הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 205, 2011-10-10 11:30

רוני בר-און: השעה 11:30, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה לענייני ביקורת המדינה, שעניינה הבקשה לחוות-דעת מבקר המדינה, על-פי סעיף 21 לחוק מבקר המדינה, בעניין הכשלים הניהוליים שהביאו לקריסתה של חברת ""אגרקסקו"" ואי נקיטת צעדים למניעת פירוקה.

רוני בר-און: אני מקדם בברכה את מבקר המדינה שמכבד אותנו בנוכחותו, ואת כל המשתתפים והמוזמנים.

רוני בר-און: נעסוק היום בחברת "אגרקסקו" שהיא חברה מובילה – לפחות היתה חברה מובילה – בתחומי הייצוא והובלת התוצרת החקלאית מישראל לחוץ-לארץ.

רוני בר-און: חברה שמעסיקה עובדים רבים ונוגעת נגיעה חשובה במשפחות רבות של חקלאים, וכמובן במשפחות של עובדים ומעוניינים אחרים.

רוני בר-און: החברה היא חברה מעורבת, אבל אין מחלוקת שהניהול שלה בפועל נמצא בשליטת הממשלה.

רוני בר-און: במהלך שנת 2010 בוצעה הערכת שווי לחברה על-ידי משרד "קסלמן וקסלמן" שהעמידה תג מחיר של כמעט 110 מיליון יורו.

רוני בר-און: בפועל, פחות משנה לאחר מכן אנחנו מוצאים חברה שניצבת על סף פשיטת רגל, כאשר החובות על-פי המדווח – לפחות באמצעים שנחשפנו אליהם – עומדים על למעלה מ-600 מיליון ש"ח.

רוני בר-און: לוח האירועים בשלושת החודשים האחרונים מעיד על כך שב-30 ביוני השנה בית-המשפט המחוזי החליט על הקפאת הליכים בשל חוסר יכולתה של החברה לפרוע את חובותיה.

רוני בר-און: לפני כחודש הורה בית-המשפט המחוזי על פירוקה של החברה.

רוני בר-און: לפני כשבועיים או קצת יותר, המפרק, עורך-דין ורואה-חשבון שלמה נס, שנמצא כאן איתנו, ביקש מהשופטת שמטפלת בעניין לאשר את מכירת החברה כעסק חי, ובמהלך החודש האחרון מתנהלים דיונים בבית-המשפט לקביעת הזוכה ברכישת החברה.

רוני בר-און: ככל שאני מבין, גם מחר צריך להתקיים דיון בעניין זה בבית-המשפט.

רוני בר-און: להתנהלות של מי מהגורמים המעורבים בעניינה של "אגרקסקו" יש – ברמת עובדה קיימת – השלכות חמורות, בין היתר, על עובדי החברה, על הארגונים של המגדלים, על החקלאים, גם על מחזיקי האג"חים של החברה, גורמים נוספים שאני מניח שנשמע במהלך הדיון, וגם לא מעט עניינים שקשורים במוניטין של המשק הישראלי ושל ממשלת ישראל בכלל.

רוני בר-און: במהלך הדרך צוטטו המפרק וסגנית נשיא בית-המשפט, חברי כנסת, בכירים נוספים בענף החקלאות, בציטוטים קשים שהצביעו על התנהלות כושלת ומעוררת תמיהה, בלשון המעטה.

רוני בר-און: כולם יישמעו.

רוני בר-און: לא נכפיל, זאת אומרת מי שידבר מטעם גורם ידבר כשהוא עומד לעצמו, ורק אם לא תהיה ברירה ידבר עוד מישהו מטעם אותו גורם.

רוני בר-און: אני מבקש לא לחזור על דברים פעמיים.

רוני בר-און: אנחנו שומעים ומבינים בפעם הראשונה.

רוני בר-און: נבקש לברר את הסיבות שהובילו למשבר.

רוני בר-און: איך הגענו למצב שחברה בהחזקה ממשלתית רחבה, בעלת עבר ובעלת הווה לא רחוק, שהיוותה מקור לגאווה, מתרסקת באופן כזה ובמהירות כזו?

רוני בר-און: איך ממעמד שבו היא מוערכת על-ידי גורמי מקצוע מן המעלה הראשונה בשווי של למעלה מחצי מיליארד שקל, היא נמצאת בתוך פחות משנה בחובות של למעלה מחצי מיליארד שקל?

רוני בר-און: האם ניתן היה ליירט את המשבר הזה עוד לפני שהגיע למקום בו הוא נמצא כעת?

רוני בר-און: ונבקש לברר את התייחסות הממשלה או ההתמודדות של הממשלה עם המשבר, ככל שניתן יהיה לקבל את עמדות המשרדים המעורבים – אוצר וחקלאות.

רוני בר-און: יש טענות לפחות על מקרה אחד של הזרמת כספים רשלנית בלא תוכנית הבראה בשלהי שנת 2010.

רוני בר-און: איזה הסברים יש לדברים האלה?

רוני בר-און: נבקש לברר את הטענה על ההתנהלות כלפי המשקיעים בחברה, על המצגים כלפי המשקיעים האלה.

רוני בר-און: יש טענות קשות בדבר הדרך שבה התנהלה הממשלה בעניין ההפרטה של החברה.

רוני בר-און: ונרצה לראות כמובן מה הסטאטוס הנוכחי של הטיפול – גם הנוכחי וגם העתידי – במעמד החברה, גם בשאלות שעניינן התחייבויות כלפי עובדי החברה, כלפי ארגוני המגדלים והחקלאים, וגם כלפי אותם מחזיקי האג"חים של החברה.

רוני בר-און: עד כאן דברי הפתיחה.

רוני בר-און: אדוני המבקר, אם אתה או מישהו ממשרדך מבקשים לומר דברי פתיחה, אנחנו נשמח על כך.

רוני בר-און: אחר כך נעבור לדיון.

רוני בר-און: כשסדר הדוברים יסתיים, אתם מוזמנים כמובן, אם תרצו, לומר דברי סיכום, ואחר כך אני אסכם.

רוני בר-און: נראה לאן יתפתח הדיון, כאשר היעד הוא להגיע למצב שבו נבקש ממבקר המדינה, ככל שזה ייראה למבקר, לחוות את דעתו על-פי סעיף 21 לחוק.

רוני בר-און: בבקשה, אדוני המבקר.

מיכה לינדנשטראוס: בוקר טוב לכולם, עוד מעט צהריים טובים.

מיכה לינדנשטראוס: אני רוצה לברך את היושב-ראש על היוזמה שנקט לדיון כרגע, בתקופת הפגרה, בנושא כל כך חשוב כמו פירוק "אגרקסקו".

מיכה לינדנשטראוס: מבחינה כרונולוגית אני רק רוצה להזכיר שני דוחות שמבקר המדינה הכין בנושא הזה, והניח אותם על שולחן הכנסת, והתקיים לגביהם דיון בכנסת.

מיכה לינדנשטראוס: אחד מהם היה דוח שנגע למימון נסיעות לחוץ-לארץ של חברי כנסת ודירקטורים.

מיכה לינדנשטראוס: הדוח השני ניתן במאי 2007 בנושא "אגרקסקו, חברה לייצוא חקלאי בע"מ – ההובלה הימית", שזה היה נושא שנבדק על ידינו, ונכתב דוח.

מיכה לינדנשטראוס: אני לא רוצה להגיד שהדוחות האלה כבר ניבאו בדרך כלשהי את מה שעתיד להתפתח, אבל יש בהם הערות חשובות מאוד שכדאי לתת עליהן את הדעת, דווקא בבואנו לדון בנושא של קבלת החלטה של טיפול על-פי סעיף 21 לחוק מבקר המדינה, היינו הוצאת דין-וחשבון שבו נאמר את דברינו לגבי הנושא שהגדרתם אותו בסדר היום של הישיבה.

מיכה לינדנשטראוס: לגבי שאלה אחת הייתי בכל זאת רוצה לומר מילה או שתיים.

מיכה לינדנשטראוס: לגבי נושא זה נוכל אולי גם לקבל סיוע מבא כוחה של כבוד השופטת המחוזית בתל-אביב, השופטת ורדה אלשיך, שעוסקת בתחום הזה של פירוק החברה.

מיכה לינדנשטראוס: נושא שאני צריך לשקול אותו הוא: האם בזמן שאנחנו בתהליך משפטי, כמו בתהליך של פירוק, אנחנו יכולים כרגע גם לדון בנושא של בדיקת הניהול של החברה.

מיכה לינדנשטראוס: להערכתי, לדעתי, להשקפתי, לא תהיה שום מניעה שנבדוק לעומק את הנושאים שהעלית, אדוני היושב-ראש, כמו שאנחנו עושים בדרך כלל.

מיכה לינדנשטראוס: אבל כמובן, לאחר שההליכים המשפטיים שנמצאים כרגע, ונדמה לי ממש בימים אלה עומדים להסתיים, בבית-המשפט המחוזי בתל-אביב, יגיעו לכלל סיום.

מיכה לינדנשטראוס: אם אנחנו נכנסים לעניין – ונשמע כאן כמובן את הנוכחים – ניכנס אליהם לאחר תום ההליכים שמתקיימים כרגע אצל כבוד השופטת ורדה אלשיך בבית-המשפט המחוזי בתל-אביב.

רוני בר-און: אני בהחלט מסכים עם זה, כבוד המבקר.

רוני בר-און: הדיון היום מתקיים כדיון ועדה, ומכיוון שככל שאני מבין – אפשר יהיה לברר את זה כמובן עם המפרק – הדיון קבוע למחר לצורך הכרזת זוכה, שזה בעצם סיום התהליך של הבירור המשפטי.

רוני בר-און: אני חושב שעיקרון הפרדת הרשויות הוא חשוב.

רוני בר-און: אין לי שום ספק שהביקורת יודעת לשמור על הדבר הזה.

רוני בר-און: גם הכנסת משתדלת ככל שניתן לא לקיים בירורים עובדתיים, או לנסות לקבוע מסקנות עובדתיות, כאשר הליך משפטי תלוי ועומד.

רוני בר-און: אנחנו ניזהר בעניין הזה.

רוני בר-און: אני מציע גם שהחברים שמביעים פה את דעתם יזכרו שמי שאמור לברר את הבירור העובדתי הוא בית-המשפט.

רוני בר-און: אנחנו איננו בית-משפט, ודאי לא הוועדה.

רוני בר-און: המבקר אכן קובע דברים, אבל אני מניח שמבחינת סנכרון תהליך הבדיקה לפעולות של הרשויות השונות, אנחנו בעצם נמצאים על סף המקום שבו בית-המשפט קם מכיסאו בדיון הזה, ואז תהליך הביקורת יכול לעבוד, בידיעת המגבלות, אבל בחופש כמעט מלא.

מיכה לינדנשטראוס: תודה.

רוני בר-און: תודה לאדוני המבקר.

רוני בר-און: מר ישי, מנכ"ל משרד החקלאות, בבקשה.

רוני בר-און: שמעת את השאלות.

רוני בר-און: ככל שיש בידך להבהיר לנו הבהרות, אנחנו נשמח לשמוע.

יוסי ישי: חקלאות ישראל אופיינה במשך עשורים רבים כחקלאות של חקלאים קטנים, ולכן בכל מה שקשור בייצוא, אין ספק ש"אגרקסקו" היתה ציר מרכזי לפיתוח הייצוא, שהביאה אותו למצב שהייצוא החקלאי הסתכם בכ-5 מיליארד שקל תוצרת חקלאית טרייה.

יוסי ישי: כמו שאמרתי קודם, מה שאפיין את החקלאות בעשורים הקודמים זה חקלאים קטנים – 5-7 דונם בתי צמיחה, פחות או יותר.

יוסי ישי: אם לזה אנחנו מוסיפים את המרחק שלנו מהשווקים, 4 שעות טיסה לפחות, כל אלה הובילו לצורך בחברה מרכזית.

יוסי ישי: החקלאי יכול להתעסק בגידול עצמו, ושלא כמו התעשיין, בגלל קוטנו, הוא לא יכול לטפל ולעסוק בייצוא עצמו – לא בפלטפורמת השיווק, ולא בקשר עם המשווקים.

יוסי ישי: ולכן קיומה של חברה גדולה שנתנה שירותים מלאים לחקלאי שמתעסק בייצוא היתה בהחלט הכרחית לפיתוחו ולקידומו של הייצוא.

יוסי ישי: ונעיר כאן, כדי לסבר את האוזן, שבין השנים 2006-2002 הייצוא החקלאי הטרי הכפיל את עצמו בערכים.

יוסי ישי: בעשור האחרון קרו שני שינויים: אחד, החקלאים גדלו מאוד.

יוסי ישי: בגלל השחיקה ברווחיות הדרך להתמודד זה הפנמת יתרונות הגודל, ובמקום משקים של 10-5 דונם בתי צמיחה לייצוא לחקלאי, עברנו למשקים של 700-50 דונם לחקלאי.

יוסי ישי: ממגדל, החקלאי הפך להיות גם מנהל וגם משווק וגם מייצא.

יוסי ישי: השוני השני זה התקשורת.

יוסי ישי: אם בעבר כדי לייצא היינו צריכים להחזיק שליחים שנמצאים במקום השוק ומדווחים בזמן אמת בטלפון מה קורה, ובהתאם לכך החקלאי מכלכל את צעדיו, היום במהפכת התקשורת, האינטרנט, המייל, אפשר לבצע את הפעולות הרבה יותר מהיר, בזריזות ובקלות גם במערכת התקשורת.

יוסי ישי: לזה נוסף עוד אלמנט אחד.

יוסי ישי: בסוף שנות ה-80, תקופתו של השר רפול, באו החקלאים, כשראו שזוהי המגמה, וביקשו ממנו לפתוח את שוק הייצוא, ולאפשר לחברות נוספות או להתארגנויות נוספות של חקלאים להקים חברות ייצוא.

יוסי ישי: ואכן, במהלך השנים קמו כ-70 חברות ייצוא.

יוסי ישי: התוצאה היא שבגלל מרכיב ההוצאות הקבועות שהיו לחברה – מרכיב הוצאות כוח-אדם: מעל ל-500 עובדים, מרכיב הוצאות ההובלה: שתי האוניות, ודברים אחרים גרמו לכך שהיתה פגיעה באפקטיביות ובאטרקטיביות של חברת "אגרקסקו" לייצוא חקלאי לעומת אחרות, ונתח השוק שלה ירד וירד עד שהגיע לכ-25%.

יוסי ישי: בשנה האחרונה, כאשר התבררה התמונה, נעשה מאמץ לכוון את "אגרקסקו" לתוכנית הבראה, ואכן גובשה תוכנית הבראה.

יוסי ישי: על בסיס תוכנית ההבראה נעשתה הזרמה כדי ליצור הלימה בין ההון העצמי שלה, ובין הצורך בהתאם למחויבות לגבי איגרות-החוב כדי למנוע את התרסקות החברה באותה עת.

יוסי ישי: לצערי, תוכנית ההבראה לא יצאה לפועל, כאשר המרכיב המרכזי בתוכנית ההבראה היה לצמצם בצורה דרסטית את כמות העובדים, מהנימוקים שאמרתי קודם, שהיום אפשר לנהל את הדברים הרבה יותר בזריזות, והחברה הגיעה למקום שהגיעה.

יוסי ישי: כרגע, מנקודת ראותי כמנכ"ל משרד החקלאות אני צריך לעסוק ועוסק בכמה דברים.

יוסי ישי: הנושא המרכזי הוא הבטחת המשך קיומו של הייצוא.

יוסי ישי: אני בודק את עצמי מידי שבוע עם כל הענפים – האם כל החקלאים כבר משובצים בחברות ייצוא חלופיות?

יוסי ישי: ומנסה לזהות כשלים אם ישנם, ולפעול בהתאם כדי לשבצם.

יוסי ישי: אני לא משלה את עצמי שלא יהיו בעיות ולא יהיו תקלות, אבל נכון לעכשיו, פחות או יותר, רוב החקלאים, שאמורים לייצא וייצאו בשנים קודמות, משובצים.

יוסי ישי: ברור לי שהשנה הזו תהיה שנה קשה, בגלל שלמרות ש"אגרקסקו" ניהלה 25% מנתח השוק, במושגים הכלכליים שלנו היא שימשה כפירמה מובילה.

יוסי ישי: היא הכתיבה את תנאי השירות, היא הכתיבה את הבנת השירות, היא הכתיבה את המחיר המקומי פחות או יותר, וגם הכתיבה פחות או יותר את המחיר הבין-לאומי.

יוסי ישי: היום כאשר עובדים עם 70 חברות שכל אחת מהן היא עצמאית – אין יד מכוונת, ואני לא בטוח שצריכה להיות יד מכוונת – נוצרה תחרות גם כלפי פנים וגם כלפי חוץ, ורק ימים יגידו איך נצא מהעניין.

יוסי ישי: נושא נוסף שאני עוסק בו עכשיו זה מתן שירותי ייצוא מטעם המדינה, מטעם המשרד, בהלימה למצב החדש שנוצר.

יוסי ישי: "אגרקסקו" אומנם ריכזה 25%, אבל דרכה – הרי כדי להוציא תוצרת חקלאית מהארץ אנחנו חייבים לתת אישורים של הגנת הצומח בהתאם לפרוטוקולים של מדינות היעד, אז החיים שלנו הפכו להיות קצת יותר קשים.

יוסי ישי: ואם בעבר "אגרקסקו", באמצעות המוסדות שלה, נתנה שירותים ללקוחות שלה ואולי גם ללקוחות אחרים שלא היה להם פיתרון, היום אנחנו צריכים לבנות את עצמינו כך שניתן פיתרון לכל חקלאי בביתו, לפחות בתקופת המעבר.

יוסי ישי: שנה הבאה כבר נבנה תוכנית אחרת.

יוסי ישי: אנחנו נערכים לזה, ונכון לעכשיו עומדים בזה.

יוסי ישי: אחד הנושאים שנידרש לתת עליו את הדעת זה לוודא שנשמור את מקומינו על המדף, ונצטרך כנראה להשקיע לא מעט בקידום מכירות.

יוסי ישי: אם בעבר השם של "אגרקסקו" והמוניטין שלה הובילו את המהלך, היום נצטרך לבנות פלטפורמה שה-80-70 חברות – מידי יום קמות חברות חדשות – מקבעות את קידום המכירות ואת השם, ולשמור על השם של ייצוא התוצרת החקלאית.

יוסי ישי: אחד הדברים שאנחנו מאוד חוששים מהם זה עניין מוסר התשלומים.

יוסי ישי: החקלאים ראו ב"אגרקסקו" חברה ממשלתית מעורבת, והיו בטוחים מאוד שיקבלו את התמורה בגין התוצרת.

יוסי ישי: לצערי הרב, כ-40 מיליון שקל – תוצרת חקלאית שהחקלאים הוציאו את כל הוצאות הייצור בגינה, ושיווקו אותה וחיכו למחרת או אחרי שבוע לקבל את הצ'ק – נמצאים כרגע בקופת הפירוק.

יוסי ישי: בית-המשפט צריך לקבל החלטה מה ייעשה עם זה, ונכון לעכשיו כ-600 חקלאים, הזכאים של אותו חוב, נמצאים במצוקה קשה, ובהתאם להחלטת בית-המשפט נצטרך לראות איך נסייע בידם.

יוסי ישי: אני מאוד מקווה שבית-המשפט יפסוק לטובתם, והבעיה תיפתר.

יוסי ישי: הנושא האחרון הוא זכויות העובדים.

יוסי ישי: החברה העסיקה כ-500 עובדים ששירתו נאמנה גם את החברה וגם את החקלאים.

יוסי ישי: אני מבין שלא כל זכויות העובדים מוצו עדיין, ונצטרך לחשוב איך לפתור גם את הנושא הזה.

רוני בר-און: השבת לנו בהרחבה מה אתם עושים כרגע כדי לעזור, ובצדק, לאותם חקלאים שאין להם יותר את המכשיר של "אגרקסקו".

רוני בר-און: אנחנו מבקשים לדעת יותר על מה עשה או לא עשה מספיק, לדעתך, משרד החקלאות, באופן שתרם ל"אגרקסקו" להגיע לאותו משבר.

רוני בר-און: דיברת על איזושהי תוכנית הבראה.

רוני בר-און: אני מבין שאנחנו מדברים על אותו דבר שהיה ב-2010, על הזרמת אותם 55 מיליון שקל, שאמרת שתוכנית ההבראה לא יצאה לפועל בגלל שהחברה לא ידעה לדלל את כוח האדם שלה.

יוסי ישי: לא רק.

רוני בר-און: לא רק.

רוני בר-און: עכשיו אני רוצה לדעת, מה עשה משרד החקלאות?

רוני בר-און: זה הכול קרה בשלהי 2010?

רוני בר-און: כל תהליך הקריסה של החברה התחיל ב-2010?

רוני בר-און: איך משרד החקלאות מסביר את זה שהוא נתן כסף לתוכנית הבראה, שלפי תפיסתו החברה לא הסכימה ליישם?

רוני בר-און: איך משרד החקלאות חשב שתוכנית הבראה בשלהי 2010 עם הזרמה של 55 מיליון שקל יכולה למנוע מצב שבו חברה שהוערכה באותה שנה בלמעלה מ-100 מיליון יורו מוצאת את עצמה אחרי שנה חייבת סדר גודל של סכום כזה?

רוני בר-און: ושאלת השאלות כנגזרת מן הדבר הזה, ומכילה בתוכה את עמדת משרד החקלאות, כפי שעלה ברמז מהדברים שלך בדבר חוסר הרלוונטיות של "אגרקסקו" נוכח התפתחות התקשורת ושיטות העבודה, שלא היו קיימות כאשר "אגרקסקו" נוסדה ונתבקשה לתת מענה לחקלאי הבודד: האם לדעתך היה מקום שהממשלה – משרד החקלאות, משרד האוצר, אם תמצא גורם ממשלתי אחר שאתה חושב שצריך לדבר עליו אתה מוזמן לעשות כן – יכולה הייתה ליירט את תהליך ההתרסקות הזה בשלב מוקדם יותר, ולעשות דברים כדי שלא נגיע למקום שבו אנחנו נמצאים היום?

יוסי ישי: מי שמוביל את כל המהלכים, ולמעשה מרכז את המהלכים של משרדי הממשלה בכל מה שקשור לחברה ממשלתית מעורבת זה רשות החברות הממשלתיות, ואני מציע - - -

רוני בר-און: מר ישי, אל תגיד לנו את מה שאנחנו יודעים, תגיד לנו את מה שאנחנו לא יודעים.

רוני בר-און: מה עשה משרד החקלאות כדי להתריע בפני רשות החברות, בפני משרד האוצר, בפני ראש הממשלה על זה שגורם שנותן פיתרון לבעיות של חקלאים רבים, מגדלים רבים, הולך ומתרסק, וכולם עומדים וצופים במתרחש ולא נוקפים אצבע?

יוסי ישי: מהנימוקים והסיבות שמניתי קודם, הסתכלתי גם אחורה, משרד החקלאות במסגרת הדיונים השנתיים שקיים עם החברה, התריע בפני הנהלת החברה – יש דירקטוריון לחברה – שבמצב הנוכחי שתיארתי, החברה לא יכולה להמשיך ולהתנהל עם מערכת הוצאות קבועות כפי שקיימת כעת.

יוסי ישי: ישנם שני מרכיבים: יש מרכיב שהוא עדיין בר שליטה, שזה מרכיב העובדים.

יוסי ישי: גם השר הקודם וגם זה שלפניו התריעו בפני הנהלת החברה והדירקטוריון שלה שיש לצמצם בצורה דרסטית מאוד - - -

רוני בר-און: מר ישי, אני רוצה להיות תכליתי.

רוני בר-און: זמננו מוגבל.

רוני בר-און: יש פה הרבה דוברים.

רוני בר-און: אני רואה את כל מה שהתרעת בפני הדירקטוריון.

רוני בר-און: את כל המכלול הזה שמת בתוכנית ההבראה.

יוסי ישי: לא, לא, לא.

רוני בר-און: אם לא, עוד יותר גרוע.

רוני בר-און: והחברה לא קיבלה את זה.

רוני בר-און: על אחריות החברה נדבר בהמשך.

יוסי ישי: לא, יש שלב מוקדם.

יוסי ישי: מהסיבות האלה וסיבות נוספות – שחברה כזו כבר לא יכולה להתחרות בחברות פרטיות בשל היותה חברה ממשלתית מעורבת עם המגבלות של חברה כזו.

רוני בר-און: זאת אומרת, גם אם היא היתה מתנהלת פרפקט לא היה הצדקה לקיומה.

יוסי ישי: לכן הלכו לכיוון של הפרטה.

יוסי ישי: יש החלטת ממשלה שמדברת על הפרטה, ויש תהליך של הפרטה.

יוסי ישי: המטרה היתה הפרטה, ונקבעו גם כללים ונקבע מסלול.

שי חרמש: והביצוע איך היה?

יוסי ישי: אני לא יודע להגיד.

יוסי ישי: אבל בין לבין - -

רוני בר-און: היחידים שיש להם פריבילגיה בקשר לקריאות ביניים זה חברי הכנסת, וגם את זה אני אגביל באיזשהו שלב.

שי חרמש: אני כבר פעם אחת בא לוועדת ביקורת המדינה.

יוסי ישי: - - תוך כדי תהליך, ארע מצב נקודתי, מאזני, שהיחס בין ההון העצמי של החברה לבין הצורך ליצור את ההלימה באגרות החוב, הגיע למצב שהחברה עמדה לקרוס ב-2010.

יוסי ישי: ואז משרדי הממשלה שקלו את העניין ובחנו אותו, אחרי שקיבלו את כל הדוחות ואת כל האינפורמציה, והגיעו למסקנה שבהזרמה של 55 מיליון שקל ובתוכנית ההבראה עוצרים מיד את התמוטטות החברה באותו רגע, ונכנסים לתוכנית הבראה שהיה סיכוי סביר שהחברה תצא ממנה.

יוסי ישי: לצערי, זה כשל.

רוני בר-און: טוב.

רוני בר-און: מי נמצא פה ממשרד האוצר?

יעקב מרגי: יעקב גזית, רשות החברות הממשלתיות, משרד האוצר.

רוני בר-און: אתה הנציג היחיד של משרד האוצר?

יעקב מרגי: לא.

רוני בר-און: אתה רוצה לדבר?

רוני בר-און: אתה עונה בשם כולם?

יעקב מרגי: אני אשתדל לענות כמיטב יכולתי, ואם עמיתיי - - - זו תהיה סקירה טיפה ארוכה, כי העלית מגוון של נושאים, והשתלשלות אירועים די ארוכה.

רוני בר-און: תשתדל לקצר.

רוני בר-און: תגיד רק מה שחשוב.

יעקב מרגי: "אגרקסקו" הוקמה לפני כמה עשרות שנים.

יעקב מרגי: היא הוקמה כחברה מעורבת.

יעקב מרגי: חברה מעורבת היא חברה שיכולת הפיקוח של הממשלה, של רשות החברות הממשלתיות, עליה היא יכולת מוגבלת לעומת חברה ממשלתית.

יעקב מרגי: אני שמח שכשהחברה - - -

שי חרמש: כמה דירקטורים יש לכם שמה?

יעקב מרגי: אם יורשה לי להשלים, לפחות כמה משפטים.

יעקב מרגי: אבל יש לנו 50% מהדירקטוריון, לשאלתך.

יעקב מרגי: מכל מקום, לא דיברתי על הדירקטוריון.

יעקב מרגי: דיברתי על היכולת של רשות החברות ושל משרד האוצר לפקח על חברות מעורבות, ואדוני מכיר את זה, וגם המבקר מכיר את זה מחברות מעורבות אחרות.

יעקב מרגי: יש לנו קושי כתוצאה מזה שלשון החוק ביחס לחברות מעורבות שונה ונותנת לנו כלים פחותים מאשר לחברות ממשלתיות שיש לנו בהן בעלות.

יעקב מרגי: אני יכול רק לציין אנקדוטה.

יעקב מרגי: כשהתפטר המנכ"ל הקודם ונבחר מנכ"ל חדש רשות החברות ביקשה מהחברה ליישם את הנוהל המוקפד שלנו בדבר בחירת מנכ"ל.

יעקב מרגי: עמד היועץ המשפטי של החברה בדירקטוריון ואמר לדירקטורים: רבותי, זו המלצת רשות החברות, אתם רשאים לקבל אותה, אתם רשאים לא לקבל אותה.

יעקב מרגי: כך הם פני הדברים, וצריך לשים את הדברים על השולחן.

יעקב מרגי: החברה היא חברה מעורבת, יש לה דירקטוריון, יש לה הנהלה, והיכולות שלנו להתערב ולכוון את מהלכי החברה הם מוגבלים, אם בכלל.

יעקב מרגי: כמו שציין מנכ"ל משרד החקלאות, בשנת 2008 התקבלה החלטת ממשלה להפריט את החברה.

יעקב מרגי: החלטת ההפרטה באה מתוך הבנה שלנו, יחד עם גורמי הממשלה האחרים, שהחברה פועלת בשוק תחרותי, ואין סיבה שנמשיך להחזיק בה.

יעקב מרגי: אני רוצה לציין עוד דבר אחד שצריך לשים אליו לב.

יעקב מרגי: תקנון החברה – תקנון די ישן – מדבר על כך שלחברה אסור לחלק רווחים, ואסור לה גם לצבור רווחים.

יעקב מרגי: ראיתי שהיה איזה דוח בו נכתב שסבסדו את החקלאים, אז בואו נדייק.

יעקב מרגי: החברה הזאת לא היתה אמורה להרוויח.

יעקב מרגי: זה גם מה שגרם לכך שבמרוצת השנים, לא רק בשנת 2010, מפעם לפעם כשהיתה שנה לא טובה, החברה נקלעה להפסדים, ובעלי המניות הזרימו הון.

יעקב מרגי: בעקבות החלטת ההפרטה ביקשנו לתקן את תקנון החברה, ולהפוך אותה לחברה עסקית נורמאלית שיכולה לצבור רווחים, שיכולה לחלק דיבידנדים, שבעלי המניות יוכלו למכור את מניותיהם – מה שלא התאפשר קודם לכן.

יעקב מרגי: ומשנת 2010-2008 ניסינו לקדם מול בעלי המניות האחרים, "תנובה" והמגדלים, את העניין הזה.

יעקב מרגי: לצערי, לא זכינו לשיתוף פעולה עד שלהי שנת 2010, כשפנתה החברה לשר החקלאות בבקשה שיפנה לאוצר ויסייע לחברה במצב אליו היא נקלעה.

יעקב מרגי: בעקבות פגישה שנערכה בין שר החקלאות, ראש אגף תקציבים, רשות החברות וגורמים אחרים נאותנו להזרים כסף על-מנת לסייע בהפרטת החברה בתנאי שבעלי המניות האחרים, שלא הסכימו להזרים כסף, וצריך להגיד את זה פה: בעלי המניות היחידים שהזרימו 55 מיליון היתה מדינת ישראל.

יעקב מרגי: בעלי המניות האחרים - -

שי חרמש: מאיפה הם יכולים להזרים את זה?

יעקב מרגי: - - התאחדויות מועצות הצמחים, "תנובה", אחרים, לא רצו להזרים כסף.

יעקב מרגי: התנאי שלנו היה: אחד, שנלך לשינוי תקנון ונהפוך את החברה לחברה עסקית.

יעקב מרגי: שניים, שיתגבש הסכם מכירה שיאפשר לנו להוציא את החלטת ההפרטה לפועל יחד עם השותפים.

יעקב מרגי: once הגענו להסכמים כאלה – ויש לנו הסכמים חתומים עם כל בעלי המניות שאפשרו לנו לצאת בהליך הפרטה – הסכמנו אחרי דיונים ארוכים אצל מנכ"ל משרד החקלאות ואצלנו, בכפוף לתוכנית הבראה שהוצגה לנו, שאם אני זוכר נכון דיברה על משהו כמו 70 מיליון שקל שנדרשים לחברה לשנים הבאות, להזרים סכום של 55 מיליון שקל.

יעקב מרגי: זאת מתוך הנחה שהסכום הזה יחד עם תוכנית הבראה יאפשרו לחברה לצאת לדרך, ליישם תוכנית התייעלות, ולאפשר לנו למכור את החברה במצבה.

יעקב מרגי: אני רוצה רק לתקן את אדוני, הערכת השווי לא בוצעה בשנת 2010.

יעקב מרגי: היא בוצעה אם אני לא טועה בשנת 2008.

אברהם וול: אתה טועה.

אברהם וול: ינואר 2010.

יעקב מרגי: בסדר, סליחה.

רוני בר-און: בסדר, תיקנת.

רוני בר-און: כי אני חשבתי שזה סוף 2010, וזה תחילת 2010.

יעקב מרגי: היא בוצעה, דרך אגב, בהזמנת החברה על-מנת לתת אינדיקציה בהשוואת הזכויות שהיה צריך לערוך בין בעלי המניות – היו בחברה כל מיני סוגי מניות, לא ניכנס לזה, והיה צריך לערוך השוואה.

רוני בר-און: מר גזית, אני מבקש ממך.

רוני בר-און: אני מבין שיש לך עוד הרבה דברים לומר, תאמר אותם בצורה טלגרפית.

רוני בר-און: כל נושא אתה פותח תתי-סעיפים.

רוני בר-און: תתקדם.

יעקב מרגי: אני אשתדל.

יעקב מרגי: לכן, הטענה שנשמעת, לפיה משרד האוצר היה צריך איזושהי קונספירציה עם החברה על-מנת להכניס את החברה לאיזשהו תהליך של הקפאת הליכים בשביל לצאת ולמכור היא טענה שלא עומדת בבסיס ההיגיון, משום שהיה לנו הסכמים - - -

רוני בר-און: אני, דרך אגב, לא שמעתי אותה פה.

יעקב מרגי: זו טענה שתעלה.

יעקב מרגי: יש לנו הסכמי מכירה חתומים.

יעקב מרגי: פנינו לעמיתינו במועצת הצמחים על-מנת שיפעלו למנות נציג לוועדה משותפת כדי להתחיל ולממש את החלטת ההפרטה.

יעקב מרגי: לצערנו, התברר בשנת 2011 שמצבה של החברה רע יותר מאשר המצב אותו הכרנו בסוף שנת 2010, ומכאן ואילך פעלה החברה – בהתאם לייעוץ ולחוות הדעת שהיא קיבלה – ופנתה לבית-המשפט בתהליכים של הקפאת הליכים, ומכאן הסיפור כבר ידוע.

יעקב מרגי: עד כאן.

רוני בר-און: אתם הייתם שותפים לעמדת משרד החקלאות ש"אגרקסקו", עוד לפני תחילת המשבר, כבר לא רלוונטית לשוק ולקדמה ולהתפתחות של התקשורת ושל שיטות העבודה של המאה ה-21?

יעקב מרגי: היו לנו השגות על דברים שקרו ב"אגרקסקו".

יעקב מרגי: חשבנו שהדרך לתקן ולשנות היא להפריט את החברה.

רוני בר-און: האם ההחלטות של הממשלה להפריט את החברה קיבלו את אישור ועדת הכספים?

יעקב מרגי: לא.

שי חרמש: לא.

רוני בר-און: הוא אמר לא.

רוני בר-און: יכול להיות שאתה אומר שמה שהוא אומר זה לא נכון?

שי חרמש: לא, אני עושה בקרה עליו.

שי חרמש: זה בסדר.

רוני בר-און: אתה מבלבל אותי.

רוני בר-און: אתה יודע שאני איש שמתבלבל מהר.

שי חרמש: רוני, אני לא אעשה את זה יותר.

רוני בר-און: למה היא לא קיבלה את האישור של ועדת הכספים?

יעקב מרגי: החלטת הממשלה הייתה סטרטר עוד כשלא היו לנו הסכמים עם בעלי המניות האחרים.

יעקב מרגי: אנחנו בדרך כלל באים לוועדת הכספים לאשר את דרך ההפרטה, כשיש לנו דרך הפרטה ואנחנו יודעים שאנחנו יוצאים לדרך.

רוני בר-און: מכל מקום, מהעובדה שלא באתם לוועדת הכספים – אני יכול לגזור שאין לכם דרך הפרטה מוצעת עד לעצם רגע זה?

יעקב מרגי: לצערי, מכיוון שהחברה התגלגלה לאיפה שהיא התגלגלה, היום אין ביכולתנו להפריט אותה.

רוני בר-און: תודה רבה.

רוני בר-און: משרד האוצר, יש עוד מישהו שרוצה לייצג את עמדת האגף שלו – תקציבים, חשכ"ל?

רוני בר-און: רק אם אתם מוכרחים, כי סדר העולם הוא תמיד שהאגפים באוצר באים רק מאותו משלם משכורת, אבל הם לא בהכרח חצובים מאותו סלע.

שירה גרינברג: נראה לנו שעמדת המשרד יוצגה.

שי חרמש: הן שומרות על זכות השתיקה.

רוני בר-און: משרד המשפטים, בבקשה.

רוני טלמור: בשלב הזה אין לי מה להוסיף.

רוני טלמור: אם יהיה בהמשך דברים קונקרטיים להתייחס אליהם - - -

רוני בר-און: בסדר.

רוני בר-און: זה רק בתנאי שאני ארצה שתוסיפי בהמשך.

רוני בר-און: יש לך מה להגיד עכשיו?

רוני טלמור: לא.

רוני בר-און: אוקיי, סיימנו את הממשלה.

רוני בר-און: אשאיר את "אגרקסקו" על מרכיביה לסוף.

רוני בר-און: אני רוצה לשמוע בבקשה את התאחדות חקלאי ישראל.

רוני בר-און: מזכ"ל התאחדות חקלאי ישראל, חבר הכנסת בדימוס אבשלום-אבו וילן, בבקשה.

אבשלום וילן: מה היתה השאלה?

רוני בר-און: אין שאלה.

רוני בר-און: יש לך מה להגיד?

רוני בר-און: אם לא, עוברים לנשאל הבא.

אבשלום וילן: אני חושב שמה שאמר המנכ"ל - - -

רוני בר-און: אני לא אתן פה לאנשים לדבר רק אחרי שהם ישמעו אחרים.

רוני בר-און: אני עובד לפי הסדר שלי.

רוני בר-און: עכשיו גמרנו את עמדת הממשלה, אנחנו באים אל מה שנקרא עמדת החקלאים על כל ארגוניהם, "אגרקסקו" יהיה בסוף.

רוני בר-און: אם מישהו יישאר בסוף במצב שאין לו ברירה, הוא מוכרח להגיד משהו, אני אתן לו.

רוני בר-און: אני מבקש לשמוע אותך.

אבשלום וילן: תודה, אדוני היושב-ראש.

אבשלום וילן: אני חושב, בהמשך למה שאמר מנכ"ל משרד החקלאות, שלקריסתה של "אגרקסקו" יש מחירים ברורים.

אבשלום וילן: קודם כל, המדינה השקיעה 55 מיליון שקל, והחברה לא הצליחה לצאת לדרך המלך.

אבשלום וילן: אני גם לא בטוח – למרות התיאור שיש הרבה מאוד חברות היום – שקיים מצב שבו אוניית דגל טובעת ואין גלים.

אבשלום וילן: יש גלים.

אבשלום וילן: השאלה היא בסופו של דבר גם ההתאמות שיצטרכו לעשות כל מיני ענפים קטנים ש"אגרקסקו" בדרך כלל שיווקה אותם.

אבשלום וילן: יהיו לזה מחירים וזה ייקח זמן.

אבשלום וילן: הנקודה השלישית, שהמנכ"ל אמר עליה שגם ה-40 מיליון שקלים שחקלאים שיווקו אותם, הכסף נכנס לחברה וכרגע הוקפא בפירוק הליכים.

אבשלום וילן: אני מקווה מאוד שהוא יגיע אליהם, אבל בשלב זה הוא לא מגיע.

רוני בר-און: חד-משמעית אנחנו לא ניגע בזה משום שזה תלוי ועומד בבית-משפט.

אבשלום וילן: אני נותן פה הערכת מצב מבחינתנו.

אבשלום וילן: יש לנו מחויבות של 40 מיליון שקל שחייבים לחקלאים.

אבשלום וילן: אנחנו בתור נציגי החקלאים רואים את עצמנו מחויבים למצוא פתרון לסוגיה.

אבשלום וילן: הנקודה הרביעית היא כל הזכויות של העובדים.

אבשלום וילן: אנחנו בהחלט חושבים שצריך גם את זה לפתור.

אבשלום וילן: ההערכה שלנו היא, בניגוד למה שרמזו פה אנשי האוצר, שיש גבול כמה ניתן לשדוד את החקלאים.

אבשלום וילן: מועצת הצמחים זה מיסים של חקלאים.

אבשלום וילן: אני בא עכשיו ממפגש עם הנשיא שמעון פרס – כל ההתפתחות של החקלאות היא דרך המו"פ, דרך השקעות במחקר.

אבשלום וילן: במקרה דנן הכספים ממועצת הצמחים הם כספי החקלאים שמשמשים למחקר, למו"פ, לדברים כאלה.

אבשלום וילן: ולכן, אני שומע פה בשוליים: למועצת הצמחים יש כסף, למה הם לא שמים לפה ולשם?

אבשלום וילן: זה לא כספם.

אבשלום וילן: זה כספי החקלאים שמיועד לפיתוח זנים חדשים, למחקרים ולהתמודדות על מקומם בשוק.

אבשלום וילן: מעבר לכך, אני אומר משהו כללי.

אבשלום וילן: אני חושב – יותר בתפקידי הקודם ופחות בתפקידי הנוכחי, אולי קומבינציה בין שניהם: מדינת ישראל, לצערי, נתנה ל"אגרקסקו" ליפול.

אבשלום וילן: אני לא בטוח, בראייה לאחור, שאם היה מאמץ משותף של כל הגורמים האחראים להציל את החברה, בתנאים מסוימים, אני לא משתחרר מהתחושה שניתן היה להצליח.

אבשלום וילן: רוני, תראה מה קורה היום בכלכלות העולם, אתה שהיית שר אוצר, אפילו שר אוצר טוב, בעבר.

אבשלום וילן: האם סבירה העובדה שאגרות חוב שמאחוריהן עומדת ממשלת ישראל נשארות ליפול ככה, על המשמעויות האסטרטגיות?

אבשלום וילן: אני לא בטוח, ופה זה כן מתקשר לייצוא החקלאי, עד כמה התחייבויות של מדינת ישראל, ממשלת ישראל, בשוק העתידי, יהיו שוות לאור ההתנהגות הזאת.

אבשלום וילן: ויותר לא אוסיף.

רוני בר-און: אבו, אמרת דבר מאוד כללי שהייתי מבקש, אם תוכל, להציע איזשהו רעיון, לרדת לרמה פרקטית.

רוני בר-און: אמרת שניתן היה למנוע את הנפילה במאמץ.

רוני בר-און: זה יכול להיות רעיון לכיוון בדיקה של מבקר המדינה.

רוני בר-און: לו היה בידך הדבר, לו אתה היית שר החקלאות, לו אתה היית שר האוצר – אם אתה לא יכול, תגיד אני לא יכול –מעבר להצהרה, אם אתה יכול לתת לה קצת עומק, קצת תוכן.

רוני בר-און: מהו זה שניתן היה לעשות, צריך היה לעשות, ולא נעשה?

אבשלום וילן: בגדול הגישה היתה חשבונאית ולא כלכלית.

אבשלום וילן: כלומר, ברגע שגזבר מנהל עסק ולא בעל מפעל, זו בדיוק התוצאה.

רוני בר-און: תודה רבה.

רוני בר-און: ועכשיו אנחנו עוברים לארגונים של המגדלים ושל המפתחים.

רוני בר-און: אני מבקש, ואני יודע שזה לא קל, גם אני חוטא בזה מפעם לפעם שאני חוזר על דברי אחרים – אם יש לכם משהו להגיד שהוא חוזר על דברי חברים, גם אם זה נאמר ממחלקה אחרת או מסקציה אחרת, תמנעו מזה.

רוני בר-און: בבקשה, האיחוד החקלאי, מנהל המחלקה להתיישבות, מר ירון סלומון.

ירון סלומון: אנחנו כאיחוד החקלאי מצטרפים לדברים של מנכ"ל משרד החקלאות ולדבריו של אבו וילן מהתאחדות חקלאי ישראל.

ירון סלומון: נקודות מאוד חשובות, לדעתי, הן נושא כספי החקלאים ונושא זכויות העובדים ב"אגרקסקו".

ירון סלומון: עוד נקודה אחת חשובה, לדעתי, נוגעת לעתיד.

ירון סלומון: "אגרקסקו" היתה ספינת הדגל של מדינת ישראל, של עם ישראל ושל חקלאי ישראל.

ירון סלומון: כשדבר כזה מתמוטט כמובן שיהיו לזה השלכות – לא יותר מידי, אני מקווה – ארוכות טווח בייצוא הישראלי, כיוון ש"אגרקסקו" היוותה ספינת דגל ו-reference לכלל המחירים ולכלל מכירת התוצרת החקלאית הישראלית, כמדומני, ב-88 סניפים במקומות שונים בעולם, והיא הגיעה לזה לא סתם.

ירון סלומון: מבחינת מדינת ישראל והייצוג של החקלאות הישראלית היא היתה השגריר לעולם כולו, ואני מצר, לא ישבתי בדירקטוריון, על העניין הזה של הנפילה.

ירון סלומון: אני מצטרף לדבריו של אבו וילן, שייתכן מאוד, אני לא מצוי בפרטים, שניתן היה בכוחות משותפים, אם מדינת ישראל היתה רואה בזה איזשהו גוף – הרי אנחנו סך-הכול די מבודדים בעולם, אבל החקלאות הישראלית אין לה אח ורע בכל מקום.

רוני בר-און: תודה רבה לך.

רוני בר-און: התאחדות האיכרים, נשיא ההתאחדות, דובי אמיתי, בבקשה.

דובי אמיתי: אדוני היושב-ראש, קודם כל תודה על היוזמה של הדיון במהלך הפגרה.

דובי אמיתי: ואני עוד יותר שמח לראות את מבקר המדינה.

דובי אמיתי: אני לא מצטרף לדעת משרד החקלאות ולעמיתי בחקלאות, כי אני חושב שנפל דבר בחקלאות.

דובי אמיתי: השגריר הטוב ביותר של מדינת ישראל, שגם אתה, אדוני יושב-ראש הוועדה, לא פעם אחת נפגשת ודיברת על החקלאות במדינות מאוד רחוקות, והחקלאות היוותה את הפלטפורמה לדברים אחרים.

דובי אמיתי: אני יודע גם באופן אישי מראשי ממשלה שהחקלאות היתה שגריר, ודרך החקלאות פתחו את מרבית הדלתות.

דובי אמיתי: לא מתחברים לי הדברים.

דובי אמיתי: 2010: מחזור 2.3 מיליארד שקל, שווי חברה של 660 מיליון, וכולנו באים ואומרים: אופס, נפל.

דובי אמיתי: לא יעזור לאף אחד, אי אפשר שייפול סתם.

דובי אמיתי: אני חושב שאין מנוס מלבחון ולבדוק ולבקש ממבקר המדינה שבימים של מחאה ציבורית, שכל המדינה רועשת וגועשת ומחפשים פתרונות, ואנחנו פה לוקחים 660 מיליון ועוברים לסדר היום?

דובי אמיתי: על מחזור 2.3 שהעסיק – לא רק במעגל הראשון של החקלאים.

דובי אמיתי: כבר נאמרו דברים על החוב לחקלאים.

דובי אמיתי: אני לא ארחיב בזה.

דובי אמיתי: זו לא המטרה של הדיון, על אף שהייתי רוצה לראות שהחקלאים יקבלו את התמורה לתוצרת שלהם.

דובי אמיתי: אי אפשר לעבור לסדר היום, כי סביב זה היו מעגל ראשון, שני, שלישי ורביעי של תעסוקה במדינת ישראל.

דובי אמיתי: למען הגילוי הנאות, אני חייב לומר שבחנתי אפשרות, בכובע הנוסף שלי כיושב-ראש חברה ציבורית – חברת "עמיר", שהשווי שלה הוא 130-100 מיליון שקל עם מחזור מאוד גדול בסקטור החקלאי – יחד עם ידידי עורך-דין שלמה נס לנסות להציל את החברה, אבל לצערי כבר לא היה מה להציל.

דובי אמיתי: אדוני היושב-ראש, אתה שואל אותי מה היה.

דובי אמיתי: קחו את תוכנית ההבראה, קחו את מה שנאמר, מה היה צריך לעשות, ותשאלו למה לא נעשה.

דובי אמיתי: ידידי מרשות החברות, נכון, בתקנון באמת מופיע שזאת חברה ללא כוונות רווח, אבל עדיין זה לא אומר שהדברים צריכים להתנהל כמו שהם התנהלו.

דובי אמיתי: ולכן, מחובתך כיושב-ראש הוועדה לבקש ממבקר המדינה לבדוק את הכשלים, וכל מי שאשם יצטרך לשלם את המחיר, בוודאי לא החקלאים.

דובי אמיתי: תודה.

רוני בר-און: תודה רבה לך.

רוני בר-און: איגוד מגדלי הפרחים.

רוני בר-און: אזולאי, כן?

אברהם מיכאלי: אני רוצה להגיד בכמה משפטים.

אברהם מיכאלי: קודם כל, חברת "אגרקסקו" בהחלט היתה הדגל של החקלאות.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהיא שיווקה וייצאה את הפרחים עם אמינות.

אברהם מיכאלי: אין לנו ספק בכך.

אברהם מיכאלי: יחד עם זאת, "אגרקסקו" התנהלה בהפקרות ומופקרות, וזה לא חדש.

אברהם מיכאלי: ומבקר המדינה אכן נגע בשני דוחות, שאנחנו כאיגוד מגדלי הפרחים - - -

רוני בר-און: הוא לא נגע בדוחות, הוא עשה את הדוחות.

אברהם מיכאלי: עשה את הדוחות.

אברהם מיכאלי: הוא נגע בזה שהוא אמר.

רוני בר-און: הוא נגע בתופעות, אבל הוא עשה את הדוחות.

אברהם מיכאלי: - - - בעניין מתן השוחד לגברת רוחמה אברהם.

אברהם מיכאלי: בעניין הזה אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שאני מסתכל על החברה, על הניהול שלה – 50% מהדירקטורים נציגי ממשלה.

אברהם מיכאלי: מונו על-ידי שר החקלאות, נציג החברות הממשלתיות ועוד שר.

אברהם מיכאלי: זה סוד בשבילם ש"אגרקסקו" נפלה?

אברהם מיכאלי: הם לא ידעו על ההפקרות הזאת?

אברהם מיכאלי: הם לא שמעו?

אברהם מיכאלי: הם לא קראו את הדוחות של המבקר?

אברהם מיכאלי: איפה הם היו?

אברהם מיכאלי: זה אחד.

אברהם מיכאלי: שניים, האוצר, שיושב שם כדירקטור, הרי הוא יודע מה קורה.

אברהם מיכאלי: הרי הוא יודע מה טוב לאזרחי מדינת ישראל, בכל דבר.

אברהם מיכאלי: יש להם תיאוריות מרחיקות לכת.

אברהם מיכאלי: הם יודעים מה טוב לרופאים, ומה טוב לחקלאים, ומה טוב לרשויות, הם יודעים הכול.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, איך הם העבירו 55 מיליון ש"ח – שלא נדבר על ה-600 כשהחברה הלכה לאיבוד, שזה גם שווי עצום – זרקו לפח, מבלי לוודא שאכן יהיה ביצוע לתוכנית ההתייעלות?

אברהם מיכאלי: אחת הגרסאות ששמעתי היא שזה סוף שלב.

אברהם מיכאלי: יש שתי מילים מאוד פשוטות: הפקדה בנאמנות.

אברהם מיכאלי: לא יכלו להפקיד בנאמנות?

אברהם מיכאלי: זרקו 55 מיליון ש"ח לפח.

אברהם מיכאלי: ולא רק זה.

אברהם מיכאלי: הם זרקו את הפרנסה של החקלאים.

אברהם מיכאלי: אני לא מסכים עם יוסי ישי שאומר: "אגרקסקו" הלכה, יש פתרונות.

אברהם מיכאלי: זו טעות.

אברהם מיכאלי: אנחנו ניווכח בעוד שנתיים, ואתם תראו שהחקלאים רק יסבלו מזה, ונגיד גם למה.

אברהם מיכאלי: "אגרקסקו" היתה קו-המשווה, שכל היצואנים התמודדו מסביב לקו הזה בכמה אגורות למעלה, בכמה אגורות למטה.

אברהם מיכאלי: קו-המשווה הזה איננו, והחברות הן חברות מסחריות בלבד.

אברהם מיכאלי: המחירים ירקיעו שחקים ויקברו את החקלאות.

אברהם מיכאלי: לזה אני לא מאמין שהאוצר ייתן פתרון.

אברהם מיכאלי: לכן, אין לי ספק שיש למצות את הדין עם הדירקטורים בכל חומרתו.

אברהם מיכאלי: אני זורק את זה לפתחו של האוצר – קודם כל, הוא צריך לתת את הדין.

אברהם מיכאלי: הוא צריך לשמש דוגמה לאזרחי מדינת ישראל ולכולנו.

אברהם מיכאלי: תודה.

רוני בר-און: תודה רבה לך, אדוני המנכ"ל, מר אברהם דניאל.

רוני בר-און: ארגון מגדלי הפירות, אילן אשל, בבקשה.

אילן אשל: אני מתחיל מזה, שהכישלון הוא חמור ביותר, וכרגיל הוא יתום.

אילן אשל: כל אחד אומר על השני: זה הכישלון שלך.

רוני בר-און: אם יהיה דוח ביקורת, יכול להיות שפתאום יצוצו לו הורים.

אילן אשל: לכן אני מצטרף לדרישה לביקורת.

אילן אשל: אני פחות רוצה לדבר על הסיבות, כי אמרו אותן פה בצורה, אני חושב, מספיק טובה.

אילן אשל: הכישלון, לדעתי, התחיל עוד לפני 2007, אבל הוא צבר תאוצה, ואת זה לא אמרו פה, ולכן אני חייב לומר.

אילן אשל: הוא התחיל ב-2008 לקבל תאוצה גדולה מאוד, עקב קרה חמורה שפקדה את מדינת ישראל, והורידה את כמות השיווק של "אגרקסקו" ב-50% במכה.

אילן אשל: זו היתה ההידרדרות שממנה כבר - - -

רוני בר-און: סלח לי, אני באופן אישי יודע מה שילמתי על החברה הזאת.

אילן אשל: אני גם יודע, ואני אחד הגורמים ששילמת לו.

אילן אשל: אני אומר שמשם התחילה הידרדרות חמורה, שכנראה כבר אז צריך היה לתפוס שאין פתרון אחר, אלא התייעלות מיידית, ולא עשו את זה.

אילן אשל: והדרך של המנכ"ל הקודם, ואולי גם של המחליף, להמשיך ולהחזיק את "אגרקסקו" ברמת שיווק שלא יברחו ממנה כולם, היתה לתת מחיר יותר טוב מאחרים, אפילו במחיר של לקיחת הלוואות ודרדור החברה הלאה.

אילן אשל: זה כנראה היה הגורם להידרדרות הסופית, ולצבירת חוב שאי אפשר היה לצאת ממנו.

אילן אשל: כי אם היה צריך להתחרות עם חברות גדולות כמו "מהדרין", ועם חברות יותר קטנות, היו חייבים, למרות שיש לו 550 עובדים, ולהם יש 50, לתת מחיר טוב.

אילן אשל: הכישלון חמור גם מבחינת אובדן יוקרה בין-לאומי לישראל, מפני שהשם Carmel היה שם חשוב מאוד, ואני לא ארחיב.

אילן אשל: הוא פתח דלתות וכולי.

אילן אשל: כל זה גרם להפסדים בייצוא, כמובן, למגדלים ולעובדים.

אילן אשל: אני רוצה מילה בכל זאת, למרות שזה נאמר, על החוב למגדלים.

אילן אשל: למגדלי הפירות חייבים בסך הכול בין 8 ל-10 מיליון שקל.

קריאה: יורו.

אילן אשל: לא יורו, שקל.

אילן אשל: אני יודע את הנתונים.

אילן אשל: אבל יש חקלאים בודדים שהחוב אליהם מגיע ל-500 אלף שקל, והם יתמוטטו על המקום אם לא יוחזר להם החוב, לפחות בשלבים, או לפחות חלקו.

אילן אשל: נוסף לזה, נכון שפיזית החקלאים מצאו פתרון בחברות אחרות.

אילן אשל: לכל אחד, כמעט עד הסוף, יש פתרון.

אילן אשל: אבל התוצאה היא בכל זאת לא טובה.

אילן אשל: כי כבר רואים בייצוא מחירים יותר נמוכים משנה קודמת.

אילן אשל: החברות לא מסוגלות כנראה להבטיח את המחיר.

אילן אשל: זה מתבטא באבוקדו כרגע, מבחינת הפירות, ואין בטחונות.

אילן אשל: אנחנו, יחד עם משרד החקלאות, צריכים לגבש מודל, שבו חברות חדשות שלקחו חקלאים – לא אומר "חטפו", כי זה נפל להם כפרי בשל – יהיה להם איזשהו מנגנון לביטחון, לביטוח, שהם לא ייפלו כמו "אגרקסקו".

אילן אשל: המצב הוא חמור.

אילן אשל: אנחנו צריכים למצוא פתרון לחקלאים הקטנים בעיקר שהתמוטטו, כי החקלאים הגדולים מצאו את פתרונם בצורה יותר טובה, ולדאוג שזה יתקיים.

רוני בר-און: תודה רבה לך, מר אשל.

רוני בר-און: האם יש פה מישהו מהמועצה לייצוא צמחים ולשיווקם?

רוני בר-און: בבקשה, מר עזרא בכר, מנהל אגף המנהל.

עזרא בכר: קודם כל, אני רוצה להתנצל.

עזרא בכר: קיבלנו את ההזמנה רק אתמול - -

רוני בר-און: אז אנחנו צריכים להתנצל.

רוני בר-און: אז אני מתנצל.

עזרא בכר: - - ולכן, לצערי, המנכ"ל שלנו והיושב-ראש והדירקטור השני ב"אגרקסקו" נמצאים בסיור במגזר המיעוטים, ולא יכלו לבטל את זה בדקה האחרונה.

רוני בר-און: בוא תעשה אתה טוב מהם.

עזרא בכר: דבר אחד אני רוצה להגיד.

עזרא בכר: הוא ביקש ממני למסור, שאם יש איזושהי פנייה שמעוניינים, הוא יענה עליה בכתב.

עזרא בכר: נקודה חשובה, שאמרו אותה כבר.

עזרא בכר: המדינה היתה 50% מהדירקטוריון.

עזרא בכר: להסתתר מאחורי הטענה ש-60% מהמניות נמצאים בידי מועצת הצמחים – זאת לא טענה אמיתית.

עזרא בכר: כי בסופו של דבר, כמו שאמר פה האדון מרשות החברות, השליטה עדיין על-ידי כמות הדירקטורים, למרות שנחתם ההסכם, נשארה בידי המדינה.

רוני בר-און: תודה רבה.

רוני בר-און: יש פה עוד פורום שקשור לייצוא החקלאי שלא דיבר?

רוני בר-און: לא.

רוני בר-און: עכשיו אראה אם יש פה גופים נוספים שהוזמנו.

רוני בר-און: איגוד לשכות המסחר?

רוני בר-און: לא נוכח.

רוני בר-און: פורום החוסכים לפנסיה?

רוני בר-און: ראיתי את אברימי.

רוני בר-און: נשמע את אברימי בתור נציג מחזיקי האג"ח אחר כך.

רוני בר-און: איגוד חברות הביטוח?

רוני בר-און: אין.

רוני בר-און: לשכת המבקרים הפנימיים?

רוני בר-און: אין.

רוני בר-און: טוב, אנחנו מגיעים ל"אגרקסקו", ואני מציע שאולי אתה תתכלל לנו בסוף את כל התמונה השלמה.

רוני בר-און: אולי נתחיל איתך באמת, אברימי, עורך-דין אברהם וול, נציג מחזיקי אגרות החוב של "אגרקסקו".

רוני בר-און: אמרתי נכון?

רוני בר-און: בבקשה, אברימי.

אברהם וול: כן.

אברהם וול: תודה לאדוני היושב-ראש.

אברהם וול: נכון להיום כבר ברור שכ-140 מיליון שקל, החוב למחזיקי האג"ח של "אגרקסקו", ירד לטמיון.

אברהם וול: ואם בכלל, נקבל אחוזים ספורים חזרה.

אברהם וול: יחד עם זאת, לפני שאתייחס אולי למקצת הבעיות שאדוני הציג, חשוב לי להדגיש, שאומנם מחזיקי האג"ח עומדים בחזית, אבל הם רק קצה הקרחון.

אברהם וול: לפי הנתונים של המפרק, אני מבין שאנחנו מהווים בין רבע לחמישית מהנושים הבלתי מאובטחים, שחלקם אין להם פה כאן.

אברהם וול: מאות, אולי אלפי חקלאים, ספקים, לקוחות, עובדים ונפגעים אחרים מהמעגל השני.

אברהם וול: אני לא אתייחס לכשלים הניהוליים שהביאו למשבר שאותו אני מכיר פחות, אבל אני רוצה לדבר על שלושה כשלים חמורים ביותר, אולי חסרי תקדים, שחזינו בהם מהיום שהתחיל המשבר ועד לרגע זה.

אברהם וול: אני אמנה אותם, ברשותכם, מהקל אל הכבד.

אברהם וול: הכשל הראשון הוא שבניגוד לנורמות היסוד המקובלות בשוק ההון בישראל, המדינה כבעלים התנערה לחלוטין מכל מחויבות לנושי החברה.

אברהם וול: במקום לנצל את ההזדמנות בתקופה הזו, שמדברים על מחויבות של טייקונים, במירכאות, ובעלי שליטה על החובות שלהם, ולשדר איזשהו מסר של דוגמה אישית, המדינה נקטה בדיוק ההיפך.

אברהם וול: ואם בארזים נפלה שלהבת מה יגידו אזובי הקיר.

אברהם וול: וזאת, למרבה הצער, למרות שלא פחות משלוש ועדות, אולי אפילו יותר, אבל אני זוכר את ועדת הכספים, ועדת הכלכלה וועדת העבודה והרווחה של הבית הזה קראו שוב ושוב למדינה לגלות אחריות ולתת איזושהי דוגמה.

אברהם וול: נאמר על כך רבות, ואני לא אחזור.

אברהם וול: הכשל השני, והוא חמור יותר, נוגע לדרך שבה הבעלים ניהלו את המשבר הזה.

אברהם וול: חשוב להבין – חברות נכנסות לחדלות פירעון, זה קורה מפעם לפעם.

אברהם וול: לפעמים אלו אירועים האקסוגניים, אירועים שלא בשליטה.

אברהם וול: השאלה הקשה היא אם בחדלות פירעון הנושים מאבדים 5% מהחוב שלהם, או שהם מאבדים 50% או 95% אחוז מהחוב שלהם, כמו במקרה הזה.

אברהם וול: במרבית המקרים זה נשלט לחלוטין על ידי הדרך שהמנהלים והבעלים מובילים את המשבר הזה.

אברהם וול: אם אקח אנלוגיה ממה שרואים בטלוויזיה, חברה שנכנסת לקשיים היא כמו אותו חולה שמובילים אותו לחדר המיון וכל המוניטורים מצפצפים, וכולם עושים אשר לאל ידם כדי להציל אותו.

אברהם וול: אם זה ניתוח, אם זה תרופה, אם זה כל דבר כדי שהוא אולי לא יצא רץ מרתון, אבל לפחות יצא בחיים.

אברהם וול: ופה, לצערי, התחושה שהמדינה שידרה לכל האורך היתה, שהדרך הקלה היא פשוט למשוך את חוטי החשמל שמחברים את מכשירי ההחייאה, בלי להתמודד עם הבעיה.

אברהם וול: וכבר נאמרו כאן מספר פעמים המספרים.

אברהם וול: משווי של פלוס 110 מיליון יורו לפני שנה, לבור של מינוס 140 מיליון יורו היום.

אברהם וול: בור שלא יכוסה – אני מדבר על הנושים הבלתי מאובטחים.

אברהם וול: קשה להאמין, אבל כמיליארד ורבע שקל תוך שנה וחצי של השמדת ערך.

אברהם וול: אני מבין שהחברה היתה נכנסת לקשיים, אני מבין שבעלי המניות אולי היו מאבדים את המניות שלהם, אבל המספרים כאן הם דמיוניים, וכל כולם נובעים מהאופן שהמשבר הזה נוהל, או ליתר דיוק לא נוהל.

אברהם וול: אני מניח ששלמה נס ידידי יוכל להרחיב אחר כך, החברה ביקשה בתחילת הקפאת ההליכים חמש מיליון יורו.

אברהם וול: צריך להבין, זו חברה שכל מה שהיה לה זה מוניטין – קשרים, שם טוב, מערכת יחסים שנבנתה בעשרות שנים.

אברהם וול: בפרוק הנכסים הפיזיים, הברזלים שלה שווים סכומים מזעריים.

אברהם וול: מה שקרה כאן, זה שאת כל אותו מוניטין וקשרים ששווים עשרות מיליוני דולרים, אם לא יותר, ונבנו בעשרות שנים, פשוט זרקו לפח בהתנהלות האדישה הזאת שאומרת לא מעניין אותנו מה יקרה לחברה הזאת, ולכן הגענו לאן שהגענו.

אברהם וול: אמרו כאן כבר אנשים שהיה אפשר להציל, היה אפשר למנוע.

אברהם וול: חד-משמעית, אם היו מטפלים במשבר הזה כפי שהיה צריך, הנזק אולי היה נגרם, אבל הוא היה קטן בסדרי גודל, במספרים שונים לחלוטין.

אברהם וול: והתופעה השלישית, אני אקצר, שהיא אולי החמורה ביותר, היא מי קיבל את ההחלטות, או אולי מי לא קיבל את ההחלטות.

אברהם וול: כפי שנאמר כאן קודם, "אגרקסקו" היא חברה מעורבת.

אברהם וול: המדינה היתה כפסע מלהיות בעלים של חמישים פלוס אחוזים ואז היא היתה חברה ממשלתית מלאה.

אברהם וול: כחברה מעורבת חל עליה חוק החברות הממשלתיות.

אברהם וול: החוק קובע שגם בחברה מעורבת, כשרוצים למכור את אחזקות המדינה – ואני מזכיר מה שלא נאמר כאן, ששאר האחזקות הן של תאגידים סטטוטוריים, אלה לא סתם בעלי מניות – צריך לנקוט בהליכי הפרטה.

אברהם וול: יש דרך שבה המדינה מוכרת את האחזקות שלה.

אברהם וול: זה ועדת שרים לענייני הפרטה, זה החלטת ממשלה, וזה ועדת כספים של הכנסת.

אברהם וול: אי אפשר להחליט שמפריטים את החברה הזאת דרך בית-המשפט, וכשאנחנו מסתכלים בדיעבד מה קרה, הגורמים המוסמכים בכלל לא דנו בנושא.

אברהם וול: נכון שהממשלה דנה בנושא ב-2008, אבל להגיד שמה שקרה עכשיו זה איזשהו יישום של החלטת ממשלה עקרונית, אני לא חושב שמישהו טוען את הדברים האלה.

אברהם וול: והעובדה שהגורמים המוסמכים לא דנו בדברים כנראה הביאה לאן שהביאה.

אברהם וול: מי שעוקב אחרי ניהול התיק בבית-המשפט רואה את סגנית הנשיאה, כבוד השופטת אלשיך, עוד פעם ועוד פעם אומרת: אולי המדינה תעשה משהו.

אברהם וול: אני אצטט: "שמא לא מאוחר מידי לחשוב מחדש".

אברהם וול: החברה הזאת, אגב, היא עדיין לא בפירוק סופי, היא בפירוק זמני.

אברהם וול: חברת "אל-על", תקנו אותי אם אני טועה, היתה שנים בפירוק זמני, ואחר כך יצאה לתהליכי הפרטה.

אברהם וול: ושוב ושוב בית-המשפט קורא ואין עונה.

אברהם וול: אף אחד לא מתייצב, אף אחד לא מביא את זה לדיון בפני הממשלה, בפני ועדת שרים להפרטה.

אברהם וול: ההחלטות מתקבלות באופן אנונימי.

אברהם וול: מגיעה באת כוח המדינה, ברוב המקרים היא שותקת, ואחרי שלוחצים אותה לפינה, היא אומרת שלמדינה אין עניין בחברה.

אברהם וול: מי זו המדינה, אנחנו לא יודעים.

אברהם וול: פנינו בעניין הזה – יושבת כאן הגברת טלמור שלא רצתה לדבר בתורה, ובצדק – ליועץ המשפטי לממשלה ושאלנו: מה התשובה?

אברהם וול: היכן נתקבלו ההחלטות האלה?

אברהם וול: אחרי חודש פחות או יותר, ואנחנו חיים כאן במקרים שצריך לקבל החלטות בפרקי זמן של ימים, קיבלנו מכתב שלא מכחיש את טענותינו, אבל אומר: רבותי, הסוסים יצאו מהאורווה, זה חלב שנשפך, כבר הוגש צו פירוק, אין מה לדון בדברים האלה.

אברהם וול: ואני אומר שלא כך הדבר.

אברהם וול: היו אין-סוף הזדמנויות, שאם הגורמים המתאימים היו דנים בנושא, לא עולה על דעתי שהם היו נשארים באוזן ערלה לדברים של בית-המשפט המחוזי.

אברהם וול: והדבר הכי חמור: בדיעבד מתברר לנו – כתבנו את המכתב הראשון ליועץ המשפטי לממשלה תחת הכותרת "הפרטה במחדל": אף אחד לא עשה כלום, ומפריטים את החברה.

אברהם וול: מתברר שטעינו, נתנו יותר מידי קרדיט.

אברהם וול: זו היתה הפרטה במעשה.

אברהם וול: הגיע לידינו פרוטוקול של דיון שהתקיים בסוף חודש אפריל על נייר של רשות החברות הממשלתיות.

אברהם וול: נכחו בו - - -

רוני בר-און: 2011?

אברהם וול: 28 לאפריל, 2011.

אברהם וול: נכחו בו מנכ"ל משרד החקלאות, מנהל רשות החברות הממשלתיות, החברה ועוד אנשים.

אברהם וול: רק בשביל שנראה על ציר הזמן: סוף אפריל זה שלושה שבועות אחרי שהחברה אמרה לחברת הדירוג "מדרוג" שאומנם יש בעיה בדוחות הכספיים, אבל הכול בסדר.

אברהם וול: חברת הדירוג לא הפכה אותה לחברה חדלת פירעון.

אברהם וול: היא אמרה: תהיה איזושהי הרעה אבל המדינה עומדת מאחוריה.

אברהם וול: באותו זמן כבר כנראה היו דיונים מאחורי הקלעים.

אברהם וול: זה פחות מחודשיים לפני בקשה להקפאת הליכים.

אברהם וול: ואז מתברר שבאותו הפורום התקבלה ההחלטה הבאה, לא חלילה בידי הממשלה: "לבחון לעומק את חלופת הקפאת ההליכים", אני קצת מקצר, כולל תוכנית הבראה, "כאשר תוכנית ההבראה אשר תוגש לבית-המשפט במסגרת הצו" – קריסה והקפאת הליכים – "תתכנס בסופו של דבר להליך מכירת החברה".

אברהם וול: זאת אומרת, מישהו, שלא היתה לא הסמכות לקבל את ההחלטה הזו, ושלא הביא את זה לדיון בפני מי שהיתה לו את הסמכות לדון בדברים האלה - - -

רוני בר-און: זה דיון ברשות החברות?

אברהם וול: זה דיון על נייר הפירמה של רשות החברות הממשלתיות.

אברהם וול: יצא סיכום הדיון.

רוני בר-און: מי מנהל את הדיון?

אברהם וול: יש לי סיכום דיון, אבל נכחו: מנהל רשות החברות הממשלתיות, משנה למנהל רשות החברות ומנהל יחידת - - -

רוני בר-און: אוקיי, זה רשות החברות.

רוני בר-און: בסדר.

אברהם וול: רשות החברות, וגם נציגי משרד החקלאות, ומועצת הצמחים.

אברהם וול: זאת אומרת, מישהו חשב שלעשות תוכנית הבראה זה קשה, ולנהל תוכנית הפרטה כמו שצריך זה קשה – כולנו יודעים שזו משימה לא קלה.

אברהם וול: יש דרך פשוטה: נשלח את החברה לפתחה של כבוד השופטת אלשיך, והיא כבר תפריט לנו אותה דרך בית-המשפט.

אברהם וול: וכך הגענו לאן שהגענו, מכיוון שמי שלו הסמכות והאחריות לא דן, ומי שדן, אין לו לא סמכות, ומסתבר שלא אחריות.

אברהם וול: ולכן, אין לי אלא להצטרף לקריאות שנשמעו כאן:

אברהם וול: שכבוד מבקר המדינה יחקור ויבדוק לא רק את התהליכים שהביאו את הכשל, אלא כיצד ניהלו מי שהגיעו לאן שהגיעו, וגם לקוות שאולי בעקבות התהליכים האלה מישהו ייקח אחריות, וחלק מהנפגעים בפרשה ייראו פיצוי ולו חלקי על הנזק שנגרם להם.

אברהם וול: תודה רבה, אדוני.

רוני בר-און: טוב, תודה רבה.

רוני בר-און: תחת מוזמני "אגרקסקו" יש עוד כמה שמות לפני שאנחנו מגיעים לד"ר נס.

רוני בר-און: גלילה הורנשטיין, באת כוח העובדים, בבקשה.

גלילה הורנשטיין: אנחנו מייצגים 332 עובדים מתוך ה-500.

גלילה הורנשטיין: ה-332 הם ישראלים, השאר הם עובדי חוץ, וקרוב לוודאי שגם אותם נייצג בעתיד.

גלילה הורנשטיין: אני לא אחזור על מה שאמרו, ודאי לא על מה שאמר חברי.

גלילה הורנשטיין: אם כבודו רוצה, גם אנחנו נגיש לו את המסמך הזה, שהזדעז

גלילה הורנשטיין: ענו לקרוא אותו אחרי כמה דיונים בבית-משפט, כשהסתבר שכל נושא סיפור ההפרטה שלכאורה אמור היה להיות מיושם, בעצם החליטו ליישם אותו ולבצע אותו במסגרת הליך של הקפאת הליכים – חודל פרעון.

גלילה הורנשטיין: מי שמתמצא ומבין בהליך של חודל פרעון יודע שאי אפשר סתם להכריז: הולכים עכשיו להליך של הקפאה.

גלילה הורנשטיין: הרי אי אפשר לדעת איך דברים יתגלגלו בבית-משפט, ואנחנו יודעים once נכנסנו לכותלי בית-המשפט בהליך של חודל פרעון – על פי רוב אנחנו יודעים גם מה הסוף.

גלילה הורנשטיין: ידענו, מהניסיון שלנו, שהליך של הקפאת הליכים לא יצלח, כי כדי להגיע להסדר נושים בהליך כזה, כשהחברה חייבת חצי מיליארד שקל, מישהו צריך לבוא בהצעה לרכוש את הפעילות או את החברה בסדר גודל כזה, שאפשר לבצע הסדר נושים.

גלילה הורנשטיין: כדי שיקבלו רק 20% מהנשייה, ושבית-משפט יאשר את ההסדר – סדר גודל של 200 מיליון שקל – צריך מישהו לבוא ולהגיד אני מוכן לקנות, אני מוכן לתת את הכסף, וזה נראה חלום באספמיה.

גלילה הורנשטיין: לדעתנו, לא היתה הצדקה להגיש את ההליך הזה.

גלילה הורנשטיין: בתחילת השנה שכרו את שירותיה של חברת ייעוץ "טריגר-פורסיית בע"מ", שאמורה היתה לבדוק – אין לנו מושג מה, אין לנו שום מסמך של תוצאות הבדיקה, אבל דבר אחד אנחנו יודעים: שהיא המליצה לעשות תוכנית הבראה.

גלילה הורנשטיין: כתוצאה מההליך הזה ועד העובדים וההסתדרות נכנסו למשא-ומתן, והיו מוכנים להגיע לפיטורים של כמעט כ-200 עובדים, אם לא יותר, בשני סבבים.

גלילה הורנשטיין: אני, דרך אגב, שאלתי את עורך הדין של החברה בבית-המשפט: האם המלצתם להגיש בקשה של הקפאת הליכים?

גלילה הורנשטיין: אמרו: בפירוש לא.

גלילה הורנשטיין: כתוצאה מההליך הזה של תוכנית ההבראה, ואין לנו מושג מה המליצו, הגיעו ה-50 מיליון, ותיכף נדבר על ה-50 מיליון.

גלילה הורנשטיין: לא עברו כנראה כמה ימים, והיות ואין לנו את הנתונים, אז בערך באותה תקופה, החליטה החברה שהיא הולכת להקפאת הליכים.

גלילה הורנשטיין: למעט המסמך הזה שיש לכם אותו עכשיו, שזה בתחילת חודש מאי, כנראה מישהו יעץ לחברה, ובא לא רק עם היצע אלא גם עם הצעה מה לעשות – ודרך אגב, הבקשה עצמה היא לא מהמפוארות ביותר, כפי שאנחנו מכירים בקשות להקפאות הליכים שמגישים לבית-המשפט – וכתוצאה מכך נכנסה החברה לסחרור.

גלילה הורנשטיין: מישהו הרס אותה עד עפר.

גלילה הורנשטיין: חברי חושב שעוד אפשר לתקן אותה, לתקן את ההליך.

גלילה הורנשטיין: לדעתנו, אין שום סיכוי.

גלילה הורנשטיין: גם אם המדינה תיתן היום כסף – כמו שהבנו, כל המגדלים מצאו את מקומם.

גלילה הורנשטיין: מי שנזרק החוצה בבושת פנים ובהשפלה נוראה אלו ה-500 עובדים.

גלילה הורנשטיין: תיכף ניגע גם בהם.

גלילה הורנשטיין: לא היתה כל הצדקה להגיש את הבקשה, כי בדיעבד מסתבר, שהצליחו לגבות חובות בסדר גודל של 50-45 – אני לא יודעת בדיוק כמה – מיליון שקל.

לאה נס: יורו.

גלילה הורנשטיין: יורו, סליחה, שזה מגיע ל-250 מיליון שקל.

גלילה הורנשטיין: עם תוכנית ההבראה של הפיטורים אפשר היה להמשיך להפעיל את החברה הזאת, אולי במתכונת אחרת, אבל לא היתה שום הצדקה להליך הזה.

גלילה הורנשטיין: ואנחנו מבקשים, ואולי נשקול לעשות בעצמינו הליך בעניין הזה, שכבודו יחקור, ושמי שצריך לבוא על עונשו יקבל עונש.

גלילה הורנשטיין: לא רק נזיפה, אלא עונש.

גלילה הורנשטיין: אם לא נקבל את מה שמגיע לנו, ותיכף אני אגע בזה, אנחנו שוקלים להגיש תביעות של הרמת מסך נגד הדירקטורים, נגד כל מי שצריך להגיש, כי המעסיק שלנו היום, של העובדים, זאת המדינה על חלקיה, למעט "תנובה" ומועצת הייצור, שבכלל מתעלמת מהעובדים ולא מוכנה לדבר.

גלילה הורנשטיין: שרת החקלאות לא היתה מוכנה לדבר מילה אחת עם העובדים.

גלילה הורנשטיין: לעובדים חייבים 90 מיליון שקל פיצויים, והם לא מקבלים כרגע – לא שקל פיצויים, לא מקום עבודה ולא עתיד.

גלילה הורנשטיין: הם לא מתכוונים לוותר על שקל אחד מהפיצויים שלהם, וגרמו להם נזק בלתי הפיך.

שי חרמש: ה-90 מיליון כולל את ה-148%?

גלילה הורנשטיין: כן.

רוני בר-און: תודה רבה, עורכת-דין הורנשטיין.

רוני בר-און: ועד העובדים, שאול צבעוני, גם רוצה לדבר?

רוני בר-און: בבקשה.

שאול צבעוני: אגיד רק משפט אחד – גלילה פחות או יותר הקיפה את הכול.

שאול צבעוני: רק אחזור ואדגיש: לאורך כל הדרך, לאורך 57 שנות קיום החברה, עובדי החברה תרמו בכל משבר שהיה, והיו כמה כאלה בעבר – תרמו משכרם, תרמו בצמצום בכוח-אדם, מעולם לא אמרנו לא לכלום.

שאול צבעוני: היא כבר אמרה את הדברים, שצריך בהחלט לבדוק איך ניגשנו בכלל לתהליך ההקפאה בתקופה כל כך דרמטית מבחינת החברה – חודש יוני, חתימת חוזים וכולי.

שאול צבעוני: תודה.

רוני בר-און: תודה רבה לך.

רוני בר-און: רשום לי פה: מנהל אגף תכנון ובקרה, אבי וילוז'ני?

אבי וילוזני: לא, היא דיברה.

רוני בר-און: אוקיי.

רוני בר-און: עורך-דין בונן, בא כוח החברה?

אברהם וול: הוא איתנו.

רוני בר-און: אוקיי.

רוני בר-און: ד"ר שלמה נס, המפרק הממונה מטעם בית-המשפט, בבקשה.

לאה נס: אדוני היושב-ראש, אדוני המבקר, אומר דברים, ואני אומר את זה בכאב, ואני אומר את זה מכיוון שאני משמש כפה למסכנים, לנושים השונים.

לאה נס: אתמול היה אצלי ספק, שנקלע לחובות של 1,200,000 שקל, מכר את ביתו לשלם חובות, ניסה להתאבד.

לאה נס: הזמנו אותו לראות אם אפשר לעזור לו, ויש מאות כאלה.

לאה נס: אני אומר את זה כפה להם, ואני אומר את זה גם כפה לבית-המשפט שניסה שוב ושוב להעביר מסר למדינה, ולצערנו, כנראה התעלמו ממנו, אבל בכל זאת צריך להגיד את הדברים כאן בוועדה לביקורת המדינה.

רוני בר-און: תן לי רגע לברר, לפני שאתה מתחיל את העניין הזה.

רוני בר-און: גם אתה, אברימי – ראה את השאלה כמופנית גם אליך: בהינתן שמחר צריך להכריז על זוכים בבית-המשפט, כפי שאני מבין, צריך להכריז מי מהמציעים הוא זה שיקבל את החברה - -

גלילה הורנשטיין: את הפעילות, לא החברה.

רוני בר-און: - - האם יש עדיין מקום להוציא מפה קריאה למדינה לשנות את טעמה בעניין הפירוק הזה?

שי חרמש: הספקים כבר הלכו.

אברהם וול: לצערי, אין לי עוד חדשות להוסיף, כי באמת השאלה היא אם ניתן להחזיר אחורה את אותם חקלאים שכבר התקשרו עם מקומות אחרים.

רוני בר-און: רשמת את השאלה לפניך.

רוני בר-און: בתוך הדיסרטציה שלך, בבקשה, תראה אם יש מקום להתייחס לעניין הזה.

רוני בר-און: ניסים כבר קרו.

לאה נס: אני רוצה להסביר קודם כל כמה עובדות יסוד.

לאה נס: דברים שנאמרו, שאולי ניסו בכוונה שלא יהיו מדויקים, נעמיד אותם על תיקונם, שהדברים יהיו ברורים.

לאה נס: החברה הזאת נבנתה במשך 56 שנה כזרוע הייצוא החקלאי של מדינת ישראל – הזרוע המובילה.

לאה נס: גם היום, אחרי שהיא ירדה בהיקפים שלה, עדיין כ-40% מהתוצרת החקלאית של ישראל משווקת דרכה.

לאה נס: בפרחים זה 70%, למשל, ויש מוצרים כמו אבוקדו ואחרים שהיו למעלה מ-50%.

לאה נס: היא גורם שמוביל את השוק הזה של ישראל בייצוא בעולם, גם אם יש עוד כל מיני קטנים כאלה ששטים ליד הספינה ונהנים ממנה.

לאה נס: היא קובעת את המחירים של התוצרת הישראלית, היא פותחת שווקים בלמעלה מ-80 מדינות, יש לה מוניטין אמיתי.

לאה נס: מעולם לא נתקלתי בחברה במצב כזה עם מוניטין אמיתי בעולם.

לאה נס: היה כנס באוסטרליה של החקלאות לפני כשבועיים.

לאה נס: דיווח לנו נציג שלנו שהיה בכנס, שאמרו שהאירוע הכי משמעותי בעשור האחרון בחקלאות העולמית זה קריסת "אגרקסקו", שנבין על מה אנחנו מדברים.

לאה נס: מבחינתי, מה שאני למדתי שם בשלושת החודשים האחרונים, זה שלענף החקלאות של מדינת ישראל יש צורך אמיתי בחברה הזאת.

לאה נס: כי גם למי שלא משווק דרך "אגרקסקו", ומי שלא משווק חלק דרך "אגרקסקו" – קיומה של "אגרקסקו" כחברה לאומית פתחה את השווקים, קבעה את רמת המחירים, שהיתה גבוהה, ודאגה לחקלאים.

לאה נס: היא השביחה זנים, היא עשתה מחקרים, היא קידמה את החקלאות בכל שנותיה.

לאה נס: אין עוררין על זה בכלל.

לאה נס: ולכן, ההחלטה הזאת שמישהו קיבל – וקיבלו החלטה כזאת, בואו נשים את זה על השולחן, לקח להם הרבה זמן להודות בזה בבית-המשפט, שלא צריך את "אגרקסקו" – והדרך שהוא עשה את זה, ותיכף נדבר על זה, היא החלטה שצריכה להיבדק.

לאה נס: נכון, סיפרו לנו אחר כך מגדלים, שזימנו איזה ישיבה כזאת לפני כמה חודשים, עם איזה 20 איש, כמה מגדלים: מה דעתך?

לאה נס: הוא אומר: תשמע, אני משווק אחרת, אני לא צריך, אני כן צריך.

לאה נס: ככה שמעו את זה וכך קיבלו החלטה.

לאה נס: יש פה היתממות מסוימת, וכדאי להעמיד דברים על דיוקם.

לאה נס: גם האמירה – וזה נכון: "אגרקסקו" נוהלה שלא כראוי לאורך הרבה זמן.

לאה נס: זה נושא נפרד, וגם זה ייחקר, ונדבר על זה תיכף בעניינים עצמם.

לאה נס: אבל להגיד שבגלל העובדים, או בגלל דברים של ניהול זה המצב כרגע, זה כבר ללכת אחורה לדברים שלא רלוונטיים למה שמדברים בשנייה הזאת.

לאה נס: אני מכבד מאוד את מוסדות המדינה, וכבודו יודע את זה, אבל כשחברה לאומית לייצוא תוצרת חקלאית, שכל כך חשובה למאות ספקים ומגדלים ועובדים וכולי קורסת, לתומי חשבתי שיבואו ויירתמו – יש שעת חרום – וינסו לראות איך עוזרים, ומה המשמעות של הדברים, ומה עושים, וכלום.

לאה נס: טלפון אחד לא קיבלתי מהאנשים הרלוונטיים במדינה לשאול: מה קורה?

לאה נס: מה המשמעות של זה?

לאה נס: אולי אפשר לעשות משהו?

לאה נס: כאילו זה לא נוגע להם.

לאה נס: בשביל מה הם יושבים שם, האחראים על החקלאות, לא בשביל זה?

לאה נס: אנחנו כבר נמצאים פה בפאזה המתוקנת, כי כבר היו שני דיונים קודמים בוועדות, כבר שמעו את זה, כבר ניסו לתקן, אבל בואו נשים את זה רגע בצד, ואני אומר את הדברים כאן.

לאה נס: עוד פעם, זה תפקידי להגיד את זה, אני לא יכול לא להגיד את זה בשם אותם מסכנים.

לאה נס: לבנות חברה כזאת מחדש, ולבנות שווקים כאלה ומוניטין כזה בעולם – זו השקעה מטורפת.

לאה נס: כל אחד יודע מה זה ללכת בעולם ולבנות מוניטין, ולבנות סניפים שנבנו בעשרות שנים.

לאה נס: זה השקעה שאין למדינה בכלל את המשאבים להשקיע אותם מחדש.

לאה נס: יש הרבה מילים יפות.

לאה נס: המגדלים שחייבים להם 40 ומשהו מיליון שקל, 600 ומשהו מגדלים שמחר קורסים.

לאה נס: לא ראיתי שמישהו קם ואומר: אני מעמיד כסף עכשיו, קרן הצלה, קח 15 מיליון שקל, תעזור להם לא לקרוס.

לאה נס: מילים, מילים: אנחנו נדאג להם, כואב לנו, תעשו.

לאה נס: לא ראיתי שמישהו עשה משהו.

לאה נס: זה נכון שבגלל המצב של "אגרקסקו" ואי ההתייעלות שלה, והמעבר בשנה שעברה מחברה שהיא מלכ"ר לחברה עסקית – היו צריכים לתכנן את המעבר הזה, איך מפריטים את החברה נכון, אבל עובדתית לא תכננו את זה.

לאה נס: לפני 7 חודשים, סוף דצמבר שנה שעברה, הזרימו 55 מיליון שקל, וימים אחר כך אמרו להם: אבל החברה "בקרשים".

לאה נס: לא שמישהו הלך וידע אם יש תוכנית, ויש שלבים, ומה עושים.

לאה נס: אז אם מדברים על איך מבריאים או איך מפריטים – ככה זה היה.

לאה נס: יכול מאוד להיות, ואני אומר את זה כאן בזהירות, שחלק מתהליכי ההבראה של החברה היו צריכים להיעשות גם במסגרת מהלך משפטי כזה או אחר, כמו שב"אל-על" בזמנו עשו את זה, אבל גם את זה יש דרך לעשות.

לאה נס: צריך לתכנן את זה נכון, צריך לעשות את זה נכון.

לאה נס: לא על הגב של המסכנים, לא על הגב של מאות ספקים ומאות מגדלים ומאות עובדים ואנשים מסכנים שקורסים, וכאילו למישהו לא נוגע בכלל מה קורה שם.

לאה נס: אני לא בא להגיד שבעולם החברות שלנו החברה בע"מ לא רלוונטית יותר, והמדינה צריכה – כל חברה ממשלתית או כל חברה מעורבת היום שתקרוס – לשלם את כל החובות שלה.

לאה נס: לא אמרתי את זה.

לאה נס: אני גם לא אומר את זה לגבי כל טייקון שיש לו 600 חברות, שהוא צריך לשלם את כל החובות של החברה.

לאה נס: אבל יש גם דרך הפרטה, או דרך שעושים את זה בצורה חכמה.

לאה נס: מה שקרה זה שאחרי חודש וחצי בתהליך של הקפאת הליכים – הרי מה המטרה של הקפאת הליכים?

לאה נס: לראות אם אפשר לשקם את החברה ולהציל אותה.

לאה נס: זו המהות של החוק.

לאה נס: אחרי חודש וחצי עשינו תהליכי הבראה שהביאו את החברה למצב ניהול מדהים: החוזים עם הספינות בוטלו, עם העובדים היתה הסכמה, ראינו איך המערכות בחוץ-לארץ ממשיכות לעבוד, גבינו סכומי עתק.

לאה נס: רק תראו את ההתייחסות: מה, לא תהיה "אגרקסקו"?

לאה נס: אין מצב כזה.

לאה נס: אנשים רצו להמשיך לעבוד עם החברה הזאת, ואמרנו למדינה: אתם רוצים לעשות הפרטה, יש לכם הפרטה דה-לוקס עכשיו.

לאה נס: עשיתם כל מה שצריך לעשות, יש חברה נהדרת, בואו תעמדו מאחוריה, נוביל את זה תקופה מסוימת – בנפרד, עם המדינה, או במסגרת משקיע שייכנס, לא חשוב כרגע איך, אבל לא על הגב של כולם.

לאה נס: הזכיר חברי שביקשנו הקפאת הליכים.

לאה נס: הרי כשהולכים להקפאת הליכים מבקשים לפחות מימון לתקופת הביניים להתחיל ממנו?

לאה נס: ביקשנו סכום לא גדול בביטחון מלא – אשראי שיוחזר בוודאות מלאה.

לאה נס: לא כסף שנותנים אותו, לא כמו ה-55 מיליון שהלכו ולא שבו.

לאה נס: אשראי בשביל שיהיה אפשר להחזיק את החברה ולתפעל אותה.

לאה נס: לא היה עם מי לדבר, לא עניין אותם.

לאה נס: "תנובה", דרך אגב, נרתמה מהר ואמרה: אני שמה את חלקי.

לאה נס: המדינה אמרה: לא.

לאה נס: בסוף, דרך אגב, לא היה צריך את זה, כי גבינו כספים והיה אפשר להתנהל גם בלי זה, אבל לא היה מישהו שבכלל היה אכפת לו.

לאה נס: בהתחלה לא הבנו למה, פשוט היינו בהלם.

לאה נס: אחר כך הודו בבית-המשפט שמישהו במדינה קיבל החלטה שלא חשוב לו "אגרקסקו", רק הוא עושה את זה על גב אותם מסכנים.

רוני בר-און: אל מי הלכת בעניינים האלה, ד"ר נס?

לאה נס: הלכתי למשרד האוצר.

לאה נס: אני יכול לפרט.

רוני בר-און: משרד האוצר זה עולם ומלואו.

לאה נס: התחלתי עם רשות החברות.

לאה נס: רשות החברות אמרה שההחלטה באוצר היא שמי שמטפל בזה הוא החשב הכללי.

לאה נס: הגעתי לחשב הכללי.

לאה נס: היתה לי שיחה ארוכה שבה הסברתי.

לאה נס: אמרו לי: זה נשמע טוב, אבל אתה צריך לדבר גם עם אגף התקציבים, גם הוא צריך להשתכנע.

לאה נס: לא סגרו טוב את הטלפון, ושמעתי שאמרו: טוב, הוא כבר יכדרר אותו.

לאה נס: זה פחות או יותר היה המשפט.

לאה נס: הרמתי טלפון לאגף התקציבים, השארתי הודעות - - -

רוני בר-און: המענה הקולי בכל העברת שיחה באופן אוטומט אומר: ההוא יכדרר אותו.

רוני בר-און: זה לא גורם אנושי בכלל.

שי חרמש: אל תראה את זה אישית נגדך.

לאה נס: הייתי בהלם, כי אחרי חצי שעה שהסכמנו על דרך, והסברתי להם, שאין לכם סיכון, והכסף יוחזר לכם – לא הבנתי מאיפה זה מגיע בכלל, למה זה ככה.

לאה נס: השארתי הודעות לאגף התקציבים ולאחרים.

לאה נס: לא חזרו אלי.

רוני בר-און: ולגורמים שמעל האגפים?

לאה נס: פנו לשרים, פנו לכולם, אבל כולם אמרו שיש חשכ"ל ויש אגף תקציבים, ואיתם צריך לדבר.

אברהם וול: אם מותר לי שנייה לקטוע את חברי.

אברהם וול: אנחנו בתחילת התהליך הוצאנו מכתב מאוד מפורט לראש הממשלה, לשר החקלאות, לשר האוצר – כל מי שיכולנו לחשוב.

אברהם וול: לקח בערך חודש או משהו.

אברהם וול: בסוף קיבלנו תשובה של שורה וחצי מסגן החשבת הכללית, שאומר: עמדתנו תוצג בבית-משפט, וזו בזמן שאנחנו יודעים מה נאמר או לא נאמר בבית-משפט.

רוני בר-און: תודה.

רוני בר-און: תמשיך בבקשה, מר נס.

לאה נס: אני אומר, ואני יכול להגיד את זה היום בוודאות הרבה יותר גדולה מאשר קודם לכן: כולם לגלגו על חוות הדעת של "קסלמן", שנתנה הערכת שווי לחברה לפני שנה וחצי של 100 מיליון יורו, אבל אנחנו ראינו היום שהחברה הזאת – אם עושים בה פעולות מסוימות, כמו שנעשו במסגרת הקפאת הליכים – יכולה להיות חברה לתפארת.

לאה נס: נבין רגע את המספרים: שנה שעברה, ב-2010, החברה הזו מכרה ב-523 מיליון יורו.

לאה נס: מישהו דיבר פה על 5 מיליארד שקל כל הייצוא החקלאי.

לאה נס: החברה הזו מכרה בלמעלה מחצי מזה בעולם, בלמעלה מ-80 מדינות.

לאה נס: הרווח התפעולי שלה – המתוקן, אם היו עושים רק שתי פעולות פשוטות – היה 22.3 מיליון יורו.

לאה נס: זו חברה שבעולם יש לה ערך אמיתי.

לאה נס: באו לפה 9 קבוצות מהעולם, לא פרסמנו את זה בכלל, שלחו צוותים לראות איך משתלבים עם "אגרקסקו", או איך עושים הסכמים עם "אגרקסקו", או איך עושים דברים מהסוג הזה.

לאה נס: זה נכס אמיתי, נכס שיש לו ערך.

לאה נס: בשלב הזה, אפשר היה לעשות הפרטה נכונה, או להציל את זה, אבל מישהו החליט, כמו שאמרתי, כמדיניות, שלא חשוב "אגרקסקו", ולא להציל את החברה.

רוני בר-און: האם זה נכון מה שאני קורא ושומע שחלק ניכר מהעסק של "אגרקסקו" כבר התבדר לכל עבר?

קריאה: הכול התבדר.

לאה נס: במסגרת השלושה חודשים האלה, אחרי שלב מסוים – אנשים בהתחלה עוד היו בהלם, וקיוו שבסוף מישהו יתעשת ויהיה מוכן לבוא ולהציל.

לאה נס: כמו שבית-המשפט אמר: יש מדינה, הבעלים.

לאה נס: לא ביקשתי שיכסה את החובות, אבל ביקשתי שייכנס למערך לראות איך מצילים את המערכת של החקלאות.

לאה נס: אולי החקלאות לא חשובה לו, אני לא יודע.

לאה נס: ככל שהזמן נקף אנשים ראו שאין לזה פתרון, והעונה החקלאית התחילה עכשיו וצריך למצוא לה פתרון, אז אנשים חיפשו פתרונות אחרים.

לאה נס: חלקם מצאו פתרונות, חלקם מצאו פתרונות גרועים, כי "אגרקסקו" שיווקה את כל המוצרים לכל המקומות.

לאה נס: היא מצאה פתרון לתפוחי-אדמה ולעגבניות ולאבוקדו בשווקים שונים.

לאה נס: המתחרה הגדולה שלה, "מהדרין", בוא נבין רגע, היא פחות מ-40% מ"אגרקסקו", לא עוסקת בשני שליש מהמוצרים של "אגרקסקו", לא נמצאת בשני שליש מהמדינות ש"אגרקסקו" פועלת בהן בכלל.

לאה נס: אין פתרונות לחלק מהשווקים האלה.

לאה נס: כל הרסיסים הקטנים האלה שקמו עכשיו – וכל אחד מהם עולה שני מיליון שקל, ארבעה מיליון שקל – הוא לא פתרון לחברה של מיליארדים.

לאה נס: הוא לא פתרון לשווקים לחברה שיש לה מוניטין אמיתי.

לאה נס: הם כולם נהנים מזה, אבל זה לא פתרון אמיתי, ויש חקלאים שאין להם פתרון.

לאה נס: מה יקרה?

לאה נס: לא ימצאו שווקים, בסוף יעשו dumping של הסחורה שלהם.

לאה נס: סיפרו לי חקלאים שחזרו מהולנד: יושב שם – אני לא זוכר את השם שלו, אבל מישהו יושב איתם, וכל אחד פתאום מתחרה בשני, בחבר שלו.

לאה נס: זה לא שכל החקלאות באה כמקשה אחת.

לאה נס: יושבים שם 30, הוא אומר: אן דן די נו, תורידו את המחיר, אני משחק ביניכם.

לאה נס: המחירים ירדו ב-30%.

לאה נס: גם בארץ הרשתות אומרים להם: רבותי, מי שנותן הכי זול – אותו אני לוקח.

לאה נס: הם חוטפים מכות.

לאה נס: השנה הקרובה לחקלאות הישראלית תהיה מכה קשה.

לאה נס: הם כבר רואים את זה היום.

לאה נס: כל הזמן אנחנו שומעים את זה מהשטח.

לאה נס: או שרוצים להוריד את החקלאות, או שלא רוצים להוריד את החקלאות, אבל זה מה שקרה.

לאה נס: בכל מקרה ברור: חברה שבנו ב-56 שנה, עם מוניטין אמיתי, עם שווקים אמיתיים וכל הדברים האחרים – ככה לא זורקים אותה.

לאה נס: יש דרך לעשות את זה גם אם רוצים להפריט אותה ולפתור את הבעיות שלה, והיו לה בעיות.

לאה נס: יש מאות מגדלים חקלאים שנמצאים היום בבעיה קשה אם לא יקבלו את הכסף שלהם.

לאה נס: הם יכולים לקרוס.

לאה נס: זו עובדה.

לאה נס: כל ענף החקלאות יקבל מכה בגלל מה שיקרה כתוצאה מזה שספינת הדגל הזו קורסת ונעלמת.

לאה נס: גם אם מישהו יקנה אותה מחר, זה לא משקם את החברה הלאומית, את גורם הגב של המדינה שנמצאת מאחוריה.

לאה נס: מאות ספקים מסכנים גם כן תקועים, מאות עובדים והאג"חים – סליחה שאני בולע את זה, אבל עדיין, 140 מיליון שקל, בכל זאת זה פוגע בקרנות הפנסיה ובכל מי שצריך להיות שם.

לאה נס: אבל מה שיותר חמור מזה: בפעם הבאה שהמדינה תנסה בחברה ממשלתית לגייס כסף, בחברת חשמל או במקום אחר, ברור לי שישלמו פרמיה על זה.

לאה נס: התוספת ריבית השולית הקטנה הזאת שישלמו היא פי כמה וכמה לעומת העלות האלטרנטיבית שיכלו להשקיע פה כסף קטן, ולייצב את "אגרקסקו" ולהפריט אותה כמו שצריך.

לאה נס: כמה שאלות ששאלת אדוני היושב-ראש –אתייחס אליהן בקצרה.

לאה נס: בפועל, ושלא יטעו אתכם, החברה היתה חברה מעורבת, הדירקטוריון נשלט על-ידי המדינה.

לאה נס: כל האנשים שם הם אנשי משרד החקלאות, אנשי האוצר וכך הלאה, או שמונו על ידם, וגם על-ידי המועצות החקלאיות.

לאה נס: המועצות החקלאיות גם כן נשלטות על-ידי המדינה בצורה כזו או אחרת, בואו לא נסתיר את הדברים, כאילו אנחנו לא מכירים את זה.

לאה נס: אגב, גם מועצת הצמחים, שיש לה בקופה למעלה מ-70 מיליון שקל היתה צריכה להירתם ולנסות לסייע, ולא עשתה את זה, ואני אומר את זה כאן על השולחן.

לאה נס: אני לא נכנס לשאלה האם עשו מצגים לא נכונים או כן נכונים למשקיעים.

לאה נס: בית-המשפט החליט והורה על חקירות שמתבצעות, אבל צריך להבין שהחקירות שבידינו, שנעשות תחת פירוק, נעשות באופן קצת שונה מאשר חקירות מבקר המדינה.

לאה נס: אנחנו יכולים לתבוע דירקטורים.

לאה נס: כתוצאה מחקירה שלנו אולי אגרות החוב או מישהו אחר יכול להגיש תביעה נגד כמדינה, אבל אין לנו סמכות משמעתית או סמכות אחרת כלפי גורמי פקידות, מדינה, או גורמים כאלה או אחרים.

לאה נס: נשאלתי על זה בתחילת הישיבה, ולאור מה שקרה כאן, אני מניח שאף אחד לא יחלוק על זה שמן הראוי שמבקר המדינה יחקור את מה שקרה בפרשה הזאת.

לאה נס: יכול להיות שבדברים מסוימים צריך להיות תאום בין חקירת הפירוק לחקירת המבקר כי יש שם כל מיני דברים משיקים.

לאה נס: לא אכנס לזה כאן, זה ודאי לא המקום, אבל הדברים ייחקרו, ואני יכול לומר שגם אצלנו הדברים ייחקרו ואנשים יצטרכו לתת את הדין, כי בסופו של דבר מה שעשו כאן – איך אמר פעם מישהו?

לאה נס: "ככה לא בונים חומה" – ככה לא עושים הפרטה.

לאה נס: הפרטה אפשר לעשות, אבל לא על הגב של המסכנים.

רוני בר-און: תודה רבה, ד"ר נס.

רוני בר-און: סקירה מפורטת.

רוני בר-און: אני מתקשה להאמין שזה קורה אבל אני אצטרך לתת לך את זכות הדיבור.

שי חרמש: רוני, תבין דבר אחד, אם אתה לא נותן לי את זכות הדיבור אין לך רוב בוועדה.

שי חרמש: תיזהר, לא ספרת.

רוני בר-און: אתה לא מצביע בוועדה.

רוני בר-און: היתה לך דקה, כבר עברו 12 שניות.

שי חרמש: היושב-ראש, אתה ממש מתעמר בחברי הכנסת.

שי חרמש: אחד באמצע הפגרה כבר בא לדיון – אתה משפיל אותו.

שי חרמש: כבוד היושב-ראש והמבקר, קודם כל בחרתי לדבר אחרון, כי אני באמת חושב שההצגה פה – יותר טוב ממנה - - -

רוני בר-און: יש לי חדשות בשבילך: אתה לא מדבר אחרון, אבל תדבר.

שי חרמש: אז אני אחכה.

שי חרמש: זה הכול חילופי מהלומות בתוך אותה מפלגה, ואל תאמינו, זה בסדר.

קריאה: תסגרו את זה בבית אחרי זה.

שי חרמש: אומר דבר אחד: חברת "אגרקסקו" מתה.

שי חרמש: היא מתה קלינית, היא מתה עסקית, היא מתה באותו רגע שציבור חקלאים ששיווק 700 אלף טון קם, לקח את הרגליים והלך.

שי חרמש: זאת אומרת – אם אפשר להקים, לשקם – לדאבוני הרב, בקריאת ביניים אמרתי לך וגם כרגע, זה כבר לא קיים כי עונת הייצוא התחילה, וכל אחד כבר בצורה יותר טובה או פחות טובה מצא את מקומו, ולחברה יש רק נכס אחד והוא חוזה השיווק של החקלאים.

שי חרמש: ברגע שאין חוזה שיווק, אין חברה.

שי חרמש: מה שהולך להיגזר מחר זה מחיר הגרט של החברה, זה כמה ברזלים פה, כמה ברזלים שם, אני מניח שד"ר נס יסכים איתי.

שי חרמש: אז ייתנו עוד מיליון יורו, עוד מיליון שקל, אין לזה שום משמעות.

שי חרמש: המותג ממילא כבר נשחק ונשחט וגם למכור היום מותג מרוט וסחוט, מה שהיה פעם דגל נישא ברמה.

שי חרמש: אנחנו דנים כרגע בשלושה, אולי בארבעה מימדים: מימד אחד הוא החובות לחקלאים, מימד שני הוא החובות לעובדים, ומימד שלישי הוא החובות לבעלי אג"ח.

שי חרמש: לדעתי, זה עומד על סדר היום.

שי חרמש: ונשאלת השאלה – בגינה אני שמח שהדיון מתקיים פה כרגע בנוכחות מבקר המדינה – וזו אותה שאלה היסטורית שגם אז לא ניתנה לה תשובה, והיא היום בנושא אחר לגמרי: מי נתן את ההוראה?

שי חרמש: ואתה שומע את הדברים מעורכי-דין וממנהלי עסקים פה: שלושה שבועות לפני צו הפירוק מונה יושב-ראש חדש לחברה ומנכ"ל חדש לחברה, מתוך הבנה שצריך לבצע שינוי.

שי חרמש: אותו יושב-ראש – אדם מאוד מנוסה, שמילא תפקידים בכירים כולל בחברות עסקיות גדולות כמו "נטפים", כולל מנכ"ל משרד החקלאות – בא לוועדת הכספים ואמר: רבותי, נכנסתי לפה לפני שלושה שבועות.

שי חרמש: תנו לי כרגע שמונה מיליון יורו כהלוואה מובטחת, קו אשראי מטעם המדינה והבעלים – אגב, "תנובה", נדמה לי, נתנה תשובה חיובית – אני יוצא לדרך, ישנה תוכנית הבראה.

שי חרמש: הופיעה נציגת האוצר ואמרה: רבותי היקרים, מול הכסף הזה עומדות מיטות של קשישים סובלים וסיעודיים בבתי אבות.

שי חרמש: מופיע בפרוטוקול.

שי חרמש: זאת היתה התשובה.

שי חרמש: כשאתה בא ועומד מול חברה, שאת התיאור שלה תיארו פה קודם - - -

רוני בר-און: מתי זה היה, שי?

אברהם וול: שבוע אחרי צו הקפאת ההליכים.

שי חרמש: בוועדת הכספים.

רוני בר-און: ביולי?

שי חרמש: כן, כן.

שי חרמש: לא פלא שמי שאמר את זה יושב פה כרגע ושותק, אבל אני מתפלא על דבר אחד: לא צריך להביא את כולכם, נכבדיי מאגף תקציבים באוצר, ישנה גברת, אני לא מכיר אותה, שנקראת מיכל שינוול.

רוני בר-און: אנחנו לא עושים דיונים אישיים.

שי חרמש: לא, היא דירקטורית בחברה מטעם אגף תקציבים.

שי חרמש: עדיף היה שהיא תבוא לפה ותספר איך התנהלה החברה.

רוני בר-און: היא לא באה.

שי חרמש: היא לא באה.

שי חרמש: אז אני מציע גם לקרוא לה.

שי חרמש: אני רוצה להציע הצעה לסיכום – כי באמת יותר ממה שנאמר פה אין מה לומר – שאומרת את הדבר הבא: ייקח מבקר המדינה ויוודא היום ויבדוק לעומק, לא את התנהלות החברה, כי הדברים האלה די ברורים פה, אלא מי קיבל החלטה, בתנאים שהחברה עמדה, לפרק אותה בתנאים שהוציאו אותה מכל נכסיה, ניקו אותה מהכול, והשאירו את כולם מדממים?

רוני בר-און: אנחנו בוועדה לענייני ביקורת המדינה מבקשים ממבקר המדינה חוות דעת ולא אומרים לו מה לבדוק ומה לא לבדוק.

רוני בר-און: אז ברשותך, אטול לעצמי את הזכות לסכם את הצעת ההחלטה - -

שי חרמש: ותציע את תמיכתי.

רוני בר-און: - - ואתה כמובן רשאי להתנגד לה, במידה ואאפשר לך להצביע.

רוני בר-און: תודה רבה, שי.

רוני בר-און: האם יש פה מישהו - - -

לאה נס: לא השבתי לשאלתך בסוף, סליחה שאני - - -

רוני בר-און: וזאת היתה שאלה, כי אני מתכוון להפנות אותה לנציגת היועץ המשפטי בחדר, מתוך תקווה, גם אם קלושה, שהיא תיתן לי איזה תשובה בעניין הזה.

רוני בר-און: האם אתה סבור, שניסיון, מה שנקרא ה-last minute call, לבקש מהמדינה לשקול את עמדתה, ולבוא מחר לבית-המשפט – אני לא יודע אם זה לא משבש לכם, אני נזהר פה בלשוני, כי אני בוודאי לא רוצה להישמע כאילו מנסה בדרך כלשהיא, ואני אומר את זה על דעתי, אני מבודד את כל עניין הביקורת מהעניין הזה.

רוני בר-און: האחריות, אם יש פה איזה סוג של התערבות, נופלת על כתפיי בלבד.

רוני בר-און: האם יש מקום שמחר עוד לפני הגונג, אם המדינה תרצה לשוב ולשקול, האם זה visible בכלל?

רוני בר-און: זאת אומרת, אנחנו שומעים שהסוסים ברחו מן האורווה, והמשווקים כבר – אם לא כולם, לפחות מרביתם – עשו התקשרויות אחרות.

רוני בר-און: מה שנקרא: "התחיינה העצמות האלה", כמו שאמר הנביא?

לאה נס: זה אומנם נשמע מאוד קשה, אבל - -

קריאה: זה אפשרי.

רוני בר-און: יש לי בקשה.

רוני בר-און: הדיון הזה התנהל על מי מנוחות עד כאן, ואין שום סיבה לקראת הרגע שבו ניפרד לזכור גם דברים אחרים.

רוני בר-און: בבקשה, שלמה.

לאה נס: - - אם המדינה היתה באה מחר לבית המשפט, ומודיעה שהיה דיון לילי בעקבות הוועדה לביקורת המדינה, והיא עשתה שיקול והגיעה למסקנה שבתנאים של היום – גם לאור החשיבות של החברה הזאת לייצוא הישראלי, וגם לאור זה שהחברה היום היא יעילה וטובה ואחרת לגמרי – המדינה רוצה להוציא את החברה במסגרת תהליכי הפירוק, ולחזור להיות כרגע הבעלים.

לאה נס: בוודאי ובוודאי אם היא תעשה את זה בשיתוף עם המגדלים, והיתה הצעה כזאת, להפוך את המגדלים לשותפים בצורה כזו או אחרת עם החברה, ולהפריט אותה בצורה חכמה בהמשך – זה אפשרי.

רוני בר-און: משני אספקטים: מבחינת ההיתכנות העסקית, ומבחינת ההיתכנות המשפטית.

רוני בר-און: האם אין לאותם זוכים זכויות מוקנות שאומרות: סליחה, הצענו הצעות, מה עכשיו אתם עושים לנו הסכמות מעל הראש?

לאה נס: כשבא מישהו ומציע הסדר.

לאה נס: פה אין הסדר.

לאה נס: תמיד כשבאים, גם כשיש פירוק, ומציעים הסדר - - -

רוני בר-און: אתה אומר שגם אם זה סדק צר, עדיין הסדק הזה קיים.

לאה נס: עדיין זה אפשרי.

רוני בר-און: תודה רבה לך.

רוני בר-און: תאמין לי שאני לא שמעתי את זה כדי ללכת הלאה לדרכי.

רוני בר-און: אדוני מנכ"ל משרד החקלאות ופיתוח הכפר, בשומעך את הדברים האלה, האם אתה חושב שאתה יודע לסדר שינוי עמדה בעמדת המדינה?

רוני בר-און: אתה פה – לפחות מבחינת תפיסת המשטר התאגידי של הממשלה – המנכ"ל היחיד בחדר, לכן אני פונה אליך ראשון.

יוסי ישי: זה לא יהיה אחראי מצידי אחרי דיון כזה קצר לתת תשובה.

יוסי ישי: מאחר והנושא הזה עלה - - -

רוני בר-און: ראינו מה יצא מכל הדיונים הארוכים שהשתתפת בהם.

רוני בר-און: אז אם אתה נותן ציון לזה שהדיון היה קצר, תבדוק קודם איך נראים הדיונים הארוכים ש - - -

יוסי ישי: לא זו היתה כוונתי.

יוסי ישי: מאחר וסוכם ומוחלט שמי שמרכז את עמדת הממשלה בנושא מאז תחילת ההליכים היא החשבת הכללית, נעביר את זה אליה.

רוני בר-און: תודה, אז אתה לא יודע להשפיע?

יוסי ישי: לא.

רוני בר-און: עכשיו אני אפנה אלייך, גברתי נציגת היועץ המשפטי לממשלה, גם אם התחום המובהק שלך – את באה מהחקיקה אמרת, נכון?

רוני טלמור: ייעוץ וחקיקה.

רוני בר-און: האם את יודעת לומר – אני לא מזמין ממך תשובה, כי לא את קובעת את עמדת המדינה.

רוני בר-און: האם יש מצב בלוחות הזמנים הקיימים – אנחנו היום בשעה 13:10, מחר מתי אתם נפגשים בבית-משפט?

קריאה: 09:15

רוני בר-און: בכל אופן יש לנו זמן.

רוני בר-און: כבר פתרנו דברים יותר גדולים בהרבה פחות זמן.

רוני בר-און: האם יש מצב שאפשר להזיז את המדינה מעמדתה כפי שהיא מצטיירת – אינני קובע עובדות, כמובן, ולא תוקע מסמרות בעניין הזה – בבית-המשפט, ולנסות לתת לעניין הזה סוג של תפנית?

רוני טלמור: את השאלה הספציפית הזאת אני מציעה להפנות לנציגים של האוצר, משום שהם אלה - - -

רוני בר-און: תניחי את השפופרת ואז אני אשמע את המענה הקולי: היא כדררה אותו אליהם.

רוני בר-און: אני שואל אותך: האם את מוכנה לקחת את מה ששמעת פה, ללכת עם זה לגורם – כי בסוף הוא לא יהיה בבית-משפט, והיא לא תהיה, והיא לא תהיה, והיא לא תהיה, תהיה אותה גברת מהפרקליטות ששותקת עד הסוף ואו אומרת משהו, או לא אומרת משהו.

רוני בר-און: האם את יודעת לקחת את מה ששמעת פה – את הדיון, ואת השאלה שלי, ואת התשובה היותר מכנה שאמר עורך-דין נס, שגם אם לא רואה לזה הרבה סיכויים, עדיין לא אומר שזה מת לחלוטין – אל היועץ המשפטי לממשלה, או אל פרקליט המדינה, או אל מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה, ולהגיד לה שזאת השאלה שנשאלת, וכמובן לא יכולת לתת תשובה, אבל זאת השאלה שעלתה מן הדיון?

רוני טלמור: אני לא בטוחה שהדרך שאדוני מציג זאת הדרך שנדרשת.

רוני טלמור: אני לא חושבת שיש איזושהי מניעה משפטית שתוצג עמדה אחרת מטעם המדינה מהעמדה שהוצגה עד עכשיו.

רוני טלמור: העמדה של המדינה שגובשה עד עכשיו כפי שהיתה, גובשה על-ידי גורמים ממשרד האוצר, ולכן אם אתה מעוניין לקבל הערכה לגבי השאלה שלך - - -

רוני בר-און: עכשיו את מתווכחת איתי.

רוני בר-און: אני לא מבקש ממך הערכות.

רוני בר-און: אני ביקשתי, וביקשתי את זה על-ידי דרך מנומסת של שאלה.

רוני בר-און: עכשיו אני אומר לך, לפרוטוקול, שאני מבקש ממך שתגידי שזה מה שהיה בדיון.

רוני בר-און: ואני מניח שגם העניין הזה ייבדק – אם זה נמסר לפרקליטות.

רוני בר-און: תיכף אעבור גם למשרד האוצר.

רוני בר-און: את, כמובן, לא יכולה להשפיע על החלטה של הפרקליטה, שהיא, כמובן, נגזרת ממה שיגידו לה במשרד האוצר.

רוני בר-און: משרד האוצר – כל אחד מכם רשאי לענות לי על העניין הזה: שמעתם את הדיון הזה.

רוני בר-און: האם יש עוד, לפני "נעילת שער", איזשהו פתח?

רוני בר-און: לא יושבת פה לא החשבת הכללית, וגם לא הממונה על התקציבים, וגם לא סגן האוצר, ולא מנכ"ל האוצר ולא שר האוצר, ואני יודע את זה.

רוני בר-און: האם אתם לוקחים את זה מפה ומביאים את זה אל הגורמים מקבלי ההחלטה שלכם, שהם כמובן רשאים להחליט כל מה שהם רוצים, לרבות להביע את דעתם על השטויות שדיבר יושב-ראש הוועדה?

רוני בר-און: אני רגיל לזה, ומוכן לזה, ומקבל את זה באהבה.

רוני בר-און: אני רק רוצה לדעת שמה ששמעתם פה, והפתח הצר מאוד שנפתח פה – יבוא לפתחם.

לירז דמביץ-כהן: אדוני היושב-ראש, אחרי כל ועדה שאנחנו נמצאים בה כגורמי מקצוע זוטרים יותר, אנחנו חוזרים הביתה ומעדכנים את הממונים עלינו.

רוני בר-און: אבל את ערה לגורם הזמן?

רוני בר-און: הזמן פה הוא המהות.

לירז דמביץ-כהן: אנחנו מודעים לגורם הזמן, ואני מבטיחה לך שאנחנו חוזרים למשרד, וזה הדבר הראשון שאנחנו עושים.

לירז דמביץ-כהן: אני לא מבטיחה מה יהיו התוצאות שלנו.

רוני בר-און: לא ציפיתי, הרי אני יודע שאין דרך בעולם שאת תבטיחי לי תוצאה.

רוני בר-און: מי נציגת החשבת הכללית פה?

רוני בר-און: את לוקחת על עצמך את אותה אחריות?

רוני בר-און: ואת מתקציבים?

רוני בר-און: בבקשה.

רוני בר-און: ואתה הולך לראש רשות החברות בעניין הזה.

רוני בר-און: עכשיו אנחנו יודעים שכל הגורמים הרלוונטיים באוצר ברמת ראשי האגפים יידעו מזה.

רוני בר-און: אל השר אתם לא יודעים להגיע.

רוני בר-און: אם הם יחליטו להגיע לשר זה עניין אחר.

דובי אמיתי: אדוני היושב-ראש, אני יכול לומר משפט לפרוטוקול בנושא הזה?

רוני בר-און: אין צורך.

דובי אמיתי: בשורה, שהמגדלים מוכנים להיכנס - - -

רוני בר-און: אה, בשורות אני מקבל תמיד.

דובי אמיתי: התלבטנו – הגדרת את זה כסדק צר מאוד, ושמעתי את עורך-דין שלמה נס – ואני אומר שהמגדלים מוכנים להיכנס כגוף אחד לעסקה משולשת למה שהצעת כרגע.

רוני בר-און: קחו איתכם גם את הצידה הזאת לדרך.

רוני בר-און: אדוני המבקר, מישהו מגורמי הביקורת לפני שאסכם?

מיכה לינדנשטראוס: צריכה תשובה - - -

רוני בר-און: אני מניח שהם ישמעו את המענה מחר בבוקר, לטוב או לרע, ואנחנו נקרא על זה בעיתון, כי אני לא דורש שייתנו לי תשובה קודם, אני לא הולך להיות איזה גורם מגשר או מפשר.

רוני בר-און: יבואו עם דבר טוב – נשמח כולנו.

רוני בר-און: יבואו עם דבר לא טוב – הם ינסו, הכוחות האלה, לתקן את המעוות ככל שעוד יוותר בידם.

רוני בר-און: מכאן אני בא לסיכום שלנו.

רוני בר-און: התמונה שהוצגה לוועדה היא תמונה – ואני אומר את זה מבלי לקבוע עובדות, כי מי שקובע את העובדות בסופו של דבר זה מבקר המדינה.

רוני בר-און: העובדות שהוצגו כאן מעלות רצף של התנהלות שיש בה כשלים לא מועטים מצד גורמים רבים ושונים.

רוני בר-און: התוצאה העולה מהתיאור ששמענו כאן בפרוטרוט מכל הגורמים המעוניינים היא תוצאה מצערת.

רוני בר-און: לא רק ברמה של מה שקראו פה הגאווה הלאומית – שהיתה פעם ספינת הדגל, כהגדרה אחרת – אלא מצערת גם בהיבטים כלכליים שפוגעים ויפגעו בראש ובראשונה, לדעתי, במדינה, אחר כך בעובדים, בוודאי בחקלאים וגם במחזיקי האג"ח של חברת "אגרקסקו".

רוני בר-און: העולה מן המקובץ הוא שאני אציע לוועדה לבקש, מכוח הוראות סעיף 21 לחוק מבקר המדינה, לחוות את דעתו בעניינים שהוצגו כאן היום.

רוני בר-און: אני מזכיר למעלה מן הצורך ולפי מה שעלה בפתיחת הדיון, שהמבקר יהיה כמובן רשאי להחל בתהליכים או למיין את תהליכי הבדיקה על-פי התוצאות של ההליך המשפטי, בכדי שחלילה לא נחטא אנחנו, חברי הוועדה, ולא תחטא הביקורת בשיבוש התחומים שבין הרשות השופטת לבין הרשות המבקרת ו/או הרשות המחוקקת.

רוני בר-און: זו אם כן ההצעה שלי.

רוני בר-און: מי בעד הצעת ההחלטה הזאת?

רוני בר-און: אתה יכול, במקום אחד מחברי קדימה, אני מרשה לך.

שי חרמש: אני מודה לך, אדוני.

רוני בר-און: תודה רבה.

רוני בר-און: מי נגד?

רוני בר-און: מי נמנע?

רוני בר-און: בעד ההצעה – פה אחד

רוני בר-און: ההצעה נתקבלה.

רוני בר-און: אני קובע, אפוא, פה אחד שהצעת ההחלטה הזאת התקבלה.

רוני בר-און: אני מודה לכם על ההשתתפות בדיון – לך, אדוני המבקר, לכל הגורמים.

רוני בר-און: תודה רבה וחג שמח.