסכים להעביר כסף למשרד הביטחון, אבל לא הסכמתם לקבל.

משה גפני: איפה אתם בעניין הזה?

משה גפני: אתם רבים והעובדים סובלים?

משה גפני: בסדר, לא חשוב מה שאמרתי.

משה גפני: תגיד אתה.

זאב זילבר: קודם כל, מצבה של תע"ש כמשרד ביטחון מאוד מדאיג אותנו.

משה גפני: מדאיג אתכם?

זאב זילבר: מדאיג.

זאב זילבר: המצב הוא מצב בעייתי והוא מאוד מדאיג.

זאב זילבר: לכן אנחנו כמשרד הביטחון במשך חודשים על חודשים מעבירים מקדמות על חשבון הזמנות עתידיות, על מנת לסייע לתזרים המזומנים של תע"ש ועל מנת שהיא תוכל גם לשלם משכורות לעובדים וגם לקנות חומרי גלם.

זאב זילבר: זה נמשך חודש אחרי חודש.

זאב זילבר: אנחנו כאן מעבירים מאות מיליוני שקלים כמקדמות.

זאב זילבר: אני חושב שבהיבט הזה אנחנו בהחלט מסייעים לחברה בהתנהלות השוטפת שלה.

משה גפני: מה אתה אומר על מה שקורה עכשיו?

זאב זילבר: מה שקורה עכשיו, זה דבר שצריך למצות אותו.

משה גפני: אתם מהאו"מ?

זאב זילבר: לא.

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: אתם מודאגים וגם אני מודאג.

זאב זילבר: כל מה שקשור למשא ומתן.

משה גפני: אתם בעניין או לא בעניין?

זאב זילבר: בוודאי שאנחנו בעניין.

זאב זילבר: בקטע של ההפרטה, שזה מה שעומד כרגע על הפרק, אנחנו בעניין.

משה גפני: אגב, איך יכולה להיות הפרטה?

משה גפני: להפרטה יש דרך חוקית לעשות אותה.

משה גפני: היה צריך לבוא לכאן עם תוכנית.

שלי יחימוביץ': עם מתווה הפרטה.

משה גפני: יש מתווה.

משה גפני: מה פירוש המילה הפרטה?

משה גפני: איפה מאיר?

קריאה: מאיר לא רוצה הפרטה.

משה גפני: רגע.

משה גפני: אתם עוזרים לי כל הזמן.

משה גפני: מה פירוש שמדברים כל הזמן על הפרטה?

משה גפני: להפרטה יש מתווה.

משה גפני: צריך לבוא לוועדת הכספים.

מאיר שמרה: נכון.

משה גפני: אתם באים?

מאיר שמרה: קודם כל, יש החלטת הפרטה מ-2005 שהוא לא מקוימת.

משה גפני: אני יודע אבל אתם לא הולכים לפי ההחלטה ההיא.

שלי יחימוביץ': יש הרבה החלטות.

מאיר שמרה: לא הולכים מכיוון שהחלטת ההפרטה היא חצי הפרטה ולא הפרטה מלאה.

מאיר שמרה: ארגון העובדים מתנגד לזה ולכן אנחנו בכוונת מכוון הלכנו להפרטה מלאה, מכיוון שהעובדים סירבו לפיצול.

מאיר שמרה: אנחנו יכולים לבוא מחר לוועדת הכספים ולאשר דרך ההפרטה אבל בתוך עמנו אנחנו חיים ואנחנו יודעים שבלי שיתוף פעולה עם העובדים, לא נוכל לייצר אותה.

מאיר שמרה: לכן אנחנו חשבנו שראוי ונכון להגיע למתווה מוסכם ואז להגיע לוועדת הכספים כדי שלא עוד פעם חמש שנים אחרי כן נחזור ונראה שאנחנו לא מסוגלים לקיים את ההחלטה.

זאב זילבר: משרד האוצר מנהל עם החברה ועם ארגון העובדים משא ומתן.

זאב זילבר: אנחנו מעורבים בכל התהליך הזה אבל אנחנו לא בפרונט כי מי שמוביל את הדבר הזה, זה משרד האוצר.

זאב זילבר: אתה שאלת אם אנחנו בעניין או לא בעניין – אנחנו בעד כל דבר שיקדם ויוכל להביא לפתרון המצב הבעייתי בו נמצאת כרגע התעשייה הצבאית.

יצחק יהודה: רציתי לומר לגבי המספרים שרצים כאן כאשר מדובר על 1,2 מיליארד שקלים לתעשייה הצבאית.

יצחק יהודה: אני רוצה להעמיד על הטעות הזאת.

יצחק יהודה: במשך 10-15 השנים האחרונות היינו 15 אלף עובדים אבל נשארנו 3,400 עובדים.

יצחק יהודה: רוב הכסף הזה שניתן לתע"ש הוא עבור אנשים שילכו הביתה בכפייה ולא ברצון.

יצחק יהודה: הסכומים עליהם אתם מדברים הם נכונים אבל הם לא ניתנו לחברה בגלל מצבה הגרוע אלא כדי להוציא עובדים ולשלוח אותם הביתה ולהגיע להתייעלות והבראה.

אורי אריאל: אבל הכספים התבקשו וניתנו כהלוואה.

יצחק יהודה: הכספים ניתנו כהלוואה.

אורי אריאל: השאלה מה הסיכוי שהם יוחזרו.

יצחק יהודה: כאשר רפא"ל עברה מיחידת סמך לבעלות של חברה ממשלתית, כל החובות וכל הפנסיות שולמו על ידי מדינת ישראל והאוצר.

יצחק יהודה: מה עשו לתע"ש?

יצחק יהודה: הטילו עליה לשלם את הפנסיות.

יצחק יהודה: אילו זה לא היה, היו לנו בקופה היום 850 מיליון שקלים.

יצחק יהודה: לפני שהעובדים שלנו מקבלים שכר, מקבלים הגמלאים שלנו שכר ואנחנו משלמים להם את השכר מדי חודש בחודשו.

יצחק יהודה: איזו חברה הייתה יכולה להחזיק מעמד בצורה כזאת?

ליה שמטוב: זה יותר מ-400 גמלאים.

יצחק יהודה: לעניין עצמו.

יצחק יהודה: איך יכול להיות שאנחנו מסכימים לכל תהליך – אם זאת הפרטה, אם זה מיזוג, אם זאת הבראה - מדי חודש בחודשו במשך שלוש שנים אנחנו באים להתחנן לקבל שכר של עבודה שאנחנו נותנים?

יצחק יהודה: אפרופו קוים אסטרטגיים.

יצחק יהודה: גם מה שיצא השבוע במסכי הטלוויזיה ובעיתונות, זה קו אסטרטגי שלנו.

יצחק יהודה: יש לנו קווים אסטרטגיים שלא מדברים עליהם.

יצחק יהודה: במלחמת לבנון השנייה אני הוא זה שלקחתי את רגליי והלכתי לפנסיונרים הביתה כי אנשים שלנו לא יודעים לייצר את מה שייצרו פעם כי אין לנו אפשרות להחזיק סתם קווים אסטרטגיים.

יצחק יהודה: המשאיות של צה"ל עמדו ולקחו את התחמושת והמפעל עליו אנחנו מדברים עכשיו הוא לא מפעל לשוקולד אלא זה מפעל לביטחון מדינת ישראל.

יצחק יהודה: לא יתכן שאנחנו נשב כאן ו-3,400 עובדים שעובדים ומייצרים היום למחסני החירום של צה"ל לא יודעים שאין להם מחר שכר.

יצחק יהודה: חודש בחודשו חוזר הריטואל הזה, ולמה?

יצחק יהודה: כאשר אנחנו שואלים את מאיר שמרה, נציג רשות החברות, הוא עצמו מודה שהפערים מצומצמים מאוד.

יצחק יהודה: אז מה קורה?

אורי אריאל: איך זה ייפתר?

יצחק יהודה: אני אסביר איך זה ייפתר.

יצחק יהודה: אנחנו כבר הגענו לוויתור.

יצחק יהודה: שימו לב, יש לי רשימת ויתורים.

יצחק יהודה: היינו צריכים לעשות הנפקה – לא עשינו הנפקה ומוכנים למכור לפרטי.

יצחק יהודה: אנחנו רצינו להתחייב שהרוכש לא ימכור חלקים מתע"ש במשך חמש שנים – ירדנו מהסעיף הזה.

יצחק יהודה: הרוכש יכול לבוא לתע"ש ולמכור אותה בחלקים.

יצחק יהודה: אני מבקש כבוד היושב ראש, לוועדה הזאת יש כוח רב.

יצחק יהודה: תורו בבקשה לאוצר ולמשרד הביטחון שיושב כאן ומתנער כאילו זה לא עסק שלו.

יצחק יהודה: הם הבעלים שלנו, הם צריכים לשלם את משכורותינו והם צריכים למצוא את הפתרון לתע"ש.

יצחק יהודה: בניגוד לכל האידיאולוגיה שיש, אנחנו מסכימים – ואני אומר לך שאנחנו מפקירים את ביטחון מדינת ישראל על ידי הצעד של ההפרטה וימים יגידו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מסיים את הדיון.

משה גפני: ניצה פוזנר.

ניצה פוזנר: אם אפשר לומר כמה דברים.

משה גפני: משפט.

ניצה פוזנר: לא משפט אדוני אבל אני אשתדל לעשות את זה מאוד קצר.

שי חרמש: בכל זאת היא יושבת ראש החברה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני לא מסיים כאן את הדיון אלא אני עומד לתת לך לעמוד בראש הצוות.

ניצה פוזנר: אני אשתדל לעשות את זה מאוד קצר.

ניצה פוזנר: אני לא יכולה להתאפק ולא לומר שאני מצטערת שהייתי צריכה להגיע לדיון בפני הוועדה הנכבדה הזאת כדי לשמוע את המשנה למנהל רשות החברות אומר שהוא רוצה מההנהלה תוכנית הבראה.

ניצה פוזנר: אני יושבת שנה ורבע בדירקטוריון.

ניצה פוזנר: נכנסתי, זה היה בצל הנפקה.

ניצה פוזנר: עברנו לתהליך מיזוג בפברואר 2011.

ניצה פוזנר: הגיע יולי, מדברים על הפרטה.

ניצה פוזנר: יש לי אוזן רגישה ואני שומעת את מה שלא נאמר לי מפורשות כאן בוועדה.

ניצה פוזנר: רבותיי, ברור שלהנהלת תע"ש ולעובדים יש נושא בראש האג'נדה.

ניצה פוזנר: הנושא הזה הוא הפתרון של תע"ש.

ניצה פוזנר: ברור שלגופים שהם הבעלים יש עוד הרבה נושאים אחרים על האג'נדה.

ניצה פוזנר: אנחנו זקוקים לעזרה שלכם לגרום לכולם לשנות את סדרי העדיפויות.

ניצה פוזנר: בלי זה תמיד יהיה נושא שוטף שישטוף את כולנו למקום לא נכון.

ניצה פוזנר: תע"ש הוקמה בשנת 1991 עם גיבנת, יש לה למעלה מ-200 מיליון שקלים בשנה שהיא משלמת מכיסה על קווים אסטרטגיים שמשרד הביטחון לא מזרים להם הזמנות.

ניצה פוזנר: יש 220 מיליון שקלים משלמת על שכר של 950 עובדים שאין בכלל ספק שיש הסכמה מקיר אל קיר שהם אמורים להפסיק את עבודתם בחברה וגם התנאים סוכמו.

ניצה פוזנר: יש לה 60 מיליון שקלים לשנה פנסיות בלי גיבוי כי כאשר תע"ש הוקמה השאירו אותה עם גיבנת.

ניצה פוזנר: ברפא"ל כבר לא עשו את הטעויות האלה ובכל זאת רפא"ל לפני שבע שנים עברה תהליך הבראה אליו הזרימו הרבה מאוד כספים ואני חושבת שכולם גאים בתוצאה ואין מחלוקת על כך.

ניצה פוזנר: אני חושבת שתע"ש מוכנה עכשיו למחר.

ניצה פוזנר: לתע"ש יש הזמנות של מעל מיליארד דולר, קרוב ל-75 אחוזים ליצוא, וההזמנות הן לאו דווקא מסורתיות.

ניצה פוזנר: תע"ש עם הפנים קדימה והיא את המוכנות שלה עשתה.

ניצה פוזנר: הדירקטוריון ביקש כבר לפני שנה להיכנס לתהליכים.

ניצה פוזנר: התשובה שאנחנו קיבלנו הייתה שזה לא יהיה בחלקים אלא זה יהיה במכלול.

ניצה פוזנר: האמירה מכלול לא פותרת.

ניצה פוזנר: אי אפשר שיאמרו הבעלים שהם יודעים שיש בעיה.

ניצה פוזנר: יש הבדל.

משה גפני: גברת פוזנר, דיברת דברים של טעם.

משה גפני: כולנו הבנו את מה ששמענו.

ניצה פוזנר: סיימתי.

משה גפני: אני לא מסיים את הדיון הזה.

משה גפני: אני מקים צוות שבראשו יעמוד חבר הכנסת שי חרמש ויהיו בו חברים חברת הכנסת ליה שמטוב, חברת הכנסת מירי רגב, חבר הכנסת אורי אריאל וחבר הכנסת יצחק וקנין.

משה גפני: אם מישהו רוצה, הוא יכול להצטרף.

משה גפני: שלי, את לא חברה אבל את יכולה לבוא כמשקיפה.

שלי יחימוביץ': אני לא חברה בוועדה.

משה גפני: את יכולה לבוא כמשקיפה.

משה גפני: גם אני אשתדל לבוא.

שלי יחימוביץ': תזמנו אותי.

משה גפני: כן.

משה גפני: אני מבקש ממנהל הוועדה לזמן מחר ישיבה.

שי חרמש: מחר אני לא כאן.

משה גפני: אולי אחר הצהרים.

משה גפני: מחר זאת בעיה של משכורת.

קריאה: אי אפשר להזמין גם את יושב ראש הארגון?

משה גפני: אפשר להזמין.

שי חרמש: יש לך בעיה עם משכורת החודש?

משה גפני: שי, תתאם עם טמיר תאריך לישיבה.

משה גפני: לישיבה יוזמן מנכ"ל משרד האוצר, יושב ראש ההסתדרות, יושב ראש תע"ש, ועד העובדים, משרד הביטחון, רשות החברות הממשלתיות.

משה גפני: אני רוצה לדעת כמה דברים.

משה גפני: אני רוצה לדעת כי אם בכלל אין פערים בין העמדות, אני לא מבין את כל הישיבה שאנחנו מקיימים היום והיא נראית לי משונה לחלוטין.

משה גפני: יש כאן משהו מצחיק בכל הסיפור, ואם זה לא היה כל כך שלנו, היינו צוחקים אבל הבעיה היא שאנחנו בוכים.

משה גפני: אני רוצה לדעת גם מה עושים עם המשכורת.

שי חרמש: אני אתאם ישיבה עם טמיר.

משה גפני: כן.

שי חרמש: הכסף שהועבר בסוכות כולל גם את המשכורת עכשיו?

משה גפני: אין כסף והם גם לא מבקשים להעביר.

ניצה פוזנר: אנחנו לא יוזמים בקשה.

משה גפני: הם לא יוזמים והם לא מבקשים.

ניצה פוזנר: זה לא בסמכותנו.

משה גפני: אני כבר לא נמצא בדילמה המוסרית.

משה גפני: אחרי שהתחייבתי שאני לא אעשה בלי מתווה, אין לי את הדילמה המוסרית כי אף אחד גם לא מבקש.

משה גפני: הם אומרים שאין כסף.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מבקש לעשות זאת בדחיפות.