הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 109, 2011-11-07 11:00

מוזמנים אורי אורבך _ חבר כנסת ישראל אייכלר _ חבר כנסת חיים אמסלם _ חבר כנסת אברהם מיכאלי _ חבר כנסת ייעוץ משפטי: תמי סלע מנהלת הוועדה: דלית אזולאי קצרנית פרלמנטרית: ר.כ.

חבר המתרגמים אפליית נשים ברדיו "קול ברמה"

ציפי חוטובלי: חברים, אני שמחה לפתוח את הדיון הזה, של הוועדה לקידום מעמד האישה, בנושא של השמעת נשים ברדיו "קול ברמה".

ציפי חוטובלי: חשוב לי להבהיר, חבר הכנסת מיכאלי, אנחנו התחלנו בדיון.

ציפי חוטובלי: חשוב לי להבהיר, לא מדובר בשירת נשים, סוגיה שעסקו בה במקומות אחרים, מדובר בסוגיה של ראיונות, נשים כמראיינות, נשים כמרואיינות.

ציפי חוטובלי: חוויה אישית שלי, אני אתמול הושמעתי ברדיו הזה, כי רואיינתי ברדיו "קול ברמה".

ציפי חוטובלי: מאד הופתעתי, אני חייבת להודות, אני מכהנת שנתיים ---

דובר: נו, גם אני שנתיים לא השמיעו שם.

ישראל אייכלר: אותי לא השמיעו כמעט שנתיים בגלי צה"ל, רק בגלל שאני גבר.

ציפי חוטובלי: אנחנו נעשה דיון אחר על טיפוח תקשורתי במגזרים אחרים, אבל אני למעלה משנתיים מכהנת כחברת כנסת ומאד מעניין שלקראת קיום הישיבה הזאת זכיתי לראיון ברדיו "קול ברמה".

דובר: נס.

ציפי חוטובלי: נס, אכן נס קרה לנו ובהקשר הזה אני רוצה לשבח את חברינו, חבר הכנסת אורי אורבך בעצם העלה את הנושא לדיון.

ציפי חוטובלי: עכשיו, אני אגיד כמה מילים, כמובן אני אאפשר לאורי לדבר.

ציפי חוטובלי: כעיקרון, יש כאן בעיה.

ציפי חוטובלי: מדובר בתחנת רדיו ארצית שקיבלה זיכיון מהמדינה לשדר שידורים וזה אומר שיש עליה את התחולה של כל העקרונות של הרשות השנייה, בכל מה שנוגע לשוויון.

ציפי חוטובלי: אתם יודעים, יש דברים לפעמים שאני, אני מודה שכשמעתי לראשונה שלא משמיעים נשים בתחנת הרדיו הזאת מאד מאד הופתעתי, ואפילו דנתי את התחנה לכף זכות ואמרתי – זה לא יכול להיות, כי ברור לכולנו שאין בעיה הלכתית עם זה.

ציפי חוטובלי: זאת אומרת זה לא המקור לעניין, העניין הזה.

ציפי חוטובלי: עכשיו, אם תגידו לי שתחנת הרדיו נשמעת רק על ידי גברים והם לא רוצים לשמוע נשים, זה גם לא נכון.

ציפי חוטובלי: תחנת רדיו יש לה שיעורי האזנה יפים מאד.

ציפי חוטובלי: אני בטוחה שאם יהיה פילוח אז נוכל לראות שנשים וגברים שומעים את התחנה הזאת, פחות או יותר באותה כמות.

ציפי חוטובלי: יש כאן, אני יודעת, אני מכירה אישית הרבה נשים שאוהבות להאזין לתחנה הזאת ודווקא בגלל שתחנת הרדיו הזאת חשובה לנו, אני רוצה לומר שזה לא יעלה על הדעת, הביטוי השגור בפי פוליטיקאים.

ציפי חוטובלי: זה באמת לא יעלה על הדעת שלמעלה מ-50% מהאוכלוסייה לא תוכל לעבוד בתחנה הזאת, הנשים האלה לא יוכלו לעבוד בתחנה כעיתונאיות, כשדרניות.

ציפי חוטובלי: מעבר לזה שנשים, פוליטיקאיות בכל זאת משמיעים בכל מיני סוגיות את עמדתן, ואתם יודעים מה, לשמחתנו עולם התורה היום מלא בנשים שהן תלמידות חכמים, נשים שיש להן מה לומר גם בענייני הלכה, גם בענייני אמונה וגם בכל מה שנוגע ללימוד התורה, והייתי רוצה שקולן יישמע, ברמה, ב"קול ברמה".

ציפי חוטובלי: אז זה פחות או יותר המסגרת לדיון.

ציפי חוטובלי: כמובן אנחנו נשמע את הנציגים של כל הצדדים, אבל לפני כן יוזם הדיון, חבר הכנסת אורי אורבך, בבקשה.

ישראל אייכלר: אפשר להירשם?

ציפי חוטובלי: בטח.

אורי אורבך: שלום לכם רבותי.

אורי אורבך: יש פסוק מאד ידוע – קול ברמה נשמע, רחל מבכה על בניה.

ציפי חוטובלי: זה מתאים, היום יום פטירתה של רחל אמנו.

אורי אורבך: העניין הוא שקולה של רחל הנשמע ברמה, ברדיו הקרוי על שמה לא יכול היה להישמע, משום שלא נשמע קולה של אישה בתחנת הרדיו "קול ברמה".

אורי אורבך: עכשיו, אני כן התראיינתי עד לא מכבר ברדיו "קול ברמה" ואני שמח שזו תחנה מצליחה, כך אני שומע וכך כל הנתונים, וטוב שיש אלף פרחים יפרחו ולכל קבוצה וזרם יהיה את כלי הביטוי שלה, וזה נחמד גם להגיע לעוד קהלים, עד ששמעתי, קראתי על זה בתקשורת מהאגודה לזכות הציבור לדעת, שנשים לא לא שרות, שזה דיון אחר.

אורי אורבך: כבר היו לי את התקריות שלי בענייני שירת נשים, אבל לא כאן המקום.

אורי אורבך: אבל לא נגיד ששירת נשים זאת נורמה הלכתית מקובלת על ציבור חרדי, וחלק אפילו מהציבור הדתי לאומי, שהוא לא שומע קולה של אישה.

אורי אורבך: אני לא בא פה לשנות סדרי בראשית.

אורי אורבך: אבל מי שמשנה פה סדרי בראשית זאת דווקא התחנה החרדית, שממציאה תורה חדשה, שקולה של אישה לא יישמע – לא כמרואיינת ולא כמראיינת.

אורי אורבך: זאת אומרת נשים לא יכולות לעבוד בעצם, אין צורך בהן כעובדות, כשדרניות בזרם שלם משמעותי מאד, העיקרי בעצם בתחנת רדיו, לא יכולות לעבוד בתחנת הרדיו "קול ברמה".

אורי אורבך: כמובן שציפי חוטובלי וציפי לבני, וכל אישה שקוראים לה ציפי, אבל לא רק, לא יכולה בעצם להתראיין ברדיו "קול ברמה", כשלפעמים זה יוצר גם סיטואציות מגוחכות, יש תוכניות, אני לא יודע אם מיועדות לנשים, אבל שעוסקות במשפחה ובבית ושנשים יותר מאזינות, אז אם אישה רוצה להגיב, או ---

ציפי חוטובלי: גם ...

ציפי חוטובלי: הזה בוא נוותר.

אורי אורבך: לא, לא, נגיד לשיטת, כי יש תכניות בתחנה הזאת שמוגדרות כמיועדות למשפחה ולנשים, אז האישה צריכה לשלוח את הפקס שלה, וגבר קורא את דעתה.

אורי אורבך: אני חושב שזה לא חומרה אפילו חדשה, זאת המצאה.

אורי אורבך: זה כמעט, אני לא רוצה להגיד על אנשים שהם רפורמים ---

ציפי חוטובלי: רפורמים, כן.

אורי אורבך: אבל אני לא רוצה להגיד.

חיים אמסלם: זה לא רפורמים, זה יותר גרוע לפעמים.

אורי אורבך: לא, אני לא רוצה לחלק ציונים גם להתכבד בקלונם של אחרים על חשבונם.

אורי אורבך: זו המצאה חדשה לגמרי, כי בא.

אורי אורבך: תארו לעצמכם שמחר יוחלט באיזה תחנת רדיו, עזבו רגע שקשורה לרשות השנייה או לא קשורה לרשות השנייה, פרטית.

אורי אורבך: לא מראיינים אנשים דתיים, בעיקרון.

אורי אורבך: בעיקרון.

ישראל אייכלר: אבל זה מה שקורה ברדיו ממלכתי.

אורי אורבך: אין תחנת רדיו ממלכתית שלא מראיינת אנשים דתיים או חרדיים.

ישראל אייכלר: כן, קול ישראל לא מראיין אנשים חרדיים, רק כנאשמים שבאים להתגונן בחצי משפט.

אורי אורבך: בסדר, הרב אייכלר, בסדר.

ישראל אייכלר: ולא נותנים להם גם לעבוד שם ולא לשדר שם.

אורי אורבך: אני לא יודע, אני את קולך מכיר מכלי התקשורת גם.

ציפי חוטובלי: את הדיון הזה תשאירו לוועדת כלכלה.

ישראל אייכלר: לא, רק למען העובדות.

אורי אורבך: אני מדבר עכשיו שבעיקרון, בעיקרון, אף פעם לא ישדרו, אין תחנה בישראל שבעיקרון אף פעם לא תשדר חרדי, דתי לאומי, ערבי, אישה, גבר ופקיסטני.

אורי אורבך: אין, אין כזאת תחנה.

אורי אורבך: פה באה תחנה וממציאה יהדות חדשה.

אורי אורבך: עזבו רגע את המגבלות החוקיות שיש פה של אפליה.

אורי אורבך: יהדות חדשה.

אורי אורבך: נשים לא ידברו.

אורי אורבך: לא ידברו, לא יתראיינו.

ציפי חוטובלי: יש דתות אחרות שזה מקובל.

אורי אורבך: אני מדבר על דת.

אורי אורבך: נטפל גם בדתות אחרות בהמשך.

אורי אורבך: ולכן אני בא קודם כל, חוץ מזה כמחוקק וכנציג ציבור, גם דמותה של היהודית, כפי שאנוכי הקטון מבין אותה.

אורי אורבך: אפילו הלכתי לפסקי הלכה, קראתי שמורינו ורבנו הרב עובדיה יוסף פוסק בעניין אחר לגמרי – שנשים יכולות להגיד קדיש, כשמישהו לא הותיר אחריו בנים, אז אישה יכולה להגיד קדיש בנוכחות גברים, לא בבית הכנסת, לא באולם בית הכנסת, אבל בלימוד תורה או משהו אחר.

אורי אורבך: פסק הלכה במדור הלכה יומי.

אורי אורבך: קולה של אישה יכול להישמע באוזני גברים בהקשרים מסוימים.

אורי אורבך: עכשיו, אני לא רוצה להיות עורך תכניות ולהתערב בתכניות.

אורי אורבך: אני מבין שיש לכם תכניות יפות ונחמדות, וקטונתי או גדולתי מלהיות עורך תכניות שלכם.

אורי אורבך: אתם סוברניים להחליט.

אורי אורבך: אבל יש דברים שאין זכות לתחנת רדיו לפעול, כי אין אפליה.

אורי אורבך: וההחלטה לא לשדר נשים היא אפליה בוטה.

אורי אורבך: עכשיו אתמול, אמרתי וישכם אורבך בבוקר.

אורי אורבך: פתחתי במקום לשמוע את יומן החדשות של התחנות הציבוריות, החילוניות, אמרתי נשמע "קול ברמה" כי שמעתי שיש שינוי דרמטי.

אורי אורבך: במקרה היום יש דיון ואתמול לוח שידורים חדש ורונן כץ, תכנית של קריאת עיתונים.

אורי אורבך: יפה אגב שיש אשכנזים ב"קול ברמה".

אורי אורבך: ברכות.

ישראל אייכלר: כץ?

אורי אורבך: כץ.

ישראל אייכלר: לא, הוא ספרדי טהור.

אורי אורבך: אוקי.

אורי אורבך: יכול להיות שיש לו במשפחה ספרדי, אבל ---

ישראל אייכלר: הוא כהן.

אורי אורבך: והוא קורא עיתונים, ויש שתי מרואיינות אתמול, בעקבות הלחצים, הפנייה מהרשות השנייה וגם מנהל התכניות אבי מימרן אפילו עלה לשידור.

אורי אורבך: יש לך קול רדיופוני לדעתי, תעבוד ברדיו, הסביר למה אנחנו מעלים היום נשים, כי בגלל שאנחנו כפופים לרשות השנייה והכריחו אותנו פחות או יותר, וטרחו וחזרו והדגישו במהלך כל התכנית של אתמול, שבגלל הלחצים.

אורי אורבך: אנחנו לא היינו משמיעים נשים לנצח, אבל בגלל שהורו לנו, אנחנו כפופים לחוק והכריחו אותנו, אז כל אישה שרוצה, שתדרוש או שתרצה, אל תתפסו אותי על המילה, פוליטיקאיות, נשות ציבור ומאזינות שתצרה לעלות, היא תוכל - שימו לב - כל יום ראשון.

אורי אורבך: בנות, כל יום ראשון, אל תלכו לשום מקום אחר, בין שבע לשמונה בבוקר, קבוע.

ציפי חוטובלי: אורי, זה כמו שעות רחצה בבריכה.

אורי אורבך: קבוע.

קריאה: פחות.

קריאה: לא, זה הרבה פחות.

אורי אורבך: זה הרבה פחות.

אורי אורבך: חברת הכנסת חוטובלי, זה כמו שלהבדיל בליכוד, כי את הליכוד תמיד צריך להגיד ---

אברהם מימרן: אורבך, אפשר לשתול את המשפט הזה בפרומו שלנו?

אורי אורבך: כן.

אורי אורבך: אני אתן לך עוד כמה פרומואים תיכף.

אורי אורבך: כל דבר שאני אומר על הליכוד, זה צריך להגיד להבדיל.

אורי אורבך: כמו שבליכוד יחליטו ----

אברהם מיכאלי: אבי מגיש חשבוניות אחרי שיעזוב את הכנסת.

אברהם מיכאלי: בכנסת הוא לא גובה כסף.

אורי אורבך: אני עושה את זה בחינם.

אורי אורבך: כמו שבליכוד יגידו – יהיה השריון לנשים מקום 40 קבוע לאישה וזהו.

ציפי חוטובלי: לא, אבל שבע בבוקר תמיד קורה.

ציפי חוטובלי: המקום ה-40 לליכוד זה רק בבחירות הבאות.

אורי אורבך: שבע בבוקר.

אורי אורבך: עכשיו, אני אומר בסדר, אני מבין שהיה פה ויכוח ונשמע אותו, ונשמע תיכף את הדעות, ואת החופש ולא החופש, ומה מותר ומה אסור, אבל לא לעשות צחוק מהעבודה, שפתאום, פתאום זה בסדר.

אורי אורבך: אני שמח שיש השפעה גם לכינוס הזה, בנוסף ללחצים של הרשות ושל האגודה לזכות הציבור לדעת.

ציפי חוטובלי: אני בעיקר רוצה שלא יעשו צחוק מההלכה.

ציפי חוטובלי: זה יותר חשוב לי, כי צחוק מהעבודה, אתה יודע, אין בעיה ש---

אורי אורבך: לא, כאילו לחשוב, האנשים ---

ציפי חוטובלי: להגיד אבל בשם התורה – לא יישמע קולן של נשים.

אורי אורבך: נכון, אבל כיוון שזו ועדת הכנסת, אנחנו לא יכולים לבוא רק בשם התורה, זה פורום שהוא גם מצד עוד כמה דברים.

ציפי חוטובלי: אני בכל זאת.

אורי אורבך: שבע עד שמונה להביא, וחברת הכנסת מירי רגב עלתה ושיבחה אתכם שאתם נותנים לנשים לדבר, ואפילו גברתי שיבחה אותם.

ציפי חוטובלי: אני לא שיבחתי.

ישראל אייכלר: את לא צריכה להתנצל.

אורי אורבך: לא, לא, בסדר, גם אני ---

ישראל אייכלר: הוא רק מפעיל טרור, אורי.

אורי אורבך: גם אני, אני מפעיל את ה---

ישראל אייכלר: אתה מפחיד כן, אתה מפחיד את האנשים.

אורי אורבך: אני מקווה שאני מפחיד.

ציפי חוטובלי: טוב.

אורי אורבך: רגע, לסיום אני אומר, ופה אני פונה לא אל התחנה עצמה, בסדר.

אורי אורבך: יכול להיות שהם לא חושבים בטעות בדרכם, ובסדר.

אורי אורבך: יש את הרשות השנייה.

אורי אורבך: מה, זה מהבוקר, משבוע שעבר אנחנו מדברים על הדיון הזה?

אורי אורבך: אתם יודעים מזה כבר שנה.

אורי אורבך: זו תחנה שכפופה לכם ואתם, אתם הרשות השנייה, מכיר אתכם.

אורי אורבך: אתם אומרים זה לא מעניין אף אחד.

אורי אורבך: זה עסק שם של חרדים, זה משהו פנימי, מה אנחנו מתערבים, למה אנחנו נעשה?

אורי אורבך: עד שזה כן, אז כשזה קם עם רעש כזה זה האגודה, טוב, אז נוציא מכתב, מוציאים מכתב, מרוויחים עוד שלושה חודשים, מוציאים מכתב התראה וכל הניירת הזאת.

אורי אורבך: רבותי, האפליה הבוטה הזאת של נשים כמרואיינות, כעובדות, היא מחלחלת למקומות אחרים מהר מאד, כי היא נעשה לנו כהרגל.

אורי אורבך: ככה מקובל באוטובוסים היום, ככה מקובל בטקס אתמול.

אורי אורבך: הם רגילים, נו מה אנחנו נתערב להם?

אורי אורבך: אני נאבק בדבר זה לא משום שיש לי משהו נגד "קול ברמה", למרות שאני עצמי הפסקתי להתראיין שם, מאז ששמעתי על העניין הזה, אבל אני בטוח שהרדיו שורד את זה, למרות שאני לא מתראיין שם.

אורי אורבך: קצת קשה יותר אבל ---

שי בן מאור: מאד מרגישים בחסרונך.

אורי אורבך: קשה יותר, אבל אולי בעתיד, כשתוסיפו עוד כמה שעות.

אורי אורבך: אני אומר, הרשות השנייה, תתחילו להזיז את עצמכם, כי יש לכם אחריות ציבורית לא רק לתחנה הזאת, אלא בכלל.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לקבוע את סדר הדיון.

ציפי חוטובלי: יש כאן סוללה יפה של חברי כנסת.

ציפי חוטובלי: צר לי שחברות הכנסת לא טרחו להגיע, אבל בכל זאת יש כאן חברי כנסת.

ציפי חוטובלי: אני אתן לכולם, אאפשר כמובן לכולכם לדבר.

ציפי חוטובלי: לפני כן, חשוב לי קודם כל שנדע את העובדות.

ציפי חוטובלי: אז כדי לדעת את העובדות אני אפנה גם לנציג התחנה וגם למנהל התוכן של התחנה.

ציפי חוטובלי: אז בבקשה, אני פונה, קודם כל ידבר שי ואחר כך אברהם, כן?

ציפי חוטובלי: זה שמך?

ציפי חוטובלי: אז רק תציגו את שמכם ואת תפקידכם לפרוטוקול.

שי בן מאור: אוקי, קודם כל שמי שי בן מאור, ואני משמש כנציג בעלי התחנה רדיו "קול ברמה" בשנתיים האחרונות.

שי בן מאור: בעברי הייתי מנכ"ל רדיו תל אביב במשך ארבע שנים.

ציפי חוטובלי: מה שנקרא במעבר חד.

שי בן מאור: במעבר חד מאד.

חיים אמסלם: אפשר לדעת מי הם בעלי התחנה לפרוטוקול?

שי בן מאור: כן, צבי עמר וגבי אדרי.

שי בן מאור: כל אחד מהם מחזיק 50% מתחנת רדיו "קול ברמה".

ציפי חוטובלי: מי הם?

ציפי חוטובלי: תושבי ישראל?

שי בן מאור: אנשי עסקים, אחד איש עסקים.

שי בן מאור: אחד הוא תושב צרפת, איש עסקים, נשיא הקהילה היהודית במרסיי והשני הוא איש עסקים מקריית שמונה.

דובר: זה נרשם.

שי בן מאור: אני שמח.

שי בן מאור: טוב, קודם כל כמו שאתם רואים אני בלי כיפה.

אברהם מיכאלי: אני יכול לגשת לרשם החברות ולראות את זה שם, זה לא בעיה.

ציפי חוטובלי: כן, אבל זה לא נושא הדיון.

ציפי חוטובלי: זה לא נושא הדיון, בבקשה.

ציפי חוטובלי: תקשיבו, אני באתי מדיון אצל חיים כץ.

ציפי חוטובלי: אם אני אעבור לנהלים שלו, אף אחד לא ידבר.

שי בן מאור: אני אשמח גם אם יתנו לי לדבר, כפי שאנחנו נתנו ולא יקטעו אותי בכל שנייה.

חיים אמסלם: לחברי כנסת יש זכות לקטוע.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אמסלם, לא.

ציפי חוטובלי: אני מנהלת את הדיון ואין, אין זכות.

שי בן מאור: תודה.

ציפי חוטובלי: בבקשה.

חיים אמסלם: לא, הערות כאלה הוא צריך לדעת איך זה עובד.

ציפי חוטובלי: לא, לא, בלי קריאות ביניים.

ציפי חוטובלי: בבקשה.

ציפי חוטובלי: כן.

שי בן מאור: אז קודם כל כנציג הבעלים בראש ובראשונה אני איש עסקים, וכשהגעתי לפני שנה וחצי לרדיו "קול ברמה", הייתה תמוהה מאד בעיני העובדה שנשים לא יכולות להישמע, משני טעמים.

שי בן מאור: הטעם הראשון, הטעם העסקי.

שי בן מאור: העובדה שרדיו "קול ברמה" לא משמיע נשים בתחנה, גורמות לאבדן של עשרות אלפי שקלים בחודש.

שי בן מאור: לדוגמא מפרסמים גדולים שיש להם קו מסוים, פרסומת מסוים לכל אישה, לא ישנו בשביל תחנה, לא משנה מה גודלה, לא ישנו את הקו, כתוצאה מכך הם לא מפרסמים ברדיו.

שי בן מאור: הסיבה השנייה שאמרתי יחד עם זאת שאנחנו צריכים להתחשב ברייטינג.

שי בן מאור: מבחינתי רייטינג הוא לפני הכנסות מסחריות, זה לפחות מה שבעלי התחנה הגדירו לי.

שי בן מאור: לכן אני באתי ככה בתמיהה ---

ציפי חוטובלי: יש לך נתון על שיעור האזנה בקרב נשים?

שי בן מאור: אני מיד אגיד, כן, כן, אגיד.

ציפי חוטובלי: כי אני רואה שחילקתם לנו.

שי בן מאור: נכון.

שי בן מאור: עכשיו, באתי למנהלי התוכן, וכמו שאתם רואים אני איש חילוני לחלוטין.

שי בן מאור: יחד עם זאת האג'נדה שלי באה ואומרת שאני צריך לשרת את הציבור שלי ולא לחנך אותו.

שי בן מאור: לכן הדעות האישיות שלי הן לא רלבנטיות בכלל, אלא הדעות של המאזינים שלי או השקפות של המאזינים שלי.

שי בן מאור: ודיון הלכתי, אני לפחות לא אתן כי אני לא איש הלכה ואני לא מתיימר להיות כזה.

שי בן מאור: לאחר מכן ידבר מנהל התכניות וייתן את האינפוטים שלו, לגבי כל מה שקשור להלכה.

שי בן מאור: אני אגב רק רוצה לתקן את יושבת הראש, אנחנו לא תחנה ארצית, אנחנו תחנה מגזרית.

שי בן מאור: הלוואי ונהיה משודרים בכל הארץ, זה חשוב רק ש---

ציפי חוטובלי: אתם לא, אין לכם ---

שי בן מאור: לא, לא.

הילה שמיר: הזיכיון הוא מגזרי פעמיים, גם אזורי בחלק מאזורי הארץ וגם מגזרי בפעם השנייה, שהוא נועד מראש לציבור תורני ספרדי.

הילה שמיר: כך פורסם במכרז.

אורי אורבך: אבל הוא בירושלים ובתל אביב.

שי בן מאור: לא, אנחנו לא.

הילה שמיר: לא, לא.

שי בן מאור: אנחנו לא על תדר ארצי.

שי בן מאור: כל אזור הצפון ---

קריאה: זה יותר מתדר אחד.

קריאה: אבל אם אני שומעת אתכם.

שי בן מאור: אבל זה מעבר לכך.

שי בן מאור: אנחנו מקבלים יותר מתדר כפי שרדיוס מקבלת יותר מתדר כי יש בעיות קליטה טופוגרפיות, ואז יש לנו מספר תדרים באותו אזור זיכיון.

שי בן מאור: אנחנו לא ארציים.

שי בן מאור: אחרי שאני, המוטו שלי לשדר ולראות מה הציבור שלי רוצה.

שי בן מאור: לכן אני הזמנתי סקר, מיד עם כניסתי לתפקיד, כדי לראות מה רוצים המאזינים שלנו ותוצאות הסקר הדהימו אותי.

ציפי חוטובלי: לא רוצים לשמוע נשים?

שי בן מאור: שנייה, שנייה.

שי בן מאור: 50% ממאזיני ---

ציפי חוטובלי: הסקר נערך בקרב גברים.

שי בן מאור: לא, ממש לא.

שי בן מאור: ממש לא, ממש לא.

שי בן מאור: 50% מקרב הציבור שמאזין לתחנה, שהודיע שהוא מאזין לתחנה, נשים וגברים כאחד, הודיעו שבמידה ויישמע קול אישה בתחנה הם יעזבו את התחנה.

שי בן מאור: התוצאות היו ---

ציפי חוטובלי: כל אישה בזמרה, או כל אישה בדיבור?

שי בן מאור: כל אישה בדיבור.

שי בן מאור: יש לנו פה את התוצאות.

ציפי חוטובלי: אני חייבת לדעת מאיפה הבאתם את הקהל ---

שי בן מאור: שנייה, שנייה, גברתי יושבת הראש, תני לי לסיים את הדברים ואני אשמח לענות על כל שאלה שיש.

ציפי חוטובלי: ליושבת הראש יש זכות להתפרץ.

שי בן מאור: אוקי.

שי בן מאור: עכשיו, אני גם הופתעתי ובדיוק חשבתי כמוך, ויהיו מי שיחשבו ויגידו שסקר אפשר להטות וסקר אפשר להכין אותו כפי שאתם רוצים להכין, וזה נכון.

שי בן מאור: וחיכיתי לסקר אחר, לסקר שהוא לא מוטה, לסקר שהוא בודק האזנה לרדיו והוא סקר שבודק חשיפה.

שי בן מאור: קוראים לו סקר T.G.I.

שי בן מאור: לא אני מכין אותו אלא גוף חיצוני לחלוטין מכין את כל התוצאות.

שי בן מאור: הוא מדגם, הוא סקר חשיפתי לחלוטין.

שי בן מאור: הסקר הזה הראה תוצאות ששר התקשורת שדיברתי איתו ובכירים בעולם התקשורת מגדירים את זה כנס.

שי בן מאור: תחנה שקיימת שנתיים, הופכת בתוך שנתיים לתחנה החמישית בגודלה בישראל בציבור הכללי, עם 4.5% רייטינג, כאשר 50% מהמאזינים שלה הם נשים.

שי בן מאור: אם הייתה ציפייה לחשוב שהרדיו הזה הוא רדיו חרדי, אם באמת הכיוון הזה של הציבור לא רוצה לשמוע, אז היינו מצפים לראות שיעור האזנה נמוך, כאשר מרבית האנשים הם גברים.

שי בן מאור: מרבית המאזינים הם גברים.

ציפי חוטובלי: שי, אתה מאמין למילים שאתה מוציא מהפה?

ציפי חוטובלי: כאשר אתה אומר 50% מהציבור ---

אברהם מיכאלי: בוודאי שהוא מאמין, הוא לא היה משרד אם הוא לא היה מאמין.

ציפי חוטובלי: רגע, רגע, סליחה, סליחה.

אברהם מיכאלי: בגלל שהוא מאמין הוא מדבר.

ציפי חוטובלי: סליחה, אני שואלת - אתה מאמין שמחצית מציבור המאזינות שלך זה מאזינות ולא מאזינים, הנשים האלה לא מעוניינות לשמוע נשים במסגרות התחנה, אם הן ישמעו קול אישה, זה נשמע לך סביר?

שי בן מאור: חד משמעית כן.

שי בן מאור: כן.

שי בן מאור: חד משמעית כן.

אברהם מיכאלי: כן, כן, כן.

שִי בן מאור: את יכולה לצחוק.

שִי בן מאור: חד משמעית כן.

שִי בן מאור: אני עם תוצאות לא מתווכח.

אורי אורבך: נגיד שמאה אחוז, אז מה?

אורי אורבך: ואם לא היו רוצים לשמוע יהודים, אז מה?

שי בן מאור: ואם התחנה הזאת לא הייתה מאוזנת, אם התחנה הזאת לא היו רוצים להאזין לה ---

אורי אורבך: מה זה משנה?

אברהם מיכאלי: זה כן משנה, זה כן משנה.

אברהם מיכאלי: בשביל זה קמה הת---

אורי אורבך: אם לא רוצים לשמוע חרדים?

אורי אורבך: 100 לא רוצים לשמוע חרדים.

שי בן מאור: אני אשמח אם ----

אברהם מיכאלי: בוודאי שהוא מאמין, הוא לא היה משרד אם הוא לא היה מאמין.

ציפי חוטובלי: רגע, רגע, סליחה, סליחה.

אברהם מיכאלי: בגלל שהוא מאמין הוא מדבר.

ציפי חוטובלי: סליחה, אני שואלת - אתה מאמין שמחצית מציבור המאזינות שלך זה מאזינות ולא מאזינים, הנשים האלה לא מעוניינות לשמוע נשים במסגרות התחנה, אם הן ישמעו קול אישה, זה נשמע לך סביר?

שי בן מאור: חד משמעית כן.

שי בן מאור: כן.

שי בן מאור: חד משמעית כן.

אברהם מיכאלי: כן, כן, כן.

ציפי חוטובלי: חברים, חברים.

שי בן מאור: אני מבקש את הארבע דקות לתת לי לדבר, אני מספיק מנומס, אני מבין שאתם ---

ציפי חוטובלי: אין בעיה.

ציפי חוטובלי: אני רק אעיר הערה אחת קטנה.

ציפי חוטובלי: אם לפי נטיות ליבו של הציבור הישראלי היו מעלים מאזינים, אני בטוחה ש-80% מהציבור הישראלי לא היו רוצים לשמוע כל מיני פעילי חמאס שרזי ברקאי מרבה לראיין בתכניותיו.

ציפי חוטובלי: זה לא אומר שלא מראיינים אותם, בוודאי אותו כנ"ל לגבי חכ"ים ערבים, אולי הרבה מהציבור לא רוצים לקום בבוקר עם אחמד טיבי, אבל הם קמים בבוקר עם אחמד טיבי, מה לעשות?

ציפי חוטובלי: הם מקשיבים לגלי צה"ל ולרשת ב', והם קמים איתו.

נסים זאב: כי זה מיועד לאחמד טיבי.

נסים זאב: כי גלי צה"ל זה אחמד טיבי.

נסים זאב: מה את רוצה?

שי בן מאור: גברתי יושבת ראש הוועדה, אנשים לא חייבים לקום ----

נסים זאב: אם הם לא רוצים ---

שי בן מאור: אנחנו לא מדובר בתחנה אחת שקיימת במדינת ישראל.

שי בן מאור: מי שלא רוצה להאזין לנו – פשוט יעבור לתחנה אחרת.

שי בן מאור: והעובדה שיש לנו האזנה כל כך גדולה ---

ציפי חוטובלי: אבל, סליחה, סליחה, אתה לא קורא לזה, לא, סליחה הרייטינג לא מעניין אותי כאן.

ציפי חוטובלי: סליחה, יש דברים שהם מעל לרייטינג.

ציפי חוטובלי: שוויון זה מעל לרייטינג, יש חובה ציבורית שהיא מעוגנת בחקיקת יסוד במדינת ישראל, והיא חלה גם על תחנת רדיו מגזרית, לנהוג בשוויון.

שי בן מאור: אז מיד אני אגע גם בזה.

שי בן מאור: גברתי יושבת הראש, אני כרגע דן בטענה של – המאזינים לא רוצים, מעוניינים לשמוע דבר מסוים.

שי בן מאור: בטענה הזאת אני דן.

אורי אורבך: לא טענו את הטענה הזאת.

ציפי חוטובלי: זה לא מעניין אותנו.

שי בן מאור: אה, אוקי, אם זה לא מעניין אתכם אוקי.

ציפי חוטובלי: מעבר לזה שזה לא אמין.

שי בן מאור: אוקי, אני אעבור קדימה.

שי בן מאור: אני אעבור קדימה מעבר, אם זה לא מעניין אתכם אז זה בסדר גמור מבחינתי.

שי בן מאור: אני אעבור קדימה לטענה הנוספת.

אורי אורבך: מה אתה רוצה להגיד?

אורי אורבך: שזה משתלם לקפח נשים?

שי בן מאור: בשורה התחתונה הציבור הזה ---

ציפי חוטובלי: גם לא משתלם להעסיק נשים, הן נכנסות להריון.

שי בן מאור: בשורה התחתונה ---

ישראל אייכלר: סליחה אדוני שאני מפסיק, יש לי שאלה, גם לא מעניין אתכם שהרדיו הזה הוא מגזרי, תורני, ספרדי, והוא לא רדיו כללי ממלכתי.

ישראל אייכלר: לא מעניין אתכם?

ישראל אייכלר: תגידו שלא מעניין אתכם.

אורי אורבך: לא מעניין.

ישראל אייכלר: זאת אומרת הרדיו הזה לא מיועד לאורי אורבך ---

ציפי חוטובלי: מה הקשר?

ישראל אייכלר: הוא לא מיועד לך כי אתה לא תורני ספרדי.

ישראל אייכלר: הוא כן מיועד לגברת חוטובלי, כי גברת חוטובלי היא כן תורנית ספרדית.

אורי אורבך: הוא מיועד לגברת ציפי ישי.

ישראל אייכלר: לא, השאלה היא אם זה משמעותי אם זה רדיו מגזרי ----

ציפי חוטובלי: טוב, אני מפסיקה כרגע את כל ההתפרצויות.

ציפי חוטובלי: אתה באמצע זכות דיבור.

שי בן מאור: אוקי, אני יכול להמשיך?

ציפי חוטובלי: כן.

שי בן מאור: יפה.

שי בן מאור: תודה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה שתיגע בעניין העקרוני, שזאת החובה שלך ללכת לקראת הרשות השנייה.

שי בן מאור: חד משמעית.

שי בן מאור: ראשית, ראוי לציין שלעולם מעולם עד כה לא קיבלנו ולו תלונה אחת, ואנחנו מקבלים את כל התלונות מהרשות השנייה, לא קיבלנו ולו תלונה אחת ממאזינה, שלא יכלה, שהתלוננה על כך שמאזינות חרדיות לא יכולות.

שי בן מאור: כמובן שאם אני אתחיל לקבל עכשיו בעשרות אני אתחיל לחשוד.

שי בן מאור: אני אומר שעד עכשיו לא קיבלנו והרשות השנייה יכולה לאשר את זה.

ציפי חוטובלי: אתה יודע, נשים לא הצביעו הרבה שנים ולא התלוננו.

שי בן מאור: ברמה העקרונית, רוב האנשים שנוכחים כאן אינם קהל היעד של רדיו "קול ברמה".

שי בן מאור: אינם קהל היעד.

שי בן מאור: בשורה התחתונה וכמו שאמרתי שוב – התפקיד שלי הוא לא לחנך, התפקיד שלי הוא לתת שירות.

שי בן מאור: לא קיבלתי מעולם פסק הלכה כתוב על ידי רב כזה או אחר משפיע בעולם החרדי, כולל הרב עובדיה שאנשים נטו לצטט אותו וכולל רבנים אחרים שאמרו לנו שהוא אמר בעל פה.

שי בן מאור: אני אשמח לקבל דברים בכתב, ואז ההתייחסות שלי תהיה אחרת לגמרי.

שי בן מאור: כרגע, אם אנחנו עוסקים בדיון הלכתי, יש לי בכתב את הוועדה התורנית של הרדיו, שאותה הרשות השנייה הסמיכה לפעול בענייני התוכן של התחנה, שבאה ומתנגדת לשיבוץ כל אישה.

שי בן מאור: אני יכול להתווכח או לא להתווכח ברמה העקרונית, אבל אמרנו שזה לא הדיון.

שי בן מאור: הדיון הוא כרגע האם הציבור שלנו, האם יש פה אפליה כזו או אחרת.

שי בן מאור: אני מבחינתי אומר כזה דבר, כשאני נכנס לבית כנסת, אם בת זוגתי תיכנס איתי היא לא תוכל לשבת איתי, היא תעלה למעלה לעזרת נשים.

שי בן מאור: יהיו אנשים שיגידו שמדובר באפליה.

שי בן מאור: יהיו אנשים שיגידו שעצם העובדה שאישה לא יכולה להניח תפילין או לעלות לתורה – מדובר באפליה.

שי בן מאור: יחד עם זאת, כאשר אנחנו נכנסים לבית כנסת אנחנו נכבד את זה.

שי בן מאור: אם לא נרצה לכבד את זה, אם לא נרצה, אם זה לא יתאים לנו לא ניכנס.

שי בן מאור: התחנה הזאת היא לא תחנה אזורית במובן, היא תחנה שהיא תחנה מגזרית, וערב המכרז הודיעו בעלי התחנה, אגב, צר לי שהאדון אורבך, שאני האזנתי לו, מוצא לנכון לצאת החוצה ולהתראיין לתכנית הכל דיבורים, והוא, ורק משהו שמראה מעט על המניעים הפופוליסטים של חלק גדול מהפונים לעניין הזה.

שי בן מאור: כי אני נמצאתי פה וכיבדתי אותו לעניין.

שי בן מאור: אז צר לי שהוא לא שומע את הדיון שהוא ביקש לכנס.

שי בן מאור: (חילופי יו"ר – היו"ר נסים זאב)

אברהם מיכאלי: הפרוטוקול שומע, זה בסדר.

שי בן מאור: אה, הפרוטוקול שומע.

שי בן מאור: מעניין אם הוא יקרא את הפרוטוקול.

אברהם מיכאלי: הוא יקרא את הפרוטוקול.

שי בן מאור: אז לכן באמת אני בא ואומר, בשורה התחתונה, בניגוד לאוטובוסים שמשרתים ציבור, ציבור כללי, התחנה הזאת מיועדת לשרת ציבור אחד.

שי בן מאור: בואו נפסיק להיות הדוברים שלו, בטח לא האנשים שהם לא קהל היעד, בטח לא האנשים.

שי בן מאור: אני רוצה שהחרדים ידבררו את עצמם, כפי שאני כמנכ"ל חילוני של תחנת רדיו חילונית, לא הייתי רוצה שחרדים יגידו לי מה לעשות, אני מבקש שהציבור שהוא לא ציבור שהוא קהל היעד, שהוא לא ציבור, אל תדבררו אותם.

שי בן מאור: כרגע 50% מהתחנה הן נשים.

שי בן מאור: אם הן לא היו רוצות לשמוע הן היו מאזינות לתחנה אחרת.

שי בן מאור: עכשיו, בשורה התחתונה, לצערי הרב –

נסים זאב: גברת נכבדה, אני מבקש ממך לאפשר לו להמשיך לדבר.

שי בן מאור: אני יכול לחלק כמו כל דבר, במיוחד בצבא, אפשר לחלק את הפניות שאנחנו מקבלים פה לשלושה חלקים.

שי בן מאור: החלק הראשון נובע, המניעים שלו נובעים מגורמים שהם גם אמצעי תקשורת, שהכניסה של רדיו "קול ברמה", שכמו שאמרתי הפכה גם לתחנה הדתית והחרדית המובילה בישראל בסקר T.G.I האחרון, לא אני הכנתי אותו.

שי בן מאור: הכניסה שלנו גורמת לבריחת מאזינים וברור להם שהעובדה שאם עכשיו לא ישמיעו קול אישה הרדיו ייחלש, וכך הם יתחזקו – אני קורא להם חברה, חזקו את עצמכם באמצעות השקעה בתוכן ולא באמצעות החלשת אחרים.

שי בן מאור: החלק השני של הגורמים שתוקפים את הרדיו הזה זה גורמים פופוליסטיים שנמצאים עכשיו, לא נמצאים פה אפילו באולם כדי להקשיב, אלא יצאו החוצה כדי להתראיין, על מנת ליצור עוד ----

חיים אמסלם: אדוני, אדוני, אדוני, אתה משמיץ פה חבר כנסת.

חיים אמסלם: תמתין שהם יבואו לפה ותגיד את זה בפניהם.

שי בן מאור: אני אגיד את זה בפניהם גם כשהוא ייכנס.

שי בן מאור: צר לי שהוא לא נמצא פה כדי להאזין לי.

נסים זאב: זה ברור שכל הדיון הזה הוא פופוליסטי.

נסים זאב: אתה סיימת אדוני?

שי בן מאור: לא, עוד גורם אחד, עוד טענה אחת.

שי בן מאור: והגורם השלישי הם כאלה באמת שהדבר הזה בא ממקום ש- ממקום כביקורת בונה.

שי בן מאור: אני אומר להם שוב, חברה, אל תחנכו את הציבור החרדי.

שי בן מאור: תנו לציבור החרדי לקבוע בעצמו.

שי בן מאור: בשורה התחתונה רדיו "קול ברמה", מאז שרדיו "קול ברמה" עלתה, הציבור החרדי הפסיק להאזין לתחנות רדיו פיראטיות כי הוא מצא כתובת.

שי בן מאור: ברגע ש---

ישראל אייכלר: אולי זאת הייתה הטעות.

ישראל אייכלר: צריכים להחזיר אולי את הרדיו ---

שי בן מאור: ברגע שאנחנו עכשיו נחליט עבור הציבור החרדי מה הוא צריך לשמוע, אנשים יחזרו להאזין כי בין אם בעזרת המדינה ובין אם לא בעזרת המדינה, הציבור הזה צריך לקבל את הצורך שלו, ואנחנו, אני מבקש להפסיק לחנך אותו אלא לתת לו שירות, וכרגע אם זה לא שבור, בואו לא נתקן.

שי בן מאור: תודה רבה.

נסים זאב: אדוני, בבקשה.

אברהם מימרן: אוקי, תודה לשי בן מאור.

אברהם מימרן: אני מנהל התכניות ברדיו "קול ברמה", מלווה את התחנה מיום הקמתה.

אברהם מימרן: שמי אבי מימרן, מנהל התכניות של רדיו "קול ברמה".

אברהם מימרן: יש סמכויות לוועדה הזאת, אני רוצה רק לפני שאני מתחיל לדבר לדעת.

נסים זאב: יש, יש, אל תדאג.

אברהם מימרן: יש, מצוין.

ישראל אייכלר: איזה סמכויות יש לוועדה?

נסים זאב: היא סטטוטורית.

נסים זאב: זו וועדה סטטוטורית.

ישראל אייכלר: שמה?

אברהם מימרן: אוקי, זה לא רלבנטי.

ישראל אייכלר: לא, שאלת, אני אומר לך – אין לוועדה הזאת שום סמכות מעשית עכשיו בכיוון הזה.

אברהם מימרן: אז בקיצור, כלומר הדיון הזה הוא כרגע דיון רעיוני, השקפתי.

אברהם מימרן: אנחנו בעצם לא באים לקבל החלטות או לשנות הסדרי בראשית, אנחנו באים להסביר את עצמנו, וחשוב שהדיון הזה נערך, כי מעולם לא הייתי מצליח לדבר עם רוב הנשים שיושבות כאן, המאד מכובדות, אם לא היינו מתראים כאן עכשיו בדיון הזה.

נסים זאב: זו ההזדמנות שלנו לדבר.

אברהם מימרן: יפה מאד.

אברהם מימרן: כי מעולם ---

עלוה קוגן: יש לנו מה להגיד, רק לא מעלים אותנו לשידור.

נסים זאב: אני מבקש לאפשר לו לדבר, אחר כך.

אברהם מימרן: אני אסביר לך בדיוק למה מעולם לא הייתם שומעים את קולי או את קולם של האחרים הדומים לי.

אברהם מימרן: בגלל שלנו למשל, אין זכות ביטוי שווה בשום כלי תקשורת, בשום מקום, לא בטלוויזיה ולא ברדיו.

אברהם מימרן: אני אסביר, עוד דקה אחת.

אברהם מימרן: כמה שדרנים חרדים עובדים ברשת ב'?

ישראל אייכלר: אף אחד.

אברהם מימרן: כמה שדרנים חרדים עובדים בגלי צה"ל?

עלוה קוגן: אין איסור כזה.

אברהם מימרן: כמה שדרנים חרדים עובדים בשש עשרה תחנות רדיו אזוריות?

עלוה קוגן: זאת דמגוגיה.

אברהם מימרן: זאת לא דמגוגיה, זאת התחושה.

נסים זאב: אבל אדוני, אתה לא מתווכח איתן, אתה מדבר עם הוועדה.

נסים זאב: גברת, אני מבקש ממך.

נסים זאב: תדבר לוועדה, אל תדבר אליה אישית.

אברהם מימרן: בעקבות החלטה, במשך 50 שנה במדינת ישראל יש ציבור גדול במדינה שהכוח שלו בא לידי ביטוי גם ברמה הפוליטית, גם ברמה הציבורית, גם ברמה המספרית וגם בכוח הכלכלי שלו, הוא לא בא לידי ביטוי בתקשורת.

אברהם מימרן: אני רוצה להצדיע לרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו שראתה לפני כשלוש שנים מצוקה של ציבור אדיר שנאלץ לעבור על החוק, לפתוח תחנות רדיו פיראטיות, שסיכנו את השמיים החופשיים של ישראל כדי ---

ישראל אייכלר: זאת הייתה עלילה אגב, זה לא נכון.

אברהם מימרן: גם נניח שזה, זה עלילה, בוודאי שזאת עלילה.

ישראל אייכלר: זה לא סיכן שום דבר.

אברהם מימרן: אני מדבר על כך שציבור גדול נאלץ לשמוע תחנות מהסוג הזה, כדי סוף סוף לשמוע משהו שהוא יכול להתחבר אליו.

אברהם מימרן: כשהוא הדליק גלי צה"ל הוא שמע שירים שלא מתאימים לו, תכנים שלא מתאימים לו.

אברהם מימרן: הוא עבר לרשת ב' הוא שמע עוד פעם שיר שלא נוח לו ולילדים שלו והוא אמר – לי, במכשיר הרדיו אין מה לחפש.

אברהם מימרן: המכשיר הזה בבית שלי מיותר, וכך היה שנים רבות.

אברהם מימרן: חרדים לא החזיקו את המכשיר הזה בבית, כי לא היה להם מה לשמוע במכשיר הזה – 60 שנה.

אברהם מימרן: באה הרשות השנייה ואמרה אוקי, יש פה ציבור מספרי שאי אפשר להתעלם ממנו.

אברהם מימרן: יש פה ציבור ענק וחייבים לעשות משהו בשביל הצדק.

אברהם מימרן: בגלל הצדק שכולנו מדברים בשמו, צריך להפסיק את האפליה הזאת ולתת לציבור הזה כלי ביטוי כמו שהוא מבין, כמו שהוא חושב, כמו שהוא רואה.

אברהם מימרן: מסיבה מאד פשוטה, בדיוק כמו שנותנים לציבור החרדי או הרוסי, או הערבי בישראל תחנות רדיו ולהתנהג איך שהם חושבים, ואם נעבור על כל תכניות הרדיו במגזר הערבי, שפועלות מטעם המדינה, יש הרבה דברים לא נעימים שאתם תשמעו פה.

אברהם מימרן: שנאמרים שם במסגרת החוק, אבל זה לא ענייני.

אברהם מימרן: זוהי זכותם של המגזר הערבי והרוסי לשמוע את המוסיקה שהם אוהבים, את השדרנים שהם אוהבים, את התוכן שבא להם לשמוע.

אברהם מימרן: בשביל זה קמה התחנה הזאת שנקראת "קול ברמה".

אברהם מימרן: אין איסור הלכתי, אורבך לא נמצא פה, אבל אין איסור בהלכה לשמוע קול אישה.

אברהם מימרן: לא כתוב את זה בהלכה.

אברהם מימרן: אני אומר לכם, תחפשו את כל השולחן ערוך, לא תמצאו מקום שכתוב שצריך לכתוב כיפה.

אברהם מימרן: לא כתוב את זה בשום מקום בשולחן ערוך.

אברהם מימרן: לא כתוב באף מקום שאסור לגבר בהלכה לדבר עם אישה.

אברהם מימרן: אין כזה איסור.

אברהם מימרן: יש איסורי איחוד, יש איסורי צניעות, יש הלכות שצריך להניח תפילין ולהתפלל שלוש פעמים ביום.

אברהם מימרן: כל הדברים האלה הם לא הלכות, הם בסך הכל השקפות עולם.

אברהם מימרן: הם בסך הכל הליכות חיים.

אברהם מימרן: לי נוח להסתובב במרחב הציבורי שלי כמו שנוח לי.

אברהם מימרן: אני רוצה בבית שלי לשמוע תחנת רדיו שתתאים לי.

אברהם מימרן: אני רוצה לשמוע זמר שהילדים שלי יתחזקו מהשיר שלי.

אברהם מימרן: אני רוצה לשמוע הרצאה של רב באמצעות הרדיו.

אברהם מימרן: זה מה שאני רוצה.

אברהם מימרן: אני אזרח במדינה.

אברהם מימרן: יש כמוני מאות אלפים .

אברהם מימרן: אנחנו קבוצה גדולה של אנשים.

אברהם מימרן: עכשיו, אם היינו אחוז באוכלוסייה, אז לא הייתי בא לפה היום.

אברהם מימרן: לא הייתי עובד גם בתחנה הזאת.

אברהם מימרן: אנחנו עם 4.5% האזנה.

אברהם מימרן: זה 220,000 איש בהאזנה בשעת פריים טיים.

אברהם מימרן: תעשו חשבון ב-T.G.I כמה אנשים מאזינים לתחנה הזאת.

אברהם מימרן: ואם היינו תחנה שמפלה נשים – לא היו לנו 55% האזנה של נשים.

אברהם מימרן: הנשים היו מקללות אותנו, היו בורחות מהתחנה.

חיים אמסלם: אתם מונופול, מה לעשות?

חיים אמסלם: השתלטתם על ...

חיים אמסלם: וזהו זה.

אברהם מימרן: אנחנו לא מונופול.

אברהם מימרן: יש 16 תחנות אחרות.

אברהם מימרן: 16 תחנות אחרות.

אברהם מימרן: אותך מעניין, הרב אמסלם, את הנושא הספרדי, אז שתקום ועדה אחרי שתוקם תחנה לציבור הספרדי ----

חיים אמסלם: תיכף תיכף, כשאני אדבר אדבר.

חיים אמסלם: כשאקבל את זכות הדיבור אני אדבר מה יש לי לומר על התחנה שלכם.

אברהם מימרן: תדבר שם בענייני ספרדים אשכנזים.

אברהם מימרן: אני מדבר כאן על עניין מהותי ואני רוצה לומר לסיום, בסוף הדיון הזה, שאתם צריכים להבין – אין כאן חלילה פגיעה בכבודן של הנשים.

אברהם מימרן: ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, לא מתראיין כל בוקר לגלי צה"ל.

אברהם מימרן: הוא לא מתראיין כל חמש דקות לתחנות רדיו.

אברהם מימרן: אתם יודעים למה?

אברהם מימרן: כי הוא אדם מכובד והוא מתראיין פעם בשנה.

אברהם מימרן: ואת התפיסה ההשקפתית בעולם הדתי והיהודי, כל כבודה בת מלך פנימה, הכבוד של האישה ----

עלוה קוגן: מה זה כל הדמגוגיה הזאת?

אברהם מימרן: והכבוד של האישה ---

נסים זאב: את לא צריכה להסכים איתו ואת לא צריכה להעיר לו, בבקשה.

אברהם מימרן: זכותה של אישה שרוצה לדבר ברדיו לבחור בעוד 17 תחנות אזוריות ו-5 תחנות ממלכתיות, לדבר בכל שעה ובכל נושא.

אברהם מימרן: יש תחנה אחת במדינת ישראל שבאה לעשות צדק עם ציבור של 300,000 בתי אב בישראל, ואני לא מבין מה כולכם שמעולם לא האזנתם לתחנה, אני אשאל אתכם פה מה יש בלוח השידורים שלנו אתם אפילו לא יודעים.

אברהם מימרן: אתם לא מכירים את המאזינים.

אברהם מימרן: אני נחשף למאזינים.

אברהם מימרן: אתם לא מקבלים את הפניות שאנחנו קיבלנו אתמול בעקבות ההסדר עם הרשות השנייה, שכן העלינו שתי חברות כנסת להתראיין.

אברהם מימרן: כמות ערימה כזאת של תלונות של אנשים – שאתם בוגדים, ואנחנו עוזבים אתכם, ואיפה התחנות הפיראטיות, ואנחנו מתגעגעים לקול האמת.

נסים זאב: אבי, אתה לא תשכנע את מי שלא משוכנע, אתה לא תצליח.

אברהם מימרן: אני רוצה לסיים במילה אחת ולומר – אנחנו מכבדים כל אדם באשר הוא, ועל אחת כמה וכמה את האישה, שהיא המרכז של הבית היהודי.

אברהם מימרן: יש לנו כמענה ושירות לנשים אין ספור ערוצים שנשים יכולות לפנות והן לא מקופחות.

אברהם מימרן: יש לנו מערכת מאד משוכללת של I.V.R שאין לאף תחנה אזורית אחרת, בגלל שאין לנו נשים, ושהנשים מדברות ומביעות את דעתן וזוכות בפרסים ומתכונים ותכניות למשפחה.

אברהם מימרן: ויש לנו עשרות ומאות פניות של נשים, נשות ציבור במגזר החרדי, שתומכות בעובדה הזאת, שיש גם תחנה כזאת.

אברהם מימרן: לא קרה כלום.

אברהם מימרן: יש לנו מתחרה שקוראים לה תחנת הרדיו "קול חי", שהיא תחנה לציבור הדתי.

אברהם מימרן: היא לא מוגדרת כך, היא מוגדרת כתחנה אזורית ובתחנה הזאת מדברים עם נשים, וזוהי זכותן, וזכותה של אישה או של מאזין לבחור למה הוא מאזין.

אברהם מימרן: התוצאות שבידכם, שחילקו לכם, מדברות בעד עצמן.

אברהם מימרן: אלו תוצאות שלא אנחנו המצאנו.

אברהם מימרן: יש מחקר שמוכיח את הדברים.

אברהם מימרן: סקר T.G.I לא נעשה מאליו.

אברהם מימרן: אין למישהו שם מטרה לתת מצג שווא.

אברהם מימרן: אלא הן עובדות אמיתיות ותעזבו אותנו לנפשנו, תתנו לנו להתנהל, אנחנו אחוז קטן.

אברהם מימרן: יש לנו תחנה אחת, תעזבו אותנו לרוחנו, לכו תטפלו בעוד כל כך הרבה אפליות במדינת ישראל, בעוד כל כך הרבה עוולות.

אברהם מימרן: תכנסו שם ועדות בכנסת, תשנו את המדינה, אל תתערבו לפרט, למיעוט במדינה באורח חייו.

אברהם מימרן: תודה רבה.

נסים זאב: אבי, יש לי שאלה אליך, למה אתם לא כל פעם משדרים לפני החדשות על היקף המותניים, כמו ששומעים את זה בגלי ישראל כל פעם?

אברהם מימרן: בגלל שאנחנו תנחה שמשדרת לציבור שאם נאמר דבר כזה, אז אנחנו באותו רגע איבדנו את הזהות שלנו, שהרשות השנייה נתנו לנו.

נסים זאב: לא, זה דוגמא קלאסית שמישהו לא רוצה לשמוע חדשות ולפני החדשות לשמוע נושאים שהם לא חשובים לו או שהם בניגוד לרוחו, יכול להאזין לתחנה כמו שלכם ויש לו בחירה לקול חי.

נסים זאב: אני בהחלט מסכים עם הדרך הזאת.

נסים זאב: לכל אחד יש את הבחירה שלו.

נסים זאב: בבקשה, הרב אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני יושב הראש, אני רוצה, קודם כל אני רואה שזה היה דיון פופוליסטי ועובדה, כשהפופוליסטים קיבלו את הכותרות הם נעלמו מהשטח.

ישראל אייכלר: כך שאבי, אתם לא צריכים להתייחס ברצינות למי שלא מתייחס לעצמו ולוועדתו ברצינות.

ישראל אייכלר: אבל אני כן רוצה להתייחס ברצינות לנושא.

ישראל אייכלר: קודם כל גילוי נאות, אני עבדתי שנים רבות ברדיו "קול חי" שמע לנשים, ואני עצמי ראיינתי נשים, וכמו שאמר אבי מימרן שאין שום איסור הילכתי לראיין נשים ולשמוע נשים בשיחות טלפון ברדיו, וכל הדברים האלה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לדבר על העניין של חופש העיתונות.

ישראל אייכלר: יש הרבה פשעים, אני קורא לזה פשעים בתקשורת הישראלית, נגד אוכלוסיות שונות, נגד ציבורים שונים שאינם באים לידי תיקון, מתוך העיקרון של חופש העיתונות.

ישראל אייכלר: העורך הבלתי צודק והמוטה בכל מקום, בכל עיתון וגם ברדיו ממלכתי וצבאי, עושה מה שהוא רוצה.

ישראל אייכלר: למי שהוא רוצה הוא נותן לדבר, למי שהוא רוצה הוא נותן להפסיק, ולא יעיז איש לנסות להגיד לו – אתה תעשה כך ולא אחרת – הוא האלוהים האחרים שנקרא חופש העיתונות.

ישראל אייכלר: ואני רוצה שחופש העיתונות הזה יהיה באותה מידה גם לערוץ 7, גם ל"קול ברמה" וגם ל"רדיו כל חי", ואני כופר בעיקר על העניין שהמדינה מותר לה להתערב בעניין חופש העיתונות בכלל.

ישראל אייכלר: הרדיו הממלכתי שמקבל מימון מכספי הציבור, הוא צריך להיות לפי כללים וקריטריונים שוויוניים שקובעים הממשלה, המדינה ומי שמממנת אותו.

ישראל אייכלר: תחנות רדיו פרטיות צריכות להיות כמו עיתונים פרטיים.

ישראל אייכלר: כמו שאין לי שום שליטה על משפחת מוזס מה לכתוב בידיעות אחרונות, אין לי שום שליטה על משפחת שוקן לכתוב מה שהם רוצים, כך צריכות להיות תחנות רדיו למי שרוצה.

ישראל אייכלר: כמו שאף אחד לא יגיד לי מה לדבר בטלפון הסלולארי שלי, ככה אף אחד לא יכול להגיד לי מה לדבר ברדיו שלי.

ישראל אייכלר: כך צריך להיות בעיקרון.

ישראל אייכלר: זה שיש חוק רשות השנייה, שיש לה רגולציה על התכנים של תקשורת פרטית, זה דבר לא דמוקרטי, נגד חופש העיתונות ואני כופר בעיקרון הזה.

ישראל אייכלר: קודם כל צריך להיות שמי שרוצה תחנת רדיו, צריך לשלם איזה שהוא סכום למשרד הדואר, למשרד התקשורת, ולשדר כמו שאני קונה סלולארי ואני משלם על זה סכום מסוים ואני מדבר מה שאני רוצה ועם מי שאני רוצה.

ישראל אייכלר: זה נקרא חופש העיתונות.

ישראל אייכלר: כמובן שיש חוקים בכנסת, של הוצאת דיבה ולשון הרע וצנזורה.

ישראל אייכלר: זה דברים שמחייבים כל עיתון פרטי, ולא יעלה על הדעת להתערב בעיתון.

ישראל אייכלר: כך צריך להיות לא לעלות על הדעת להתערב בתכנים של רדיו, שאיננו ממומן מכספי הציבור.

אברהם מימרן: בלבד שלא תהווה איום יותר מהגרעין האירני.

ישראל אייכלר: כן, וכמובן.

ישראל אייכלר: יש לי תחושה שאלה שרוממו את הדמוקרטיה בגרונם, הפכו לבולשביקים שמנסים לחנך ציבורים אחרים שאינם בדרכם.

ישראל אייכלר: הם רוצים לחנך אותם בכל מיני דרכים ועכשיו הם רוצים לחנך אותם גם איך לשדר.

ישראל אייכלר: אני לא מוכן, גם אם אני אמרתי לכם שאני עבדתי ברדיו "קול חי", וברדיו "קול חי" כן מראיינים נשים, אני לא מוכן לקבל שמישהו יגיד לאבי מימרן מה לעשות ואיך לעשות.

ישראל אייכלר: כמו שאני לא מוכן שאישה שתקים תחנת רדיו לנשים והיא תשמיע רק נשים, שיבואו הגברים ויגידו – אנחנו רוצים להתראיין אצלך.

ישראל אייכלר: הוא הדבר לגבי אוטובוסים.

ישראל אייכלר: אני לא מוכן שמישהו יגיד לי או לאשתי איפה ללכת.

ישראל אייכלר: אני מקבל את מה שהשיב משרד התחבורה לבג"ץ, שמישהי כן רוצה לשבת שם, שלא יפריעו לה ולא יצעקו לה.

ישראל אייכלר: אבל אישה שלא רוצה שגברים ידחפו אותה באוטובוס, זכותה לרדת לאיפה שהיא רוצה בחלק השני או בחלק הראשון של האוטובוס, ואף אחד לא יחנך.

ישראל אייכלר: עצם העובדה שהמדינה, שהיא מורכבת מכל כך הרב דתות ועמים וקבוצות ושבטים שאין שום דבר שמאחד ביניהם ברגע ששברו את הבסיס התורני שהוא המאחד את עם ישראל, אין שום דבר מאחד, מנסה אחד לכפות על השני את דעותיו ולדבר על כפייה דתית בשלילה, אבל כפייה אנטי דתית מותרת.

ישראל אייכלר: משרד החינוך יכפה ליבה, משרד התחבורה יכפה נסיעות באוטובוסים, עכשיו משרד התקשורת והרשות השנייה יכפו תכנים ברדיו, וכל זה בשם הדמוקרטיה והשוויון?

ישראל אייכלר: אני חושב שזה מוגזם.

ישראל אייכלר: אני רוצה להבהיר לאורי אורבך וחבריו, שבאמת הרדיו הרי לא מיועד אליהם, כי הוא רדיו מגזרי, להבדל הזה המהותי, ברדיו ממלכתי וצבאי, שכן היו צריכים להיות לכל האוכלוסיות, ומשמשים רק אוכלוסייה מאד מאד מסוימת, ובשליטה של אנשים שלא מייצגים אפילו 5% מהעם, גלי צה"ל וקול ישראל, בשליטה מוחלטת של אותו מיעוט קטן שמיוצג בעיקר על ידי מרצ, והם כן היו צריכים להיות תחת שליטה של כל העם, כי כל העם מממן אותם.

ישראל אייכלר: לעומת זאת, רדיו מגזרי – פרטי, כמו ערבי, רוסי, חרדי, דתי, לאומי, ספרדי, לא משנה לי – לדעתי צריך לתת לכל אחד, כמו שאמרת, אדוני יושב הראש.

ישראל אייכלר: ואני רוצה לומר עוד משהו, משפט אחד.

ישראל אייכלר: אם תהיה התערבות של השלטון ולא משנה מי זה השלטון, באופן אוטומטי יצוצו תחנת רדיו פיראטיות, כי איש לא יוכל לכלוא את הרוח.

ישראל אייכלר: כי הרוח של הדיבור, כמו שאנחנו, כמו שאמר אבי שאין אף חרדי אחד, במשך 60 שנה, שדרן ברדיו בקול ישראל, אז מצאנו את הדרך למצוא את הביטוי שלנו בתחנות למיניהן, ועכשיו שיש ברוך השם, ותודה לרשות השנייה שמאפשרת את רדיו "קול חי" ואת רדיו "קול ברמה, ולדעתי היא צריכה לפתוח עוד כמה תחנות רדיו מגזריות, כך אנחנו צריכים להמשיך ולאפשר את חופש העיתונות.

ישראל אייכלר: לא יהיה דיון חופש העיתונות של השמאל הקיצוני, שווה יותר מחופש העיתונות של הימין ושל החרדים ושל כל אוכלוסייה אחרת.

ישראל אייכלר: תודה אדוני.

נסים זאב: תודה.

נסים זאב: הרב אמסלם.

חיים אמסלם: כמובן שהדברים שנאמרו מקודם, מההיבט ההלכתי אין מה לדון בהן ואין מה להתווכח בהם.

חיים אמסלם: אנחנו יודעים על רבניות ידועות ומפורסמות שנתנו הרצאות ברדיו וזה בסדר, ואין פה שאלה הלכתית, יש פה באמת שאלה השקפתית.

חיים אמסלם: אבל אני רוצה לומר על כמה דברים שלא נאמרו כאן.

חיים אמסלם: רבותי, מי לא יודע שרדיו "קול ברמה" הוא אחת הזרועות של מפלגת ש"ס?

חיים אמסלם: כל תינוק יודע את זה.

חיים אמסלם: מי לא יודע שאחד המשקיעים הוא מהמקורבים ביותר לרב, וזה בסדר.

חיים אמסלם: אבל מה הבעיה שלי?

חיים אמסלם: ואני פה רוצה לדבר מההיבט האישי, וכאן אני רוצה לשים אצבע מאשימה למועצת הרשות השנייה, שאתם פשוט מתעלמים מן האמת.

חיים אמסלם: מה, לא ידעתם שהרדיו הזה ניהל נגדי מסע ציד במשך ימים שלמים של הסתה ודברי בלע?

חיים אמסלם: ולא ידעתם שבמשך שנה ---

אברהם מימרן: הרב עובדיה ניהל את זה נגדך.

חיים אמסלם: רגע, אני מדבר על רדיו, עזוב את הרב, עזוב את הרב.

חיים אמסלם: הרב הוא מוסת על ידי האנשים אתה מכיר אותם היטב.

חיים אמסלם: עזוב את הרב.

חיים אמסלם: כבוד הרב במקומו מונח, אני לא רוצה לדבר על הרב.

אברהם מימרן: תפסיק לזלזל.

חיים אמסלם: אני לא רוצה לדבר על הרב.

חיים אמסלם: כבודו של הרב גדול, הוא לא ראוי שהוא ייכנס כאן לדיון.

חיים אמסלם: עזוב את הרב.

אברהם מיכאלי: אבל הרב אמסלם, אתה גורר אותו לדיון.

חיים אמסלם: אני מדבר על תחנת רדיו ממלכתית.

חיים אמסלם: אתם בזמנו ---

אברהם מימרן: אנחנו מפלים גם גברים.

חיים אמסלם: אתם בזמנו ניהלתם מסע ציד לא מכובד ולא נאה, והכל במסווה או בגושפנקא של הרשות השנייה.

חיים אמסלם: אני לא רוצה לדבר על כך שבכלל, שכל המסע שנעשה והרב אייכלר רמז על זה מקודם, שחיסלו כביכול את כל תחנות הרדיו הפיראטיות שהן מסוכנות ----

אברהם מימרן: הרב אמסלם, זה לא, תסתכל למטרה, זה לא ---

חיים אמסלם: אני מבקש, אבי מימרן, אל תפריע לי בבקשה.

חיים אמסלם: אני מבקש ממך, אל תפריע.

חיים אמסלם: ואנחנו יודעים טוב מאד שכל סיפור המסוכנות של תחנות הרדיו הפיראטיות היה כדי להוביל לתחנת רדיו אחת שנקראת "קול ברמה" ולתת שם שופר ולהשתיק שם את כולם.

חיים אמסלם: כולם יודעים את זה.

חיים אמסלם: ובאמת, כאן מועצת הרשות השנייה צריכה להתעורר ולהבין מה אתם בעצם מטפחים כאן, בצורה עקיפה.

חיים אמסלם: זה מה שאני רוצה לומר.

חיים אמסלם: עכשיו, לגבי ההחלטה ---

נסים זאב: חבר הכנסת אמסלם, מותר לי להעיר לך משהו?

חיים אמסלם: כן, בבקשה.

נסים זאב: ההסתה שעשית אתה נגד ש"ס בכל התחנות, בממלכתי בעיקר ---

חיים אמסלם: אני אענה לך.

קריאה: או, או, הנושא של הנשים ירד כאן מהפרק.

נסים זאב: ובטלוויזיה, זה כאין ואפס אם אתה מדבר על הסתה של "קול ברמה" נגדך.

נסים זאב: באמת.

חיים אמסלם: תקשיב, אם אתה רוצה שננהל פה את הדיון הזה ---

נסים זאב: בנושא הזה, אם אתה מדבר על מערכת הסתה, אתה היית המוביל כמסית ומדיח נגד התנועה שלנו.

נסים זאב: אז בבקשה, כן.

חיים אמסלם: תעזוב.

חיים אמסלם: מי פתח בהסתה?

חיים אמסלם: מי השמיץ?

נסים זאב: כן, ולכן אני מציע לך לדבר לגופו של עניין כרגע.

חיים אמסלם: אני מדבר לגופו של עניין.

נסים זאב: תדבר על תחנת רדיו "קול ברמה" ולא תסיט את הנושא.

חיים אמסלם: מה יש פה להסית?

חיים אמסלם: מי לא יודע שזו זרוע של ש"ס?

חיים אמסלם: יש לכם פה תחנה שהיא תחנת שידור מפלגתית.

חיים אמסלם: מה, מי לא יודע מזה?

חיים אמסלם: אתם מתעלמים מזה?

חיים אמסלם: מי מייצג פה את הרשות השנייה?

הילה שמיר: אני.

חיים אמסלם: בקשה, מה, את לא יודעת את זה?

הילה שמיר: אני מחכה בסבלנות.

חיים אמסלם: וכי אינך יודעת זאת?

חיים אמסלם: עכשיו, אם תפקידכם לפקח, אז בבקשה, תפקחו.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר לכם משהו.

ציפי חוטובלי: תראו, הדיון הציבורי מתנהל בתוך הכנסת והוא מתנהל בתקשורת.

ציפי חוטובלי: אני עזבתי את הדיון הזה כדי להתראיין ברשת ב'.

ציפי חוטובלי: אני חושבת ש ---

חיים אמסלם: וספגתם אגב ביקורת מאד מאד גדולה מנציג הבעלים, שגם הוא החליט לעזוב משום מה, ולא לשמוע את הדברים שנאמרים על התחנה שהוא מייצג כאן.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר שאולי היה נכון יותר לעשות פשוט הפסקה בדיון הזה, אבל חשוב להבין שהדיון הזה הוא דיון ציבורי, וכדיון ציבורי הוא חייב להתנהל גם בתקשורת וגם בוועדת הכנסת, ולכן אני חושבת שזה מאד חשוב שהדיון הזה יתנהל בכל ה---

ישראל אייכלר: בפרט שכל חברי הכנסת שעוסקים בזה הם אנשי תקשורת.

ציפי חוטובלי: גם אתה אדוני.

ישראל אייכלר: זה מה שאני מתכוון, כן.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להחזיר את הדיון לפסים העניינים שלו.

ציפי חוטובלי: זה לא דיון פוליטי, עם כל הכבוד מפלגת ש"ס לא מעניינת אותי כרגע.

ציפי חוטובלי: מה שכן מעניין אותי כרגע זו זכותן של נשים לבוא לידי ביטוי.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לשמוע את מנהל התוכן, בבקשה.

ציפי חוטובלי: אולי תגיד לי רק בשורה אחת, האם היום בעקובת הדיון הזה שיניתם את לוח השידורים.

אברהם מימרן: אני דיברתי.

אברהם מימרן: אנחנו לא בעקבות הדיון הזה שינינו את לוח השידורים.

אברהם מימרן: אנחנו שינינו את לוח השידורים בעקבות פנייה ודרישה של הרשות השנייה, ש---

קריאה: במקרה יום לפני.

אברהם מימרן: אני מבקש, אני מבקש.

אברהם מימרן: אף אחת מכם פה לא הייתה בדיונים שלנו ברשות השנייה לפני שהוועדה הזו בכלל התכוונה להיוולד לעולם.

אברהם מימרן: אנחנו מדברים עם הרשות השנייה על הסוגיה הזאת כבר שנה, בחילופי מכתבים רציניים בוועדות וכינוסים ענייניים ומכובדים, תוך כדי ציטוטים והבאת מכתבים ואסמכתאות, גם של מחקרים וגם של רבנים וכו'.

אברהם מימרן: כל הדברים שאמרתי קודם לא נעשו בעקבות הדיון הזה ולא לאחריו או לפניו.

אברהם מימרן: מכתבנו לרשות השנייה על התכנית שעלתה אתמול לאוויר היא כבר החלטה שהתקבלה לפני מספר חודשים.

אברהם מימרן: חבר הכנסת אורבך זימן את הדיון הזה אם אני לא טועה לפני שבועיים.

אברהם מימרן: אנחנו מדברים על מכתב ועל הסכמה שהגענו אליה לרשות לפני כחודש וחצי לפחות.

אברהם מימרן: תאריך היעד היה אחרי החגים, באופן כללי אמרנו התכנית תעלה אחרי החגים.

אברהם מימרן: עברו החגים.

אברהם מימרן: עבר עוד שבוע בסך הכל והתכנית הזאת עלתה לאוויר.

ציפי חוטובלי: בעקבות הדרישה של הרשות השנייה – איזה שינוי הכנסתם ללוח השידורים?

אברהם מימרן: שכל אישה במדינת ישראל, באשר היא, שתרצה להגיע ולהשמיע את קולה ברדיו "קול ברמה" ---

חיים אמסלם: וכשחבר כנסת ירצה לעלות ברדיו "קול ברמה" גם תאפשר לו?

ישראל אייכלר: רק אחרי קול ישראל.

אברהם מימרן: תפנה אלינו.

חיים אמסלם: קול ישראל אני בהלוויה.

אברהם מימרן: ...

אברהם מימרן: הישרים לתחנה, אנחנו נכבד את כבודה ואת בקשתה של כל אישה במדינת ישראל, במסגרת המתאימה ללוח השידורים של התחנה, על פי אמות מידה מקצועיים, ואני מבקש גם עוד מעט אולי הוועדה למעמד האישה, תהיה הופכת להיות העורכת הראשית של התחנה והמפיקה של התחנה.

אברהם מימרן: אז עם כל הכבוד ---

ציפי חוטובלי: סליחה, אני לא קבעתי את כללי המשחק, זה הרשות השנייה קבעה את כללי המשחק.

ציפי חוטובלי: אני התפקיד שלי לפקח שהמדינה מתנהלת כמו שהיא צריכה להתנהל והרשות השנייה היא אורגן של המדינה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לרשות השנייה.

ציפי חוטובלי: תראי, אני חושבת שהיה גילוי ציבורי מאד חשוב במסגרת הראיון שהיה עכשיו עם ירון דקל.

ציפי חוטובלי: במסגרת הראיון, אתה שי אמרת שבמסגרת ההבטחות שניתנו במסגרת הזיכיון, היה ברור לחלוטין שאתם לא תשמיעו קולן של נשים ושזה נאמר לפרוטוקול.

ציפי חוטובלי: ואני רוצה את ההתייחסות שלך – האם יש לכם את הזכות מבחינה חוקית, מה החיוב החוקי קודם כל שלכם בכל מה שנוגע לאפליה ושוויון, בנושא המגדרי; ודבר שני – האם הדברים נכונים, האם באמת נאמר שלא ישמעו נשים בתחנת הרדיו הזאת, שאתם הרשתם לה לפעול.

הילה שמיר: אוקי, אז אני הקשבתי פה ככה בקשב רב ב-50 דקות האחרונות לכל מה שנאמר, ואני אשמח להתייחס לשני דברים, גם לשאלה שלך, אבל ראשית אני חושבת שצריך להעמיד דברים על דיוקם מהפן העובדתי.

הילה שמיר: יש פה כמה דברים שנאמרו ובפן העובדתי לא היו מדויקים, אז חשוב לי לחברי הוועדה לדייק, וגם בפן המשפטי.

הילה שמיר: אני היועצת המשפטית של הרשות ושל המועצה.

הילה שמיר: קודם כל נאמר פה שמדובר בתחנת רדיו ארצית, אז במפורש לא מדובר בתחנת רדיו ארצית, מדובר בתחנת רדיו מגזרית פעמיים.

ציפי חוטובלי: את זה הבנו.

ציפי חוטובלי: זה עדיין תחנת שידור ציבורית.

הילה שמיר: בוודאי.

הילה שמיר: חלות עליה וחלים כגוף ציבורי, כאורגן של המדינה, החובה לעמוד ולהקפיד על עמידה בכל התנאים ובכל הוראות החוק הרלבנטיות לעניין שידורי רדיו במדינת ישראל.

הילה שמיר: אבל אני חייבת ללכת ברשותכם, מאד מאד מהר, אבל צעד אחד אחורה כדי לקדם את הדיון הזה למקום קדימה שאת רוצה לקדם אותו לדעתי.

הילה שמיר: קודם כל, ב-2007, ואז אני לא הייתי ברשות השנייה, אלא עבדתי במשרד התקשורת, פורסם מכרז למתן תדר לתחנת רדיו אזורית חדשה.

הילה שמיר: אחת מ-16 תחנות שקיימות היום במדינת ישראל, שבנוסף להם יש עוד 10 תדרים ציבוריים של גלי צה"ל ורשות השידור.

הילה שמיר: כלומר, היום אנחנו נמצאים עם 26 תחנות רדיו, שחלקן אזוריות וחלקן ארציות.

הילה שמיר: פורסם המכרז לתדר וכבר אז שפורסם המכרז, המרכז לפלורליזם יהודי פנה בעתירה לבג"ץ כנגד שר התקשורת והרשות השנייה על עצם פרסום המכרז.

הילה שמיר: ובתשובה לבג"ץ, וחשוב לי להגיד את זה פה לוועדה וגם לפרוטוקול, המדינה ברשות מי שהיום הוא המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, אבי ליכט, אמרה שמכל החומרים שהובאו, שזה סקרים, עבודות כלכליות, עבודות חברתיות ואחריות סוציולוגיות, עולה שהצרכים התקשורתיים של הציבור שהיא הגדירה אותו כציבור תורני ספרדי, ולא ציבור מסורתי או ציבור דתי באופן כללי, הצרכים האלה, ואני ממש מצטטת, לא זוכים ---

קריאה: אבל את אמרת ש ---

ציפי חוטובלי: רגע, רגע, סליחה, סליחה ---

הילה שמיר: אני חיכיתי מאד בסבלנות, אני אעשה את בקצרה וממוקד.

אברהם מיכאלי: אני לא מבין, אתן מפריעות גם לדוברים, אני לא מבין.

הילה שמיר: הציבור הזה, כלל המצאי התקשורתי, כולל תחנת הרדיו "קול חי" לא נותן לו מענה באמצעי התקשורת, כתוצאה מכך נפגעת זכותו לחופש ביטוי.

הילה שמיר: גם לציבור החרדי יש זכות לחופש ביטוי, כולו אגב, גם הנשים שבו, תיכף אני אדגיש את הנקודה הזאת, והמכרז האמור בא לרפא את ההדרה, הדרה של ציבור מסוים מאמצעי התקשורת.

ציפי חוטובלי: אז מה, ... הדרה חדשה כדי לפגוע ב---

הילה שמיר: הלכתי צעד אחורה כדי להתקדם צעד אחד קדימה.

הילה שמיר: במסגרת הזאת ---

ציפי חוטובלי: כל האנשים שלא התקבלו לבית ספר בעמנואל, אפשר לשלוח להם ----

הילה שמיר: במסגרת הזאת נערך המכרז וניתן זיכיון לתחנה.

הילה שמיר: התחנה, אמנם בתוך הזיכיון שלה כאחד הנספחים, היא יכולה להקים ועדה תורנית שתבחן את השידורים.

הילה שמיר: אבל בד בבד עם כך, ואני לא יודעת מה נאמר בראיון עכשיו, כי ישבתי פה, בד בבד עם כך התחנה כפופה לכל הוראות, ,חוקי ודיני מדינת ישראל, והרשות השנייה עומדת ותעמוד עליהם.

ציפי חוטובלי: קרי?

הילה שמיר: ולכן, כשהגיעה התלונה הראשונה, ואני רוצה עוד פן עובדתי שחשוב לדעת, כי בזה את פתחת, כשהגיעה אלינו התלונה הראשונה בעניין הזה, וזה היה בסביבות, אם אני זוכרת נכון, חודש אפריל שנה זו, התחלנו לטפל בעניין.

הילה שמיר: הטיפול לא התחיל ---

נילי בן גיגי-וולף: דצמבר 2010.

הילה שמיר: ברשותך, אני לא אתייחס.

נילי בן גיגי-וולף: יש לי פה את הניירות.

נילי בן גיגי-וולף: את מטעה את הוועדה.

ציפי חוטובלי: סליחה גברתי, לא.

ציפי חוטובלי: נילי, נילי ---

נילי בן גיגי-וולף: סליחה, אנחנו לא עובדים לפי הלו"ז שלך.

ציפי חוטובלי: סליחה, אני לא אתן התפרצויות כאן, סליחה.

ציפי חוטובלי: לא, פשוט תישלל מכן זכות הדיבור וזה יפגע בדיו,ן חבל.

הילה שמיר: אמרתי שהניירות כרגע לא בפני, מה שאני זוכרת זה שזה היה בתחילת שנה זו.

הילה שמיר: יכול להיות שזה במועד מוקדם יותר בחודש.

הילה שמיר: כשהגיעה התלונה לרשות השנייה, הרשות לא חיכתה לכינוס הוועדה הזה, שאנחנו מאד שמחים בו, אבל היא לא חיכתה, אבל התחילה לטפל בו.

קריאה: מה זה שמחים?

קריאה: מאושרים.

הילה שמיר: כן, אני שמחה להיות פה.

הילה שמיר: אני גם בתור אישה, גם בתור מי שמייצגת את מועצת הרשות השנייה, שרוב החברות במועצה הן חברות מועצה, ולא חברי המועצה.

הילה שמיר: רוב סגל הנהלת הרשות הן נשים, הנהלה, לא רק מזכירות, אלא הנהלת הנשים.

הילה שמיר: אני שמחה להיות כאן.

הילה שמיר: במסגרת הזאת, מהרגע שהתקבלה התלונה התחלנו לטפל.

הילה שמיר: התחלנו לטפל זה אומר – שני דיונים בוועדת הרדיו של המועצה, שהתקבלו בהם החלטות שהחברים שיושבים פה לימיני לא היו במיוחד מרוצים מהן, כשזה הגיע גם לדיונים, חלקם בצעקות רמות.

הילה שמיר: התקיים דיון נוסף ב מליאת המועצה, כשבסופם של דיונים אנחנו עדיין לא נמצאים במקום שאנחנו רוצים להיות, אבל אנחנו נמצאים בתחילתו של תהליך ---

ציפי חוטובלי: רגע, רגע, שאלה מקדמית.

ציפי חוטובלי: האם זיכיון ---

הילה שמיר: יש לי רק משהו אחד רק ברשותך, אחרון.

ציפי חוטובלי: את לא עונה לי על השאלה, רגע, האם זיכיון במדינת ישראל מותנה בכך שעיקרון השוויון יישמר בתחנת רדיו?

הילה שמיר: בוודאי.

הילה שמיר: אז לשם אני מגיעה.

ציפי חוטובלי: אז איך בא בן אדם שהוא אמר לפרוטוקול שנשים לא ישמיעו את קולן בתחנת הרדיו והמדינה נתנה לו זיכיון.

ציפי חוטובלי: את יכולה להסביר לי את זה?

הילה שמיר: אז לשם אני מגיעה.

הילה שמיר: קודם כל באותה שעה, יש דברים כמו כשכורתים חוזה, שנאמרים לפני שהוא נכרת, אחרי שהוא נכרת, לא תמיד הם רלבנטיים.

הילה שמיר: מה שרלבנטי הוא מה שנמצא בחוזה.

הילה שמיר: החוזה בינינו לבין התחנה זה כתב הזיכיון.

הילה שמיר: כתב הזיכיון הזה אומר שהתחנה חייבת לשמור על מה שהיא צריכה לשמור.

הילה שמיר: יחד עם זאת, למה הלכתי צעד אחורה?

הילה שמיר: כי בסופו של דבר לשפוך את התינוק עם המים זה לא דבר שאנחנו רוצים לעשות.

הילה שמיר: אם זאת תהיה תחנה שכל היום יושמעו בה תכנים, ואני לא מדברת כרגע על נשים או לא, תכנים שלא מתאימים לציבור שלשמו הוקצה התדר ---

ציפי חוטובלי: גברתי, סליחה זה לא נושא הדיון.

ציפי חוטובלי: נושא הדיון הוא השמעת נשים.

ציפי חוטובלי: אני לא מתעסקת בתכנים.

ציפי חוטובלי: אישה יכולה להגיד דברי תורה, אישה יכולה לדבר על צרכנות ואישה יכולה לדבר על פוליטיקה.

ציפי חוטובלי: זה לא מעניין אותי.

ציפי חוטובלי: שתחנת הרדיו תקבע איזה תכנים מתאימים לציבור המאזינים, אבל נשים וגברים צריכים להישמע ---

הילה שמיר: נכון, נכון.

הילה שמיר: אין מי שמסכים עם זה איתך יותר ממני בהקשר הזה ואני רוצה לומר כמה דברים שלא נאמרו.

ציפי חוטובלי: אז איפה האכיפה של הדבר המוסדי הזה.

ציפי חוטובלי: סנקציות.

הילה שמיר: אז הנה, לעניין האכיפה.

הילה שמיר: קרו דברים לא לכבוד הדיון הזה, ויש סנקציות בידי הרשות.

הילה שמיר: קרו דברים שלא נאמרו בדיון הזה, ואני רוצה לא לדבר רק על התכנית הזאת שהיא תחילתו של תהליך מבחינתנו, ולא סיומו.

הילה שמיר: אני רוצה להגיד עוד כמה דברים.

הילה שמיר: התחנה באה אלינו בעמדה שלפיה גם אם מחר משודרת, ויש לנו שתי ראשי מפלגות שהן נשים מהרבה מאד חברות כנסת, גם אם יש אירוע ציבורי, כחלק מסדר היום או דיון פוליטי בעניין מסוים – לא יעלו נשים.

הילה שמיר: הדבר הזה, בהנחיות שנתנו להם כתובות ב-10 באוקטובר, אסור עליהם יותר.

הילה שמיר: כלומר, ואני אגיד ממש את המילים עצמן – התחנה נדרשת לשדר בשידור חי, ללא עריכה, כל אירוע חדשותי, כל אירוע אקטואלי שיש בו העברת מסר לציבור.

הילה שמיר: לא קבענו איזה סוג של אירועים, אבל אם אנחנו נראה ואנחנו עוקבים ----

ציפי חוטובלי: אבל מה זה קשור להשמעת נשים?

הילה שמיר: אני אסביר, אסביר.

הילה שמיר: כי למשל ציפי לבני, שלי יחימוביץ או יושבת ראש הוועדה היו רוצות להתראיין באיזה שהוא אירוע או באיזה שהוא נושא שמובא לידיעת הציבור, צריכים להשמיע אותן בשידור חי, ללא קטיעה ועריכה וזה לא היה ברור מאליו.

הילה שמיר: אני אומרת שזה הנחיות מאוקטובר, ואנחנו יש לנו מאזינים, יש לנו פה אגף רדיו, סמנכ"לית הרדיו נמצאת כאן, שיקשיב ויאזין לזה ויראה שזה אכן מתקיים.

הילה שמיר: בנוסף, לאפשר התייחסות של, ואני ממש מקריאה לכם מתוך ההנחיות שלנו:

הילה שמיר: התייחסות של בעלות תפקידים ציבוריים ולא קבענו מי, זה יכול להיות יושבת ראש ויצ"ו, זו יכול להיות חבר כנסת, זה יכול להיות כל מי שהיא בעלת תפקיד ציבורי, לנושאים ציבוריים רלבנטיים.

הילה שמיר: כלומר, מבחינתנו, לא ראוי שיהיה בתחנה, ואני שומעת גם מה הם אומרים, ויש לנו דיון עמוק איתם, אבל אנחנו רשות ציבורית ואנחנו נעמוד על כך.

הילה שמיר: יש דיון ציבורי ---

חיים אמסלם: יש לי שאלה אלייך, סליחה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אמסלם ---

חיים אמסלם: יש לי כחבר כנסת שאלה מאד חשובה.

ציפי חוטובלי: אני אפשר לך, באמת, רק תן לה לסיים.

חיים אמסלם: לא, לא, אני רוצה לשאול שאלה בהקשר למה שהיא אומרת.

חיים אמסלם: אני שומע את תחנת "קול ברמה".

חיים אמסלם: אני מושמץ בשידור ישיר ואני רוצה להגיב ---

הילה שמיר: אני חושבת שזה לא נושא הדיון.

חיים אמסלם: לא, לא, אני רוצה לדעת, את אמרת להגיב.

חיים אמסלם: אני רוצה לדעת – אני יכול להגיב?

חיים אמסלם: הם חייבים להעלות אותי?

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אמסלם, זה לא הדיון.

הילה שמיר: לא.

הילה שמיר: באופן עקרוני חייבים לתת זכות תגובה על פי כללי הרשות, על פי חוק הרשות השנייה, לתת זכות תגובה לכל מה שעלה בשידור.

חיים אמסלם: מעולם הם לא עשו זאת.

חיים אמסלם: מעולם הם לא עשו זאת.

הילה שמיר: האם הגשת תלונה לרשות השנייה בעניין?

הילה שמיר: הגשת תלונה לרשות השנייה בעניין?

הילה שמיר: כי אם כן, היא תטופל כמו כל תלונה.

חיים אמסלם: תלונות אני לא אפסיק.

אורי אורבך: דונה תושמע לפניך ברדיו "קול ברמ"ה.

הילה שמיר: הדבר האחרון, רק הדבר האחרון שלא נאמר פה והוא חשוב.

הילה שמיר: התכנית השבועית הזאת ששובצה, באמת יצאה באופן, אני לא יודע אם מקרי או מישהו אמר פה וקרה לזה אופן ניסי שהיא שודרה אתמול.

הילה שמיר: אבל מבחינתנו ההנחיה הייתה ב-10 באוקטובר, עוד לפני שהדיון הזה נקבע, למימוש ב-6 בנובמבר.

הילה שמיר: אני יכולה להראות לכם את המכתבים מאז, אם אתם רוצים, כשזה המענה המשלים.

הילה שמיר: זה לא חזות הכל.

הילה שמיר: מבחינתנו, התכנית הזאת בבוקר היא לא הכל.

הילה שמיר: ההנחיות שלנו שנוגעות לכלל האפשרות לנשים, כהנה ואחרות, כולל נשים בתפקידים ציבוריים ----

ציפי חוטובלי: עורך הדין הילה שמיר, מה הסנקציות לטיפול?

הילה שמיר: הסנקציות שיש בידי הרשות השנייה הן רבות ומגוונות.

הילה שמיר: זה יכול לנוע במנעד מהטלת קנסות ועיצומים כספיים ועד לשלילת זיכיון.

הילה שמיר: אנחנו מאמינים שאנחנו כן נמצאים פה בתחילה של תהליך שיביא בסופו של דבר לכך ---

ציפי חוטובלי: למה זה תהליך?

ציפי חוטובלי: למה זה תהליך?

ציפי חוטובלי: מה כל כך מסובך בכל נושא ציבורי להעלות גם נשים?

ציפי חוטובלי: למה זה צריך להיות תהליך?

ציפי חוטובלי: מה?

הילה שמיר: בעיני זה לא מסובך, אבל בעינינו כרגולטור, אנחנו לא פועלים באופן שבו אנחנו מנסים לכפות משהו שבסופו של דבר יביא לכך שהתחנה הזאת לא תהיה רלבנטית לציבור שאליו היא נועדה.

אורי אורבך: אני לא רוצה שיסגרו וייקחו להם את הרישיון, אנחנו לא מדברים על זה.

אורי אורבך: אנחנו מחפשים איך להביא, באמת לא להיכנס לקטנוניות, כמה נשים להתחיל לספור לכן.

אורי אורבך: אבל יש דברים ---

אברהם מימרן: מקובל עליך, אורי בוא, ברמה האישית, מקובל עליך ----

ציפי חוטובלי: אבל זה לא ברמה האישית.

ציפי חוטובלי: זה לא דיון ברמה האישית.

אורי אורבך: לא, זה לא ברמה האישית.

אורי אורבך: ברמה האישית אני לא מקשיב לרדיו "קול ברמה".

אברהם מימרן: אני מדבר ברמה האישית כי אורי אורבך מציע את ההצעה ואני רוצה לשאול אותו כאיש תקשורת אחד לשני, שבסוגיה מאד פשוטה שאומרת – אתה צודק ובוא נניח שצריך להמשיך לבדוק מול הרשות וכו'.

אברהם מימרן: אני שואל אותך שאלה, כשפונה אישה ורוצה לדבר ברדיו ומקבלת את האפשרות לעשות זאת, זה לא מספק אותך?

אורי אורבך: כן.

נילי בן גיגי-וולף: בין שבע לשמונה ופעם בשבוע.

אורי אורבך: אבל לא בשעה פעם בשבוע.

אברהם מימרן: את זה תשאיר לי.

הילה שמיר: זה לא קרה בשעה פעם בשבוע, כי לא יהיו מבחינתי רק שעה בשבוע.

אורי אורבך: תראה, אותי אי אפשר לרמות בזה.

אברהם מימרן: שבע בבוקר זה לא פריים טיים?

אורי אורבך: תקשיב לי, אני רוצה שכשאישה רוצה וזה רלבנטי, יכול להיות שלא רוצים להעלות אותה כי לא יודע מה, בתכנית, אתה יודע מה, יש שיעורי תורה בערב של לא יודע מה, רב מסוים בתכנית מסוימת אצלו לא, לא ניכנס.

אורי אורבך: בסדר.

אורי אורבך: אבל אצלכם זה הפוך – כל אישה שרוצה בכל שעה לעלות בכל עניין, תמיד, למעט בין שבע לשמונה ביום ראשון לא תעלה – נכון או לא נכון?

אברהם מימרן: התשובה היא – היא תקבל זכות ביטוי.

אורי אורבך: אתה אל תתחכם איתי, תעשה לי טובה, אני עצבני.

ישראל אייכלר: למה אתה נכנס למשא ומתן, אתה לא מבין שהם אויבים שלך?

אורי אורבך: האם היא תדבר או לא תדבר?

אורי אורבך: תקבל זכות ביטוי – אתה תקרא את הפקס שלה?

שי בן מאור: אורי, זמרת שרוצה לעלות, למה לא?

ציפי חוטובלי: כי זה נורא פשוט, כי יש איסור הלכתי.

שי בן מאור: מי קבע שיש איסור הלכתי?

ציפי חוטובלי: אדוני, לא, לא, אדוני היקר, דווקא היותך חילוני כאן בדיון הזה מאפשר לך לשמור על בורות כלל מערכתית ואתה אומר – אם יקבעו מחר בבוקר שאסור לאישה גם ללכת ברחוב – העיקר שהחרדים ..., סליחה.

ציפי חוטובלי: יש כללים ברורים ---

שי בן מאור: יש לך את הכללים האלה?

שי בן מאור: אני יכול לראות אותם?

שי בן מאור: כי אני לא ראיתי אותם אף פעם.

ציפי חוטובלי: כן, כן.

ציפי חוטובלי: בניגוד לכללי הרשות השנייה, שהם קצת עלומים לפי הדיון הזה, דווקא ההלכה היא מאד ברורה בסוגיית דיבור נשים.

ציפי חוטובלי: אין כאן בכל סוללת האנשים שיושבת כאן, שניים נושאים בתורה, ואף אחד מהם ---

ישראל אייכלר: אני חושב שהפסדת הרבה כשלא היית בדיון.

ישראל אייכלר: אנחנו אמרנו כולנו אמרנו וגם אבי אמר, אין שום הלכה כזאת שאסור לשמוע אישה בשיחה ולדבר ולראיין.

ציפי חוטובלי: רגע, אני רוצה לקבוע את המשך הדיון ---

ישראל אייכלר: אבל יש לי שאלה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אייכלר, אני רוצה לאפשר לך לדבר.

ישראל אייכלר: אה, תודה רבה.

ציפי חוטובלי: אז אני רק אקבע את המשך סדרי הדיון.

ציפי חוטובלי: יש כאן נציגים של זכות הציבור לדעת ויש כאן, כל מי שעוד רוצה להירשם – שיירשם.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת, באופן מסודר.

ציפי חוטובלי: בבקשה בנקודות, כי אני באמת רוצה לאפשר לכולם לדבר.

ציפי חוטובלי: הרב אייכלר, בבקשה.

ציפי חוטובלי: רק בקצרה.

ישראל אייכלר: כן, ממש בשאלה לרשות השנייה עכשיו.

ישראל אייכלר: לאור כל מה שדיברתי על השוויוניות בחופש העיתונות, האם יש איזו שהיא הוראה ברשות השנייה לערוץ 2 או לערוץ 10, שמחייבת אותם לאפשר ליהודים חרדיים, חברי כנסת חרדים או אנשים שנוגעים לנושאים שהם מעלים – להביא את הצד השני בכל דיון שהם מביאים?

הילה שמיר: ההוראה שיש היא לא כזאת ספציפית כמובן, לא בחוק ולא בכללים, אבל ההוראה היא לתת שידורים מדויקים, מאוזנים, ולאפשר לבטא את מגוון הדעות בציבור.

ישראל אייכלר: ואם הם לא עושים את זה, הרגולטור יקנוס אותם?

ישראל אייכלר: יסגור אותם, מה הוא יעשה להם?

הילה שמיר: אם הם לא עושים את זה, כפי שעניתי לשאלה הקודמת, יש מגוון של אמצעים ואנחנו פועלים גם בהתאם לתלונות, וקורה לא אחת, שגם מול תחנת טלוויזיה כולל מול חברת חדשות של תחנת טלוויזיה חשובה כזאת או אחרת, וגם מול תחנות רדיו – אנחנו פועלים ודברים קורים, וישנם שינויים שקורים בשטח.

ישראל אייכלר: לטובה?

הילה שמיר: לטובה.

ישראל אייכלר: למשל, בערוץ 2, מתי הושמע נציג חרדי, אם לא כדי להתגונן?

הילה שמיר: אני באמת לא באתי לפני עם העובדות האלה.

ישראל אייכלר: אבל יבדקו את זה, אני מבקש לבדוק.

הילה שמיר: אני חושבת דווקא שכן, ממה שאני צופה.

ציפי חוטובלי: הרב אייכלר, אתה יודע ---

ישראל אייכלר: לא, אני עושה הגבלה בין חופש העיתונות שיש לתקשורת השמאלנית, לניסיון לכפות על רדיו חרדי כללים שמקובלים על ה –

ציפי חוטובלי: הרב אייכלר, אתה ואני ישבנו באותה תכנית, תקופה ארוכה בחיינו ואנחנו היינו חלק בפנאל שייצג אותנו כעמדות מסוימות בציבור, ולא ראינו הדרה גורפת של החרדים בשיח הציבורי.

ישראל אייכלר: בטח, הייתי החרדי הבודד במשך 20 שנה.

ציפי חוטובלי: אז אני הייתי האישה הבודדת במשך שנים.

ציפי חוטובלי: אגב, אצל ירון דקל אמרתי שגם השיח הציבורי הכללי סובל מאפליית נשים, לא רק השיח החרדי.

הילה שמיר: אם אפשר רק בהקשר הזה, המונח רדיו חרדי הוא לא בדיוק מדויק, כי בסופו של דבר זה תדר מהמדינה, ועל תדר מהמדינה אנחנו חייבים לפקח שהדברים בו יתנהלו כפי שצריך ואנחנו עושים זאת.

ציפי חוטובלי: עורכת הדין הילה שמיר, תודה רבה לך.

ציפי חוטובלי: אני עוד אחזור אליך.

ישראל אייכלר: גברתי יושבת הראש, אולי נגיש הצעת חוק משותפת, שאדם לכשרוצה לפתוח תחנת רדיו לא יצטרך לא זיכיון ולא רישיון מאף אחד, כמו שהוא רוצה לקנות טלפון?

ציפי חוטובלי: יש לי חדשות בשבילך.

ציפי חוטובלי: אני אתמול, זה משהו שחשוב לי לומר.

ציפי חוטובלי: אני אתמול ישבתי עם נציג של משרד התקשורת על נושא של רדיו דיגיטאלי.

ציפי חוטובלי: המשאבים של מדינת ישראל בנושא הזה של רדיו הם מוגבלים לצערנו, בגלל שיטת השידור האנלוגית.

ציפי חוטובלי: מי שרוצה שכל אזרח במדינת ישראל יוכל להשמיע את קולו- יצטרך לעבור לשיטת שידור דיגיטאלית.

ציפי חוטובלי: אתה מוזמן להצטרף אלי ולחבור אלי ---

הילה שמיר: לפני כמה שנים גם הייתה הצעת חוק בעניין הזה וועדה שישבה בעניין הזה.

הילה שמיר: חלק מנציגים שישבו באותה וועדה יושבים עכשיו פה.

הילה שמיר: המדינה הפסיקה את התהליך של ההקצאה ----

ציפי חוטובלי: המדינה נתנה החלטה.

ציפי חוטובלי: המדינה אמרה במפורש ששיטת השידור תעבור לשיטת שידור דיגיטאלית, ולצערנו הדבר נתקע ---

הילה שמיר: נכון.

ציפי חוטובלי: בשמחה יהיו כל חברי הכנסת שותפים להצעת החוק הזאת לגבי חוק השידור ---

בהילה שמיר: זה בהחלטת בסמכותו של משרד התקשורת.

ישראל אייכלר: אני רוצה להזכיר, גברתי יושבת הראש, את הגברת עידית צ'רנוביץ שהייתה ברשות השנייה והייתה נדמה לי יועצת ---

הילה שמיר: היא עדיין.

ישראל אייכלר: עדיין, סליחה.

ישראל אייכלר: הייתה יועצת של שר התקשורת אהוד אולמרט ----

עידית צ'רנוביץ: של הרבה.

עידית צ'רנוביץ: אני כבר 20 שנה בתחום.

ישראל אייכלר: כן, במשרד התקשורת.

ישראל אייכלר: אז היא עדה.

ישראל אייכלר: היא העדה שבאה אלי בשליחותו של אהוד אולמרט שר התקשורת, שהבטיח לי כחבר כנסת בקדנציה הקודמת, שתי קדנציות קודמות, שאוטוטו הולכים לעשות את הרדיו דיגיטאלי, וכל אחד יוכל לעשות את זה.

אורי אורבך: אוטוטו גם יהיה שלום הוא אמר.

ישראל אייכלר: אני חושב שזה הפתרון היחיד.

עידית צ'רנוביץ: אבל זה בהחלט פתרון ראוי, ששווה לקדם אותו.

ציפי חוטובלי: סליחה, הפתרון הזה, עם כל הכבוד ---

אורי אורבך: ואז יהיה אפשר לאסור על נשים לשדר.

אורי אורבך: חברה, אל תלכו איתנו מסביב.

ציפי חוטובלי: זה לא.

ציפי חוטובלי: זאת תשובה מצוינת לשאלה אחרת, זאת לא השאלה.

ציפי חוטובלי: דפנה, את רוצה לדבר?

ציפי חוטובלי: לא דיברת, נכון?

ציפי חוטובלי: דפנה ושתיכן, נילי ודפנה.

דפנה נתניהו: אני אדבר קצר ונילי תדבר ארוך.

ציפי חוטובלי: אין בעיה, בבקשה.

ציפי חוטובלי: אם אפשר ששתיכן תדברנה ממוקד.

דפנה נתניהו: בסדר.

דפנה נתניהו: קודם כל ---

אורי אורבך: אתן יכולות אגב לכתוב את זה.

אורי אורבך: אתם תדברו, אנחנו נקרא את זה.

אורי אורבך: תכתבו.

ציפי חוטובלי: דפנה נתניהו, בבקשה.

קריאה: מה תפקידה?

ציפי חוטובלי: דפנה, תציגי את תפקידך לפרוטוקול.

דפנה נתניהו: אני שייכת להנהלה של האגודה לזכות הציבור לדעת, שהעלתה את הנושא הזה כבר במשך מספר חודשים רבים ואנחנו מעוניינים להודות מאד גם לחבר הכנסת אורבך וגם ליושבת ראש הוועדה, על הדיון פה, שהוא בעינינו מאד חשוב.

דפנה נתניהו: אין ויכוח על עצם הקיום, על הצורך בקיום של רדיו סקטוריאלי.

דפנה נתניהו: זה לא הדיון, אלא מדובר בחוקי המדינה ובאכיפה שלהם.

דפנה נתניהו: אנחנו כולנו היינו רוצים שהתדרים יהיו משאב ציבורי זמין, כמו טלפון סלולארי, ואנחנו כולנו היינו מעוניינים שכולם יוכלו לממש את חופש הביטוי שלהם בצורה אידיאלית, תוך כדי הקפדה על חוקי המדינה, כולל העניין של כבוד הפרט ושמו הטוב וכו'.

דפנה נתניהו: אני רק רוצה לשאול סתם שאלה תיאורטית – אם מחר בתור רדיו לא אשכנזי, שלא מכיר נניח בחרם דה רבנו גרשום, אז יעודדו פוליגמיה, וכל הנשים שמאזינים לכם יהיו בעד פוליגמיה, אז זה משהו שצריך לקדם?

דפנה נתניהו: יש גבול גם בעניין הזה, של חופש הפלורליזם שבמגזר והגבול הזה נקבע לפי חוקי הכנסת.

ישראל אייכלר: למה את חושבת שפוליגמיה יותר חמור מכל ההפקרות והמתירנות שמדינת ישראל דוגלת בהם, ובג"ץ מכיר בהן בין בין גברים ובין בין נשים וכל הדברים האלה?

דפנה נתניהו: אילו היית יודע מה אני עושה, אז היית יודע שאני ממש לא חושבת כך.

ישראל אייכלר: לא, אני פשוט שואל.

ציפי חוטובלי: אתם באותו צד, הרב אייכלר.

ישראל אייכלר: כן, אבל הבאת דוגמא מאד לא ---

דפנה נתניהו: לא, אבל אני גם חושבת ---

ציפי חוטובלי: דפנה, אני אשמח אם תעירי הערה רק שתקדם את הדיון.

ציפי חוטובלי: זאת הייתה הערת נזיפה.

ישראל אייכלר: לא, לא נזיפה, אני פשוט, הנושא הזה הוא נושא כל כך אנכרוניסטי נראה לי.

ציפי חוטובלי: אנכרוניסטי זה להדיר נשים, אבל לצערנו זה קורה.

דפנה נתניהו: נכון, באותה מידה והגישה הזאת שאומרת שאם כך וכך נשים הן בעד אז זה טוב, אז זה לא טוב, מכיוון שיש חוק של הכנסת שהעביר הרוב, וזה לא קשור לרגולציה, זה קשור לחוק.

ציפי חוטובלי: אוקי, תודה.

ציפי חוטובלי: ריקי.

נילי בן גיגי-וולף: נילי.

ציפי חוטובלי: נילי, סליחה.

ציפי חוטובלי: לא, כי גם ריקי נרשמה, סליחה.

נילי בן גיגי-וולף: נילי בן גיגי, מנכ"לית האגודה לזכות הציבור לדעת.

נילי בן גיגי-וולף: היועצת המשפטית של הרשות השנייה דיברה על עובדות, אני גם מבקשת להתייחס לכמה עובדות.

נילי בן גיגי-וולף: נמצא בידי המכתב הראשון שהגשנו לרשות השנייה בנושא, מדצמבר 2010.

הילה שמיר: אמרתי, תחילת שנה זו, אולי חודש קודם.

הילה שמיר: זה מה שאמרתי.

נילי בן גיגי-וולף: מדצמבר 2010 אנחנו רודפים אחרי הרשות השנייה בניסיון לקבל איזו שהיא תשובה, איזו שהיא התייחסות, פניות חוזרות ונשנות.

נילי בן גיגי-וולף: בשורה התחתונה לא קרה ---

הילה שמיר: ומה היה המענה לפניות האלה?

הילה שמיר: אולי כדי שהכל יהיה על השולחן.

נילי בן גיגי-וולף: שזה בדיונים.

הילה שמיר: שיש דיונים במועצה וועדותיה ונעדכן אתכם כשהם יסתיימו.

נילי בן גיגי-וולף: באמת?

נילי בן גיגי-וולף: קרוב לשנה נמשכים דיונים כאשר המצב המשפטי הוא מאד מאד ברור.

ציפי חוטובלי: עורכת הדין הילה שמיר, סליחה, מה יש להתדיין כל כך הרבה?

הילה שמיר: מועצת הרשות וועדותיה לא מתכנסות אחת לשבוע.

הילה שמיר: יש החלטה, ההחלטה היא להסמיך את ההנהלה להתחיל ולבחון ולהקשיב לשידורים ולשמוע איזה הנחיות צריך לתת.

הילה שמיר: אנחנו חוזרים לוועדה, מקבלים הנחיות מהם, הן מתכנסות אחת לחודש.

הילה שמיר: זה קרה בחודשים האחרונים ---

ציפי חוטובלי: כן, אבל כשתחנה עוברת בצורה כל כך ברורה על אחת מעקרונות היסוד שעל פיהם אתם מקצים זיכיונות, וזה עיקרון השוויון, אני לא חושבת שזה אמור להיגרר למעלה משנה, הטיפול בסוגיה הזאת, עד שזה יתגלגל ---

הילה שמיר: הסוגיה כמו שאת רואה אותה רק בדיון בוועדה שלך היא לא פשוטה והיא מורכבת.

הילה שמיר: זה לא שחור או לבן.

ציפי חוטובלי: לא, לא, לא, רגע, רגע, זאת בדיוק הנקודה.

ציפי חוטובלי: ברגע ש ---

אורי אורבך: וזו אגב רק השנה הראשונה שאתם מטפלים.

אורי אורבך: עכשיו יהיה לכם עוד כמה שנים, כי הם פתרו את הבעיה.

אורי אורבך: יש שעה בשבוע.

ציפי חוטובלי: טוב, אנחנו סיימנו עם הציניות לגבי העניין הזה בשלב הזה.

אורי אורבך: זה לא ציניות.

ישראל אייכלר: חבל שלא היית פה אורי אורבך כאשר הזהרתי ואני חוזר ומזהיר – שאם תהיה התערבות שלטונית בתחנות הרדיו החרדיות, יקומו תחנות פיראטיות ואנחנו נשדר שם.

ציפי חוטובלי: זה לא איום.

ישראל אייכלר: לא ניתן יד לסתימת פיות במדינת ישראל ולא ניתן יד ---

ציפי חוטובלי: אז למה אתה נותן יד ---

ישראל אייכלר: במדינה דמוקרטית, לסתימת חופש העיתונות.

ציפי חוטובלי: אבל הרב אייכלר, בשם העיקרון הזה אתה אמור גם לרצות שלא יסתמו את פיותיהן של נשים.

ישראל אייכלר: אני אמרתי בתחילת דבריי וגיליתי בגילוי נאות שאני עבדתי ברדיו "קול חי", ראיינתי נשים ואין איסור הילכתי בעניין של נשים.

ציפי חוטובלי: מצוין.

ישראל אייכלר: אני מדבר על העיקרון של ההתערבות הרגולטיבית הזאת, אתם דורשים מהרשות שתהיה יותר אגרסיבית ותהיה יותר ---

ציפי חוטובלי: לא, אנחנו רוצים שעיקרון השוויון יישמר, זה הכל.

ישראל אייכלר: כן, אני רואה שהכל יהיה מותר על פי, כמו שהכל מותר בתחנות השמאלניות.

אורי אורבך: אם מישהו יקים תחנת פורנוגרפיה אתה תגיד ש ---

ישראל אייכלר: יש המון תחנות פורנוגראפיות כמו גלי צה"ל.

אורי אורבך: לא, יש דרגות.

נילי בן גיגי-וולף: אם יורשה לי רק להשלים את דבריי.

נילי בן גיגי-וולף: כיוון שנואשנו מלקבל תשובות ענייניות, לפני כמה זמן הגשנו בקשה דרך חוק חופש המידע, בספטמבר.

נילי בן גיגי-וולף: לאחרונה נענינו בבקשת הארכה.

נילי בן גיגי-וולף: כלומר, גם הרשות השנייה נוהגת בחוסר שקיפות.

נילי בן גיגי-וולף: כל אותן החלטות שאת מספרת עליהן, אנחנו התחננו לראות אותן, את הדיונים, את הפרוטוקולים, את ההחלטות – לא זכינו לראות כלום.

נילי בן גיגי-וולף: אני מאד אשמח אם הרשות השנייה תוכל להגיש לוועדה את הפרוטוקולים ואת ההחלטות שלכם, כי אם הם טוענים שאישרו להם כחלק מהזיכיון לא לאפשר לנשים לדבר, זה מאד ישמש אותי כשאני מתכוונת, אנחנו מתכוונים להגיש בג"ץ.

ישראל אייכלר: מתי הגשתם בג"ץ נגד קול ישראל?

נילי בן גיגי-וולף: ואני מציעה לרשות השנייה לחשוב אם הנושא הזה יעבור בבג"ץ.

נילי בן גיגי-וולף: כי אם מחר תחנת רדיו, רדיו תל אביב לדוגמא, מחליטים מחר שהם כהחלטה גורפת ומדיניות מוצהרת לא מעלים חרדים לשידור, או לא מעלים ערבים לשידור ---

שי בן מאור: רדיו תל אביב היא תחנה אזורית, היא לא תחנה מגזרית.

שי בן מאור: היא תחנה אזורית, זה בהחלט משנה.

שי בן מאור: אני צריך לתת מענה לכל האזור שלי, חרדים ו ----

נילי בן גיגי-וולף: לא, לא, לא.

נילי בן גיגי-וולף: אתה יודע מה משנה?

נילי בן גיגי-וולף: שזה משאב ציבורי שפועל תחת המטרייה של המדינה.

נילי בן גיגי-וולף: זה הדבר היחיד שמשנה.

נילי בן גיגי-וולף: יש חוקים במדינה הזאת.

ציפי חוטובלי: שי, אתה חייב להבין שאתה עובד עם משאב מוגבל.

ציפי חוטובלי: זה לא משאב שהוא אין סופי ולכן כשאתם לוקחים משאב ציבורי, אתם חייבים לענות ---

שי בן מאור: נכון, זה משאב שמיועד למגזר מסוים.

שי בן מאור: המדינה החליטה לתת למגזר הזה משאב, אתם רוצים לכת לפי הכללים שלכם?

שי בן מאור: אין בעיה, לא יאזינו.

שי בן מאור: פשוט לא יאזינו והציבור החרדי ימצא את הדרכים שלו להאזין.

נילי בן גיגי-וולף: אם מחר מגזר מחליט שהוא רוצה 'תג מחיר' זה אומר שזה מותר?

נילי בן גיגי-וולף: לא.

נילי בן גיגי-וולף: יש דברים

שי בן מאור: 'תג מחיר' זה בניגוד לחוק.

נילי בן גיגי-וולף: גם זה בניגוד לחוק.

שי בן מאור: חד משמעית לא.

נילי בן גיגי-וולף: הגענו לשורש העניין.

ציפי חוטובלי: טוב, בסדר.

ציפי חוטובלי: אני מודה לך נילי.

ציפי חוטובלי: נילי, תדברי אלי ולא אליו.

נילי בן גיגי-וולף: אוקי, בסדר.

נילי בן גיגי-וולף: משפט אחרון.

נילי בן גיגי-וולף: הגענו לשורש העניין.

נילי בן גיגי-וולף: הן התחנה מסרבת להפנים שמדובר בניגוד לחוק, ולצערנו, ומה שיותר חמור, הרשות השנייה כגוף מפקח מחוסר מוטיבציה ומהעדר שיניים, בפועל לא אוכפים את החוק, שהוא חוק מאד פשוט.

נילי בן גיגי-וולף: אני קוראת בכל לשון של בקשה לוועדה הזאת, לקרוא לרשות השנייה, היה להם די והותר זמן.

נילי בן גיגי-וולף: זה לא עניין של זמן, ברור לכולנו כאן סביב השולחן שאפשר לגרור את הסיפור הזה עוד חודשים רבים, ושום דבר לא יקרה.

נילי בן גיגי-וולף: יוסיפו לנו עוד שעה ביום חמישי, באמת תודה.

ישראל אייכלר: סליחה, אני מוחה על הייחוס שייחסתם לרשות השנייה חוסר מוטיבציה וחוסר שיניים.

ישראל אייכלר: אני יכול להגיד לך ---

נילי בן גיגי-וולף: זה מה שקרה בפועל.

ישראל אייכלר: אני יכול להגיד לך שלרשות השנייה יש מוטיבציה ויש לה שיניים.

הילה שמיר: את ממש מטעה.

הילה שמיר: אני יכולה להגיב על זה?

ציפי חוטובלי: לא בהתפרצות.

נילי בן גיגי-וולף: אני אסיים את דברי והיא תגיב.

נילי בן גיגי-וולף: אני פונה בכל לשון של בקשה לוועדה הזאת, ללמוד מהניסיון שלמדנו, שראינו עד עכשיו.

נילי בן גיגי-וולף: לקרוא לרשות השנייה – אחד מן השניים – או לסגור את התחנה או להחיל את החוק ומיד.

נילי בן גיגי-וולף: ואני קוראת לכל האנשים שפה להצטרף אלינו לעתירה ---

ציפי חוטובלי: נילי, אני מודה לך.

אברהם מיכאלי: אולי נבחר אותך לרשות השנייה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לרשום לי.

ישראל אייכלר: האגודה לזכות הציבור לדעת דורשת לסגור את תחנת "קול ברמה".

ישראל אייכלר: אני רושם לי כותרת, ואני רוצה להתראיין על זה.

ציפי חוטובלי: הרב אייכלר, תודה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להעביר את זכות הדיבור לעידית.

ציפי חוטובלי: בבקשה, תציגי את שמך לפרוטוקול.

עידית צ'רנוביץ: שמי עידית צ'רנוביץ.

עידית צ'רנוביץ: אני סמנכ"ל רדיו ברשות השנייה.

עידית צ'רנוביץ: אני רק רוצה להגיב קודם כל לדבריה של נילי בן גיגי.

עידית צ'רנוביץ: אני מכירה אותה, אנחנו מקיימות הרבה מאד שיחות של הידברות וצר לי, אבל היא לא היחידה שפונה אלינו.

עידית צ'רנוביץ: פונים אלינו הרבה מאד עמותות מהרבה מאד גופים ופונים ומבקשים וצר לי, אנחנו לא עובדים לפי לוחות הזמנים של זכות הציבור לדעת.

עידית צ'רנוביץ: זה שהיא פנתה בתאריך כזה או אחר, עדיין היא לא מכתיבה לנו לא את האג'נדה ולא את לוחות הזמנים, ושזה גם כן ייאמר פה לפרוטוקול.

אברהם מיכאלי: איך העזתם?

עידית צ'רנוביץ: עכשיו, יחד עם זאת יש לאגודה זכות הציבור לדעת אג'נדה מסוימת, וכנראה שהאג'נדה הזאת היא זאת שמכתיבה את המדיניות, אבל אנחנו אלה שנושאים באחריות ואנחנו אלה שכמו שבהמשך למה שעורכת הדין הילה שמיר ציינה, אנחנו אלה שהוצאנו את המכרז ב-2007.

עידית צ'רנוביץ: אני חייבת גם להזכיר שהיה לנו מאד חשוב, אני גם עוד עבדתי במשרד התקשורת שנים קודם לכן, והיה לנו באמת התמודדות לא פשוטה עם תחנות רדיו פיראטיות, שבאו וטענו שאין להן את חופש הביטוי ושאין להן זכות ומענה בכל תחנות הרדיו ובברוד קסט.

עידית צ'רנוביץ: ובמסגרת גם עבודה שאנחנו עשינו, עבודה מאד מקצועית של יועצים והרבה מאד אנשי מקצוע של התקשורת, שבאו ובדקו האם הציבור הזה זוכה למענה.

עידית צ'רנוביץ: אני מדברת על הציבור החרדי תורני ספרדי.

עידית צ'רנוביץ: ולאחר שעשינו את הבדיקה והבאנו את כל התשתית העובדתית שהוצגה בפני המועצה דאז, קיבלנו באמת את המסקנה שאין להם.

עידית צ'רנוביץ: אין להם מענה אמיתי, חלק כמובן גם לא צורכים טלוויזיה.

עידית צ'רנוביץ: ולכן, מתוך אותו צורך אמיתי, כפי שבאמת עורכת הדין שמיר ציינה, קיבלנו את המסקנה שבאמת יש צורך להקים את התחנה הזאת.

עידית צ'רנוביץ: עכשיו ---

ציפי חוטובלי: אבל אנחנו לא מקיימים דיון על עצם קיומה של תחנת רדיו "קול ברמה".

עידית צ'רנוביץ: כן, רגע, עכשיו, אני מגיעה.

עידית צ'רנוביץ: אני כבר מגיעה לעיקר.

עידית צ'רנוביץ: כאשר היו פניות, וגם כן האגודה לזכויות הציבור לא הייתה היחידה שפנתה אלינו, היינו צריכים למצוא את הדרך ולשקול את כל השיקולים, כי האחריות היא בסופו של דבר עלינו.

עידית צ'רנוביץ: והיינו צריכים להסתכל על כל התמונה בכללותה.

עידית צ'רנוביץ: שמצד אחד איך אנחנו שומרים על האיזון הנכון שבין החוק וכתב הזיכיון, ומצד שני – איך אנחנו גם שומרים על התחנה הזאת והצרכים המיוחדים שלה.

עידית צ'רנוביץ: עכשיו, אנחנו מאמינים בהידברות, אנחנו מאמינים ברגולציה עצמית.

עידית צ'רנוביץ: אחת מההצלחות הכי גדולות שלנו זה כאשר הצלחנו להגיע לרגולציה שהתחנה לקחה על עצמה.

עידית צ'רנוביץ: ובאמת היו באמת דיונים לא פשוטים ומחלוקות ועימותים.

עידית צ'רנוביץ: ויחד עם זאת, כאשר התחנה באה אלינו יחד עם אותה הוועדה המייעצת של התחנה ואמרה – אנחנו מסכימים לרוח הדברים, כאשר מצאנו את המתכונת, את המנגנון הזה, ועשינו אחרי זה גם שימוע, הם הופיעו בפני וועדת הרדיו.

עידית צ'רנוביץ: אני נפגשתי באופן אישי עם כל נציגי התחנה שכאן ועוד נציגים אחרים ומצאנו את המתכונת שבה אפשר מצד אחד לשמור על החוקים ומצד שני לחיות איתם, וזה הדבר החשוב.

עידית צ'רנוביץ: כי נילי בן גיגי וכל העמותות האלה לא מאזינות לתחנה ואני צריכה לדאוג שהתחנה תהיה מואזנת, שהתחנה הזאת תצליח ותשלם תמלוגים, ותשלם דמי זיכיון, כי זאת האחריות שלנו.

נילי בן גיגי-וולף: רגע, יש כאן באמת נשים חרדיות ש ----

קריאה: למה אלינו אף פעם לא פנו?

ציפי חוטובלי: לא קיבלת זכות דיבור, סליחה.

עידית צ'רנוביץ: רגע, רגע ---

ציפי חוטובלי: אני עוצרת את הדיון ואף אחד לא יוכל לדבר.

ציפי חוטובלי: לא, אני עכשיו ----

אורי אורבך: עם חילונים כאלה לא צריך דתיים.

ציפי חוטובלי: ועם נשים כאלה לא צריך ---

ישראל אייכלר: ועם דתיים כאלה לא צריך חילוניים.

חיים אמסלם: התחלפו היוצרות.

חיים אמסלם: שניכם צודקים.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר לכם שהדבר החמור ביותר שקורה כאן, קורה כאן באמת תהליך ---

אורי אורבך: אני אומר את בשם הדת את הטענות שלי, לא בשם החילוניות.

אורי אורבך: הם אומרים את זה פשוטת בשם הדת.

ציפי חוטובלי: אורי, סליחה.

ציפי חוטובלי: בשם חופש הביטוי, בשם הדגל הזה, התאהבתם בטיעונים המסחריים העלובים, סליחה, שהציג כאן שי.

ציפי חוטובלי: אלה הם טיעונים עלובים.

ציפי חוטובלי: הרי מה התפקיד שלכם?

ציפי חוטובלי: גם סוגה עילית זה לא בדיוק ז'אנר עתיר רייטינג.

אורי אורבך: לכן הם מוותרים כל הזמן.

ציפי חוטובלי: אגב, גם יצירה ישראלית זה דבר שעולה הרבה כסף והשכר שם זעום.

ציפי חוטובלי: הכי טוב לשדר ריאליטי באפס תקציב ולקבל רייטינג כל היום.

ציפי חוטובלי: אבל אתם מחויבים, בעצם אמות המידה של השידור הציבורי, היחס שלכם לאמות המידה של הציבור החרדי במדינת ישראל, באות לידי ביטוי בסיפור הזה.

ציפי חוטובלי: הסיפור הזה הוא רק סימפטום וכשעומדת כאן אישה צעירה, ואני באמת מסתכלת עליך ואני מסרבת להאמין, מה יהא על הציבור הזה?

ציפי חוטובלי: מסכן.

ציפי חוטובלי: הוא ישמע נשים והוא יברח בהמוניו כדי לשמוע גלי צה"ל או רשת ב' או רדיו "קול חי", ואז הוא יגלה שגם שם יש נשים, אבוי אבוי, ואז הוא ייצא לרחוב והוא יגלה שגם שם יש נשים, ואז הוא יחזור הביתה ויגלה שאימא שלו היא אישה והבת שלו היא.

ציפי חוטובלי: אתם פשוט השתגעתם.

עידית צ'רנוביץ: אני רק אתקן אותך כי נראה לי, גברתי יושבת הראש הוועדה, אני רק רוצה לתקן וגם להמשיך.

עידית צ'רנוביץ: אני חושבת שפספסת פה את הנקודה.

עידית צ'רנוביץ: אנחנו ---

ציפי חוטובלי: לא, לא, אתם פספסתם פה את הנקודה.

עידית צ'רנוביץ: רגע, אני לא מסכימה איתך, אבל רק אם תרשי לי עוד כמה סעיפים.

עידית צ'רנוביץ: אנחנו הגענו איתם להבנות שכאשר קודם כל כשיש אירוע חדשותי או שיש נושא אקטואלי שיש בו העברת מסר, יותר לעלות לנשים ---

אורי אורבך: אבל הם לא יעלו, אני נשבע לך.

עידית צ'רנוביץ: אבל הם כן יעלו, כי אם תפנה אלי אותה חברת כנסת ותגיד לי שלא קיבלה את זכות התגובה, אז אנחנו נחייב את התחנה שהיא תעלה.

ציפי חוטובלי: גברתי, אני רוצה למחות על זה, דווקא כחברת כנסת, אני רוצה למחות על זה, סליחה.

ציפי חוטובלי: ואם אין אירוע חדשותי?

ציפי חוטובלי: אם התחנה באופן שוטף משדרת שיעורי רדיו, שידורים תורניים, יש בכל תחנת רדיו שאני מכירה, ודווקא בתחנות האלה נותנים מקום לביטוי, אני יודעת שיש שאלות ששואלים רבנים ---

ישראל אייכלר: איזה ביטוי?

קריאה: צריך להושיב מישהו לעקוב כל הזמן מה צריך להגיד.

אברהם מימרן: גברתי יושבת הראש הנכבדה, את לא התראיינת בתחנה לא בגלל שהיה נושא אקטואלי ---

ציפי חוטובלי: אבל אני לא רוצה שרק לי תהיה זכות דיבור בתחנה, כי לי יש כוח.

אברהם מימרן: נכון, התחנה פתוחה בפני כל הנשים, את במקרה היית הראשונה.

ציפי חוטובלי: לא, אבל אני אומרת, אני מדברת גם על נשים שהן נשים מהעם.

אברהם מימרן: שיפנו לתחנה, הן יקבלו זכות ביטוי.

אורי אורבך: בכל שעה משעות היממה, למרות שזה יהיה ביום ראשון בשבע בבוקר.

אברהם מימרן: כמה חרדיות שפונות מפחדות לדבר והן פונות לזכות הציבור לדעת?

אברהם מימרן: בשקט.

אורי אורבך: אם חברת הכנסת חוטובלי תפנה אליכם מחר בשתיים בצהריים, בתכנית אקטואליה או בערב, או מתי שיש תכנית אקטואליה ותרצה להתראיין, הם יעלו אותה?

אברהם מימרן: אם היא תפנה לערוץ 2 והיא תרצה להתראיין בשמונה וחמישה בערב?

אורי אורבך: לא, אז לא השבוע, שבוע הבא.

אורי אורבך: מדי פעם יצליח לה.

ישראל אייכלר: לא, הוא שאל אותך על ערוץ 2.

אברהם מימרן: זה כפוף לעורך.

אברהם מימרן: אם היא תרצה לפנות הערב בשמונה לערוץ 2 ---

אורי אורבך: בסדר, אני אנסח אחרת.

אורי אורבך: האם יקרה אי פעם שציפי חוטובלי או ציפי לבני, תפנה לרדיו "קול ברמה" ותבקש להתראיין בעניין ---

אברהם מימרן: אני לא נביא.

אורי אורבך: אני שואל אותך שאלה כעורך לעורך, בסדר.

אורי אורבך: האם היא תתראיין אי פעם, בנושא שהוא כן בליבו של ---

ישראל אייכלר: לפי שיקולי המערכת.

אורי אורבך: לפי שיקולי המערכת.

אורי אורבך: האם זה יקרה פעם שכן?

ציפי חוטובלי: אני עוסקת הרבה מעונות יום, אני בטוחה שזה נושא מעניין.

ישראל אייכלר: אבי, לפי שיקולי המערכת.

אורי אורבך: אני בכוונה מחדד.

ציפי חוטובלי: זאת נקודה חשובה שלא צריך להיות חברת כנסת כדי לדבר ברדיו.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שדווקא בתחנות הרדיו ---

אברהם מימרן: כל אישה שתרצה, אני מדגיש.

ציפי חוטובלי: אני כן מקשיבה ל"קול ברמה".

ציפי חוטובלי: בימי שישי אצלנו בבית מקשיבים לשידורים תורניים, שגם יש ב"קול ברמה" ואני רוצה לומר לכם שהרבה פעמים בתחנות האלה יש שו"תים, שאלות ותשובות עם רבנים, וזה מעניין את ציבור הנשים לא פחות מציבור הגברים וזה לא הגיוני שיקריאו בפקס בשם אישה, כשהיא לא יכולה לעלות לשידור.

אברהם מימרן: נכון, נכון, יפה מאד.

ציפי חוטובלי: עכשיו, אני רוצה לאפשר לעופר מאוזר, אתה ביקשת לדבר, בבקשה.

עופר מאוזר: אני עופר מאוזר, אני קצת קשור לחברת הכנסת חוטובלי.

ציפי חוטובלי: העוזר הפרלמנטארי שלי.

עופר מאוזר: העוזר הפרלמנטארי.

עופר מאוזר: פנה אלי כתב שלכם שעובד גם ברשת חדשות אחרת, לא אודיו, וביקש ממני תגובה ואז הוא סיפר לא שהוא עובד גם ב"קול ברמה".

עופר מאוזר: זה היה קצת אחרי ה-10 באוקטובר, קצת לפני, יותר מיומיים לפני הדיון הזה ואמר לי כן, ב"קול ברמה" אני לא אוכל להשמיע אותה בגלל שאנחנו לא משמיעים נשים.

עופר מאוזר: עכשיו, קצת מצחיק לומר שאנחנו משמיעים נשים כשהן בנושאים אקטואליים, כשהיא הייתה אז במכרז נושא מאד מאד חשוב באקטואליה, ואז אחר כך, יומיים לפני כן, לפנות אלי, לבקש ריאיון ולנפנף בזה כאילו אנחנו פתאום עושים איזה ראיון עם חברת הכנסת חוטובלי, לא בנושא האקטואלי ולא בגלל שתקפו אותה.

אברהם מימרן: היית פה בתחילת הדיון?

אברהם מימרן: לאורך כל הדיון?

אברהם מימרן: אז אמרו כאן קודם ואני חוזר ואומר שוב.

אברהם מימרן: ההחלטה על התכנית הזאת שהתחילה באמצעות הראיון שבין היתר נערך עם חברת הכנסת חוטובלי, החלטה שהתקבלה ---

ציפי חוטובלי: אבל אני זה לא נושא הדיון, באמת, עם כל הכבוד.

אברהם מימרן: לא, הוא מדבר איתי על אוקטובר, פנו אלי באוקטובר.

אברהם מימרן: אני רוצה להגיב ולומר שההחלטה הזאת כבר התקבלה לפני חודש וחצי לפחות.

אורי אורבך: זה לא מספיק.

אברהם מימרן: רק בגלל שהיינו בחגים אמרנו בוא ניתן לחגים לעבור ונתחיל את התכנית הזאת ברגל ימין מיד אחרי החגים, וזה מה שקרה.

אברהם מימרן: אני לא רואה כאן ---

ציפי חוטובלי: טוב, חברים, אני לא רוצה שנצא מכאן עם זה שלשתיים שלוש חברות כנסת, שיהיה להן עניין להתראיין בתכניות שלכם, הן בסופו של דבר יקבלו את זכות הדיבור.

אברהם מימרן: לא, אבל לכל מאזינה, לכל אישה באשר היא, אני יודע ש---

קריאה: לא, לא זו הכוונה, ולא זו כוונת ההנחיות של הרשות השנייה.

ציפי חוטובלי: בסדר, אוקי, אני רוצה לאפשר לעורכת הדין ריקי שפירא שממתינה בסבלנות הרבה זמן.

ציפי חוטובלי: בבקשה, עורכת דין ריקי שפירא, מהמרכז לפלורליזם יהודי.

ריקי שפירא: תודה.

ריקי שפירא: אז דבר ראשון אני רוצה להבהיר בקשר לעתירה שהוגשה, שהוזכרה כאן בשנת 2007 על ידינו .

ריקי שפירא: חשוב להזכיר שהעתירה הזאת בכלל לא עסקה בשאלה האם נשים ---

אברהם מימרן: רק שאלה, המרכז שלכם הוא מרכז רפורמי?

ריקי שפירא: סליחה, אני רוצה לדבר ואני אודה לך אם, ( אני לא הפרעתי לך.

אברהם מימרן: לא, אני רוצה לדעת מי הדוברת.

ישראל אייכלר: אני אגיד לך זה המרכז הרפורמי ---

ציפי חוטובלי: סליחה, אתה לא מנהל את הדיון ואתה לא שואל שאלות.

אברהם מימרן: אבל היא באה אלי בטענות, אני רוצה לדעת מי זאת.

ציפי חוטובלי: אני הצגתי אותי, בבקשה.

ישראל אייכלר: המרכז הרפורמי שנלחם מלחמת חורמה נגד היהדות החרדית, משתמשת בבג"ץ ---

ציפי חוטובלי: טוב, טוב, חבר הכנסת אייכלר, אי אפשר שהדיון הזה יתנהל ב---

ישראל אייכלר: כן, אבל הם משתמשים בבג"ץ ככלי אישי שלהם בכל עניין.

ציפי חוטובלי: אבל סליחה, ניתנה לה זכות דיבור, אז מה אם היא אישה?

ציפי חוטובלי: היא אמנם אישה, אבל ---

ישראל אייכלר: לא, לא, היא תדבר, וזכותה לדבר וזכות הציבור לדעת מי הם.

ציפי חוטובלי: הציבור יודע, כן בבקשה.

ציפי חוטובלי: אנחנו הצגנו אותה.

ריקי שפירא: אני מהמרכז לפלורליזם יהודי ששייך לתנועה הרפורמית, ואכן פנינו באמצעות בג"ץ בשנת 2007 לא ככלי פרטי, אלא ככלי ציבורי ששמור לכל אזרח במדינת ישראל.

ריקי שפירא: ובשנת 2007 אנחנו לא עתרנו בעניין השמעת נשים ברדיו, חשוב מאד להבהיר את זה.

ריקי שפירא: אנחנו עתרנו רק נגד השאלה האם באמת יש מקום להקצות תדר לציבור החרדי וקיבלנו את עמדת בג"ץ שאכן יש מקום להקצות תדר.

ריקי שפירא: אבל צריך לזכור שבעת הדיון הזה אף אחד לא העלה בדעתו שהתדר הזה שיוקצה לציבור החרדי, יהיה תדר שלא יאפשר השמעת קול נשים.

ישראל אייכלר: אתם אויבי הציבור וכאויבים אתם לא צריכים לדאוג לא לנשים חרדיות ---

ציפי חוטובלי: הרב אייכלר, לא, זה לא יקרה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר לך, דעותיך יישמעו כשיש לך זכות דיבור.

ציפי חוטובלי: באמת, הגברת מחכה פה שעה וחצי ואתם קולכם נשמע לאורך כל הדיון.

ציפי חוטובלי: כן.

ריקי שפירא: תודה רבה גברתי.

ישראל אייכלר: זה כאילו שהחמאס יבוא לדאוג ליהודים ביהודה ושומרון.

ציפי חוטובלי: אבל סליחה, זו תרבות דיבור.

אורי אורבך: אם אזרחים במדינת ישראל.

ריקי שפירא: עכשיו, אני רוצה לציין שמאז באמת שנודע לנו הדבר שנשים לא מושמעות בתדר הזה גם אנחנו פנינו לרשות השנייה, וחשוב להזכיר כאן – יש שלושה חוקים שבעצם התדר הזה עובר, כאשר הוא לא משדר נשים.

ריקי שפירא: אחד זה חוק איסור אפליה במוצרים ושירותים שאומר שלכל איש ואישה יש זכות נגישות ישירה לשירותי תקשורת, ואין סיבה לאפלות ביניהם, במיוחד כאשר מדובר, כפי ששמענו כאן, ברשות שהיא זרוע ממשלתית.

ריקי שפירא: עכשיו, התוצאה היא שהיום אנחנו מדברים על מה?

ריקי שפירא: על שעה בשבוע?

ריקי שפירא: האם שעה בשבוע יכולה לענות על הזכות לשוויון?

ריקי שפירא: האם העובדה שנשים יכולות להגיב רק כאשר הן מותקפות, עונה על הזכות לשוויון?

ריקי שפירא: עכשיו, אני רוצה להזכיר כאן שהפניות שלנו הן אמנם אכן מהתנועה הרפורמית, אני לא אכחיש את זה, אבל אולי יתפלאו כאן אנשים לשמוע שגם התנועה הרפורמית מקבלת פניות של נשים חרדיות, שכן שומעות את "קול ברמה" ---

קריאה: הן מפחדות.

ריקי שפירא: כן, ואומרות לנו במפורש שכציבור נשים הן נפגעות מהעובדה שהן לא יכולות להשמיע את קולן בתדר הזה.

ריקי שפירא: זו נקודה אחת.

אברהם מימרן: תעתרו לבג"ץ למה נשים לא יכולות לעלות לתורה ולהניח תפילין.

ריקי שפירא: אנחנו נעתור, אנחנו נעתור.

ציפי חוטובלי: סליחה, אבל זה לא דומה, עם כל הכבוד.

ישראל אייכלר: הן יעשו את זה.

שי בן מאור: ...

שי בן מאור: בית כנסת ...

שי בן מאור: זה לאפליה?

נילי בן גיגי-וולף: זה משאב ציבורי, תגיד, על מה אתה מדבר?

ציפי חוטובלי: אתה באמת לא מבין את ההבדל ?

אורי אורבך: זה לא בית כנסת, זה רדיו.

אורי אורבך: בבית כנסת אין פרסומות, אתה יודע?

אורי אורבך: אז מה, אז זה אפליה?

אורי אורבך: מה זה קשור?

ריקי שפירא: טוב, אני באמת ר וצה לציין שיש כאן תופעה שלצערנו ----

ישראל אייכלר: למזלנו עוד לא הגישו בג"ץ שאסור לתקצב בתי כנסת שאין שם חזניות.

ריקי שפירא: יש כאן תופעה שלצערנו היא לא מתבטאת רק בתדר הרדיו, היא באמת גלשה למרחב הציבורי בכלל.

ריקי שפירא: כלומר, יש פתאום תפיסה שמה שמקובל בבית הכנסת יהיה במרפאות, יהיה באוטובוסים, יהיה במדרכות, יהיה בכביש.

ריקי שפירא: כלומר, הפכנו להיות בית כנסת.

ריקי שפירא: מדינת ישראל הפכה להיות בית כנסת והנורמות שמקובלות בבית הכנסת יהיו מקובלות במרחב הציבורי.

ריקי שפירא: חשוב להבין שיש הבדל בחוק בין המרחב הציבורי ובין שירותים שכל אזרח ואזרחית זכאים להם, לבין העובדה שאדם בוחר ללכת לבית כנסת.

ריקי שפירא: אני כאישה אורתודוכסית יהיה האישה האחרונה שאפריע למי שהולך לבית כנסת ולנהוג שם כמנהגו ולקיים עזרת נשים ועזרת גברים.

ריקי שפירא: כן, אני אישה אורתודוכסית.

ריקי שפירא: אבל אני חושבת שזה מזעזע שאנשים חושבים שבשם הדת הם יכולים למנוע נגישות ---

ישראל אייכלר: עוד לא הגשתם בג"ץ?

ישראל אייכלר: עוד לא הגשתם בג"ץ נגד בתי הכנסת, נגד הקצבאות?

ציפי חוטובלי: הרב אייכלר, הוא לא במקום ---

ישראל אייכלר: אני לא אומר שזה שווה, אני אומר שהרפורמים מגישים בג"ץ על כל דבר של הקצבה ותקציב, אז אני מתפלא שעוד לא הגשתם בג"ץ שאסור לתקצב בית כנסת שאין שם חזנית.

ישראל אייכלר: זה מחדל שלכם.

ציפי חוטובלי: טוב.

ציפי חוטובלי: יש לי שאלה אחרונה פשוט לשאול.

ציפי חוטובלי: סיימת את ההערות שלך?

ריקי שפירא: לא, לא, עוד הערה שאני רוצה לציין.

ציפי חוטובלי: עוד הערה אחרונה, בבקשה.

ריקי שפירא: צריך לזכור שאנחנו לא מדברים פה על רק חוק איסור כניסה לשירותים ונגישות לשירותים ציבוריים.

ריקי שפירא: אנחנו מדברים גם על שוויון הזדמנויות בעבודה וחופש העיסוק.

ריקי שפירא: מכיוון שיש כאן תחנה שלמה שאומרת – אנחנו נשים – הן מחוץ לתחום.

אברהם מימרן: שקר.

שי בן מאור: שקר וכזב.

ריקי שפירא: אבל הן לא מועסקות, הן לא יכולות להיות מועסקות בתפקידים.

אברהם מימרן: מועסקות אצלנו נשים רבות בתחנה.

ריקי שפירא: אבל נחסם בפניהם תפקיד שהוא לשדר.

ריקי שפירא: חסמתם אותו בפניהם.

אורי אורבך: אין שדרניות.

ריקי שפירא: יפה, מאד, אולי הן מזכירות, אולי הן תחקירניות, אבל ---

אברהם מימרן: אין שדרן חרדי בגלי צה"ל.

קריאה: יש.

אברהם מימרן: ואם הייתה לך כיפה שחורה, גם אתה לא היית משדר שם.

ישראל אייכלר: הוא חוזר בתשובה, אם הוא לא הוא לא בא לשם.

ריקי שפירא: סליחה אדוני, אם מישהו יגיש תביעה ---

ציפי חוטובלי: בואי נעשה את זה לאט לאט.

ריקי שפירא: רק שנייה‏, אני רק אסיים את ההערה הזאת, שבאמת אם מישהו יבוא ויטען בפני בית המשפט שהוא לא יקבל יתקבל לתפקיד מסוים בגלל נטייתו, בגלל תפיסתו הדתית, הוא בוודאי יזכה.

ריקי שפירא: ובאותה מידה, אישה שלא מתקבלת לתפקיד מסוים בתוך תחנה כזאת, בגלל היותה אישה, נעברת נגדה עבירה אזרחית ופלילית לפי חוקי מדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: אוקי עורכת הדין ריקי שפירא, תודה רבה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר, שי רובינשטיין, אתה היועץ המשפטי של תחנת הרדיו, ממש בדקה, כי זמננו קצר.

שי רובינשטיין: כן, יש פה איזה שהוא, מהצד, בתור מי שלא רגיל להזדמן לוועדות מכובדות כאלה, יש כאן איזה שהוא כמובן דו שיח חרשים, מכיוון שכל מי שיושב כאן לא באמת מסתכל על זה מזווית ראייה כוללת, אלא מהערכים הספציפיים שלו וממה שהוא בא לקדם.

ציפי חוטובלי: לא, לא, אנחנו מסתכלים על בערכים של מדינת ישראל.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל זה, שישה מיליון מדינות ישראל יש פה.

שי רובינשטיין: ערכים במדינת ישראל הם קודם כל, ישראל מוגדרת כמדינה יהודית ודמוקרטית.

שי רובינשטיין: היא קודם כל אגב יהודית, ואחר כך דמוקרטית.

ציפי חוטובלי: זה מאד לא יהודי להדיר נשים.

שי רובינשטיין: לא, לא, רק שנייה אחת.

שי רובינשטיין: מה הוא יהודי, זה משהו שלא אני ואולי גם לא ---

ציפי חוטובלי: רגע, אבל אדוני, זה לא דיון פילוסופיה פה.

ציפי חוטובלי: אני מבקשת, אנחנו לקראת סופו של הדיון, תעיר את ההערה העניינית שלך לקדם את הדיון.

שי רובינשטיין: העניין שאני רוצה להגיד הוא שבניגוד למה שאמרה כאן חברתי עורכת הדין שמיר, הערכים במדינת ישראל וזכויות, דברי חקיקה, הם לעולם לא חד חד ערכיים.

שי רובינשטיין: יש אבחנה ידועה ומוכרת של בית המשפט העליון בין אפליה פסולה לבין אפליה מותרת.

שי רובינשטיין: יש שורה שגם חוק שוויון הזדמנויות בעבודה לא יכול לחול תמיד.

שי רובינשטיין: ראש בית הדין השרעי לא יכול להיות ---

ציפי חוטובלי: אם אתה משפטן רציני אתה לא באמת חושב ..., זה לא יעבור מבחן בג"ץ הדבר הזה.

שי רובינשטיין: לא ---

ריקי שפירא: אתה פשוט אומר דברים לא נכונים בעליל, כדאי שתבדוק אותם לפני זה.

שי רובינשטיין: יש אבחנה, כבוד הרב חבר הכנסת אייכלר לצורך הדוגמא, או כבוד הרב חבר הכנסת אמסלם, לא יכולים להיות אב בית הדין השרעי כי הם יהודים.

ריקי שפירא: אבל יש חקיקה ספציפית לגבי תחנות הרדיו.

שי רובינשטיין: רגע אחד, אבל שנייה אחת.

שי רובינשטיין: אף אחד לא יכול לטעון שאין שוויון הזדמנויות בזה שהם ואני לא יכולים לשאת בתפקיד הזה.

ריקי שפירא: אבל יש חקיקה ספציפית.

שי רובינשטיין: אבל רק רגע אחד.

שי רובינשטיין: רק רגע אחד.

שי רובינשטיין: ויש שורה של נושאים, אני לא בטוח שראש המרכז לפלורליזם יכול להיות אבי מימרן או שי בן מאור או אנוכי.

ריקי שפירא: למה לא?

שי רובינשטיין: כי אנחנו לא שייכים ---

ריקי שפירא: אני שוקלת להגיש מועמדות, למה לא?

שי רובינשטיין: ראש הרפורמים בארצות הברית לא יכול להיות אורתודוכס.

שי רובינשטיין: חברה, זו פשוט היתממות.

ציפי חוטובלי: גם אישה לא יכולה להיות גבר וגבר לא יכול להיות אישה.

ציפי חוטובלי: מה זה קשור?

שי רובינשטיין: לא, אבל עכשיו אני רוצה, רגע ---

קריאה: יש מקרים יוצאי דופן.

ציפי חוטובלי: סליחה, אני לא התכוונתי להצחיק, אני שמחה שזה מצחיק אתכם, אבל אני באמת מנסה להבין למה אתה חותר.

שי רובינשטיין: אני רוצה לומר שיש מצבים בחיים, ובית המשפט העליון יש לו הלכות באמת ארוכות, ואני לא חושב ש---

ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים איתך על החוק במדינת ישראל, עוד לא הגענו לבג"ץ.

שי רובינשטיין: החוק במדינת ישראל אוסר אפליה פסולה.

ציפי חוטובלי: או, אני שמחה שאתה אומר.

שי רובינשטיין: הוא מתיר אבחנה מותרת שמשתנה בהתאם לנסיבות.

ציפי חוטובלי: וקישורי הדיבור, יש לי חדשות בשבילך.

ציפי חוטובלי: עשרה קבין של דיבור ירדו לעולם, תשעה נטלו נשים.

ציפי חוטובלי: נשים יודעות לדבר, מבטיחה לך.

שי רובינשטיין: תשעה וחצי.

אברהם מימרן: על העשירי הן מדברות.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לך, אין כאן בעיה טכנית שנשים לא יכולות לדבר, ממש יודעות לדבר.

שי רובינשטיין: אבל יש בעיה.

שי רובינשטיין: תראו, אתם הרי מתארים לעצמכם שמי שמפעיל את התחנה הזאת לא מעוניין בסגירתה, הוא לא מעוניין לפגוע בה.

שי רובינשטיין: אתם מתארים לעצמכם שהציבור שמאזין באמת באחוזים מכובדים מאד, לא רוצה לפגוע בה.

שי רובינשטיין: אם היה בעיה של נשים, אמיתית, היא הייתה באה לידי ביטוי ולא באמצעות הוועדה הנכבדה הזאת.

שי רובינשטיין: עכשיו, אני רוצה לומר, בהתחשב בזה שישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית, יש שורה של פסיקות שבהן, אני מצטט את בית המשפט העליון שהוא הפרשן האולטימטיבי של החוק.

שי רובינשטיין: "חברה שערכיה הם יהודים ודמוקרטים מגינה על רגשות הציבור בכלל ועל רגשות דת בפרט.

שי רובינשטיין: חופש הדת הוא זכות יסוד" ---

ציפי חוטובלי: גם לנשים יש רגשות.

שי רובינשטיין: חופש הדת, לא חופש מדת, "חופש הדת", בית משפט עליון – "הוא זכות יסוד במשפט הישראלי.

שי רובינשטיין: חופש זה משתרע על חירותו של הפרט להאמין וחירותו לפעול על פי אמונתו".

ציפי חוטובלי: מה זה קשור?

שי רובינשטיין: חירותו לפעול על פי אמונתו.

שי רובינשטיין: ברגע שיש ---

קריאה: לא לעבור על חוקים אחרים.

שי רובינשטיין: אין שום רב מהזרם המרכזי של היהדות האורתודוכסית שיוצא נגד התחנה ונגד השידורים שלה.

אורי אורבך: יש כאלה ש ---

שי רובינשטיין: הדבר הזה אומר דרשני.

אברהם מימרן: מה שאלת?

אורי אורבך: יש כאלה שדוברים בעד?

אורי אורבך: יש מספיק רבנים ש---

אברהם מימרן: כן, כן.

אורי אורבך: לא, שאמנם שהעבודה שנשים לא מדברות זה בסדר?

אורי אורבך: זה לפי ההלכה?

ציפי חוטובלי: סליחה, אדוני היועץ המשפטי, כבודו ---

שי רובינשטיין: עוד משפט אחד.

ציפי חוטובלי: לא כבודו, אני מפסיקה אותך עכשיו ואני אגיד לך למה, כי עם כל הכבוד ציטוטים משלל אמרות השפר של בית המשפט העליון אני יכולה לתת לך עכשיו בשעת פסיקה.

ציפי חוטובלי: אנחנו לא בשעת פסיקה.

ציפי חוטובלי: אנחנו כאן מדברים על דבר מאד קונקרטי.

ציפי חוטובלי: יש חוק ברור ומפורש במדינת ישראל – ואתם לא עומדים בו - זה נורא פשוט.

ציפי חוטובלי: עכשיו אני פונה ל---

אברהם מיכאלי: אבל הרשות השנייה אומרים שהם כן עומדים בו.

אברהם מימרן: זה את קבעת, זה את אמרת.

אברהם מיכאלי: הרשות השנייה, אנחנו שמענו אותם פה שעה שלמה, הם אומרים שהם לא עוברים על החוק.

אברהם מיכאלי: אני לא מבין את זה.

אברהם מיכאלי: מה זה, כל אחת שתבוא פה תפסוק את המשפט?

אברהם מיכאלי: אני לא מבין את זה.

אברהם מיכאלי: אם היא רוצה שהיא תעתור לבית המשפט, שתעתור לבג"ץ, מה זאת אומרת?

אברהם מימרן: אנחנו נשמח.

ציפי חוטובלי: סליחה, אני פונה עכשיו לעורכת הדין הילה שמיר.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת מיכאלי, רגע ---

אברהם מיכאלי: אנחנו מנהלים פה שעה שלמה.

אברהם מיכאלי: יש בית משפט.

ציפי חוטובלי: עורכת הדין הילה שמיר, אני אשאל אותך סדרת שאלות של כן ולא.

הילה שמיר: כן.

ציפי חוטובלי: האם עד ה-10 באוקטובר, תחנת הרדיו "קול ברמה" עברה על ההנחיה החוקית של מדינת ישראל לנהוג בשוויון, כן או לא?

הילה שמיר: אני לא יכולה לענות כן ולא על השאלה הזאת.

ציפי חוטובלי: זאת שאלת כן ולא פשוטה.

הילה שמיר: לא, זאת לא שאלת כן ולא פשוטה.

הילה שמיר: השאלה האם היא עברה על ההנחיות ---

ציפי חוטובלי: האם היא עברה על הנחיות הרשות השנייה?

הילה שמיר: אני רוצה להתייחס ברצינות.

ציפי חוטובלי: האם היא עברה על הנחיות הרשות השנייה?

ישראל אייכלר: האם השופט הפסיק לקחת שוחד לאחרונה – כן או לא?

אברהם מימרן: האם הפסקת להכות את אשתך אדוני – כן או לא?

ישראל אייכלר: את מכירה את השאלה הזאת האם השופט הפסיק לקחת ---

ציפי חוטובלי: זו שאלה נורא פשוטה, כן.

הילה שמיר: אני רוצה להגיד משהו.

הילה שמיר: את אמרת, כבוד יושבת הראש, בתחילת הדיון, שאת לא מבינה למה לקח לנו כל כך הרבה זמן לטפל בנושא.

הילה שמיר: הדיון הזה של השעה וחצי רק מדגים את העובדה שהנושא הזה הוא לא כל כך פשוט כמו שהוא נראה.

ציפי חוטובלי: אני תוך שעה וחצי מגיעה למסקנות.

הילה שמיר: אז אוקי, אז אני אגיד לך לאיזה מסקנות אנחנו הגענו, או יותר נכון מועצת הרשות הגיעה, ואני כיועצת משפטית שלהם מכירה את הפסיקות.

הילה שמיר: לא נכנס פה כרגע, כמו שאמרת, לשעת פסיקה, אבל בעיקרון הערכים במדינת ישראל הם ערכים שכל אחד מהם הוא לא ערך מוחלט בפני עצמו, ולאחרונה, רק לאחרונה, בג"ץ הכיר בבג"ץ קווי מהדרין, במושג שקוראים לו אוטונומיה תרבותית ואם הוא הכיר במושג שקוראים לו אוטונומיה תרבותית באוטובוס, אז אני בטוחה ואני אומרת את זה וקראתי מצוין, ואני אומרת את זה לאחר התייעצות משרד המשפטים בעניין הזה, כי אני מסתכלת על זה מהפן ---

אורי אורבך: בית המשפט לא יודע במקרה הזה איפה הוא חי.

הילה שמיר: אני ברשות

הילה שמיר: כם מסתכלת על העניין הזה, אני מכירה את פסק הדין הזה בעל פה.

ציפי חוטובלי: סליחה, קווי מהדרין הם לא נכס ציבורי, עם כל הכבוד.

ציפי חוטובלי: הרדיו הוא כן נכס ציבורי.

הילה שמיר: בוודאי שהם נכס ציבורי.

קריאה: נאסרו קווי מהדרין בפסיקה, אין קווי מהדרין יותר.

הילה שמיר: אני לא יכולה להתחרות כאן עם צעקות, אני מתנצלת, אני רגילה לדבר לא בצעקות.

הילה שמיר: בהיבט הזה, כשאני בודקת החלטה שעומדת להתקבל על ידי מועצת הרשות השנייה, אני בודקת אותה בעיקר בפן המשפטי ובאמת בשאלה האם החלטה כזאת, ובמיוחד כזאת, האם היא ניתנת לתקיפה והאם נוכל להגן עליה.

הילה שמיר: האם בית המשפט יוכל לתת פסק דין שתומך בעניין הזה.

הילה שמיר: ואני אומרת לכם, גם מהפן העובדתי וגם מהפן המשפטי, ולאחר עיון מדוקדק בבג"ץ קווי מהדרין ולאחר התייעצות עם משרד המשפטים בעניין הזה, ההסדר שהגענו אליו עם תחנת הרדיו הזאת, שהוא תחילתו של תהליך, מבחינתנו הוא לא סופו ---

ציפי חוטובלי: מה יהיה בסופו?

הילה שמיר: הוא תחילתו, הוא סביר, הוא מידתי.

ציפי חוטובלי: לא, את לא אומרת מה ההסדר.

הילה שמיר: אז הקראתי קודם, אני אגיד שוב.

הילה שמיר: ההסדר הוא כזה, ולא חזות הכל, היא רק התכנית הזאת.

הילה שמיר: נשים באופן כללי, קודם כל התחנה, וזה מאד רלבנטי לנשים היום שנמצאות הרבה מאד במרחב הציבורי גם בפוליטיקה וגם במקומות אחרים.

הילה שמיר: התחנה, כל אירוע אקטואלי, זה לא בהכרח חדשות, היא צריכה לשדר אותו, גם אם יש שם אישה.

הילה שמיר: לא יכולים לחתוך כי אישה מדברת, בואו נתחיל בזה, זה לא היה עד עכשיו, לכאן הגענו, זה דבר אחד.

הילה שמיר: ללא אבחנה בין נשים ובין גברים, זה נכתב במפורש ואנחנו נעקוב אחרי זה.

הילה שמיר: אפשר לקבל את זה, ולא רק זה.

הילה שמיר: ונאמרה פה טענה שאני מצטערת, אבל אני חייבת להגיב עליה, על חוסר שקיפות של הרשות.

הילה שמיר: זאת טענה פשוט שלא מן העניין, כי כל הפרוטוקולים של הדיונים והוועדות שלנו נמצאים על אתר האינטרנט שלנו ואני מזמינה אותך, ואם תרצי – אני אמסור לך אותם באופן אישי.

הילה שמיר: עכשיו, לגבי החלק השני,

נילי בן גיגי-וולף: אני אשמח, אני לא מצאתי.

הילה שמיר: את טועה ומטעה.

הילה שמיר: הדבר השני הוא, התחנה מחויבת לאפשר התייחסות של בעלות תפקידים ציבוריים לכל נושא רלבנטי, ובכוונה לא הגדרנו, אני מודה, אני אגלה סוד, בדיונים ביניהם, אבל זה לא סוד כי אנחנו רשות ציבורית.

הילה שמיר: הם רצו שזו תהיה דווקא אישה מסוימת ורק היא ראש ממשלה והכל ואמרנו לא, לא.

הילה שמיר: כל אישה שיש לה תפקיד ציבורי, זה יכול להיות גם ראש ויצ"ו, אם יש נושא רלבנטי על סדר היום, צריך לתת לה אפשרות להגיב.

הילה שמיר: אני יודעת שזה לא מוצא חן בעיניהם, אבל אנחנו יודעים גם על מה אנחנו צריכים להגן.

הילה שמיר: הלאה.

הילה שמיר: התכנית השבועית המדוברת, שוב, היא תחילתו של תהליך.

הילה שמיר: נשים עולות, מדברות, משרדות, לא רק מקריאים פקסים שלהן.

הילה שמיר: בנוסף לזה, עוד מערכתI.

הילה שמיר: V.R שציינו את זה קודם, שנותנת מענה גם באמצעות רבניות שעונות לנשים שפונות ונענות על ידי נשים אם הן רוצות ולא רק על ידי גברים וזה תחילתו של תהליך.

ציפי חוטובלי: תוך כמה זמן אתם מתכוונים לבדוק אם התחנה מיישמת ---

הילה שמיר: מאתמול, מאתמול ההנחיות נכנסו לתוקף, באמת במקרה בתאריך השישי ל-, לפני שאני קיבלתי לפחות את הזימון לדיון.

נילי בן גיגי-וולף: לזה אתם קוראים שוויון?

ציפי חוטובלי: רגע, סליחה, סליחה.

הילה שמיר: ואנחנו, גם שוויון הוא לא ערך מוחלט וגם יכולת ביטוי וזכות ביטוי לציבור הוא גם ערך, והערכים במדינת ישראל חיים אחד לצד השני ובשילוב אחד עם השני.

הילה שמיר: ואני מראשוני, ואני אגיד את המילה הנוראית הזאת – הפמיניסטיות, בסדר?

הילה שמיר: ועדיין אני חושבת גם מבחינה מקצועית שההסדר הזה מאוזן.

הילה שמיר: מאוזן.

הילה שמיר: ואנחנו נעקוב, ואם הוא לא יהיה מאוזן – נבדוק.

ציפי חוטובלי: אני רוצה רגע לאפשר, יש כאן חבר כנסת שלא דיבר?

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת מיכאלי אתה לא ---

אברהם מיכאלי: אני לא דיברתי.

ציפי חוטובלי: אז בבקשה.

אברהם מיכאלי: והתאפקתי הרבה.

ציפי חוטובלי: בבקשה, חבר הכנסת מיכאלי.

אברהם מיכאלי: תראי גברתי יושבת הראש, אין ספק שהתחושה שעולה מפה שהדיון הזה הוא דיון באמת על רקע פוליטי קנטרני.

אברהם מיכאלי: יש תחנה מיוחדת ---

קריאה: ברמות, לא סתם.

אברהם מיכאלי: יש תחנה מיוחדת שקיבלה זיכיון מהמדינה והמדינה כנראה מפקחת עליה, ולא נוח לשמוע את זה כרגע מהמדינה, המדינה אצלי זה רשות שנייה כרגע.

אברהם מיכאלי: אם יש משהו לא חוקי וכאשר הציבור לדעת פנו אלי לפני שלושה חודשים, ארבעה חודשים, העבירו אלינו לחברי הכנסת פנייה, יעיד פה אבי מימרן שהתקשרתי אליו ואמרתי לו – אבי, מה זה הפנייה הזאת?

אברהם מיכאלי: האם אתם חורגים מהחוק?

אברהם מיכאלי: אתם לא עומדים בקריטריונים?

אברהם מיכאלי: ונאמר לי באופן אחראי שהם עומדים בקריטריונים של הזיכיון, בקריטריונים של החוק.

אברהם מיכאלי: רבותי, לא יכול להיות שאנחנו נהפוך קבוצה מסוימת פטרון על קבוצה אחרת, כאשר ---

ציפי חוטובלי: יש לי שאלה, חבר הכנסת מיכאלי, רק שאלה אחת.

ציפי חוטובלי: תתייחס בבקשה לסוגיה של השמעת נשים.

אברהם מיכאלי: אני אומר, אני אומר.

ציפי חוטובלי: אם הנתון הזה שנשים לא הושמעו ב"קול ברמה" עד אתמול בבוקר, שזכיתי לחנוך את רצועת השידור החדשה, אני רוצה ---

אברהם מיכאלי: גברתי יושבת הראש, אני אתייחס לשאלה הזאת.

אברהם מיכאלי: אם הבעלים שהשקיעו כסף רב על פי חוק ועל פי חוזה, הם היום הגיעו למסקנה שלרוח של הטענה כרגע זה לא רק שלא מפריע, זה גם תורם וזה במסגרת החוק, שימו לב, זה ---

ציפי חוטובלי: איך זה במסגרת החוק?

אברהם מיכאלי: הנה, שמענו כרגע שזה במסגרת החוק.

ציפי חוטובלי: לא, היא אמרה שלא, היא הוציאה כבר הנחיות חדשות.

אברהם מיכאלי: לא, תקשיבי, מה שצריך לתקן אני אהיה בעד התיקון ואני אתמוך ברשות השנייה ---

הילה שמיר: אנחנו בתוך תהליך של תיקון.

אברהם מיכאלי: שיתקנו כל דבר שהוא לא עומד בקריטריונים בסופו של דבר.

אברהם מיכאלי: לא יכול להיות שכל אחת שתחליט מהמגזרים השונים שרדיו "קול ברמה", שהם לא מקשיבים ממילא, שהם יהיו הפטרונים של הנשים של רדיו "קול ברמה", ועם כל הכבוד זאת פטרונות פסולה, וכל מי שמתוסכל ממקום אחר והוא הביא את זה על "קול ברמה", זה לא רק שזה לא מקובל עלינו ---

ציפי חוטובלי: זה לא נגד התחנה, זה נגד ----

אברהם מיכאלי: לא, זה מראה, אם הפטרונים ---

אורי אורבך: לא, אני לא קופחתי ברדיו "קול ברמה", להיפך, אני מפסיק עכשיו ---

אברהם מיכאלי: תקשיבו, הם הפטרונים של החשיבה של "קול ברמה" ושידאגו לפינה שהם מייצגים אותה בדרך שלהם.

הילה שמיר: ואנחנו קבענו בתחנה בדיקה בעוד שלושה חודשים.

הילה שמיר: הציבור שלהם צריך להטמיע את זה גם בציבור שלהם.

ציפי חוטובלי: אני מסכמת את הדיון.

ציפי חוטובלי: קודם כל אני מודה לכל המשתתפים.

הילה שמיר: אנחנו נשמח לעדכן את הוועדה גם בהטמעה של התהליך הזה.

חיים אמסלם: אני ביקשתי את רשות הדיבור.

ישראל אייכלר: אתה דיברת רבע שעה.

ישראל אייכלר: הוא דיבר רבע שעה לפחות.

ישראל אייכלר: דיברת שעה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה פשוט, חבר הכנסת אמסלם, אני מאד מעריכה אותך, אני אתן לך לדבר, אני רק רוצה לסכם את הדברים החשובים מול הרשות השנייה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה בבקשה שתעבירו לי כוועדה בעצם את תנאי הזיכיון.

ציפי חוטובלי: מי יכול לקבל זיכיון במדינת ישראל – אני רוצה לראות, אני רוצה לקרוא את זה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לראות איפה נמצא אלמנט השוויון, אם יש בעיה – אנחנו נתקן את זה.

ציפי חוטובלי: אין בעיה.

ציפי חוטובלי: אני אתקן את זה בחוק.

הילה שמיר: כולל את ההסדר, אני מניחה שאת רוצה לראות את ההסדר שנקבע מול התחנה, את ההנחיות שניתנו לה.

ציפי חוטובלי: נכון, גם את ההסדר, אבל גם באופן כללי.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לראות איך מקבלים זיכיון במדינת ישראל.

הילה שמיר: מאה אחוז.

ציפי חוטובלי: אמרתי שזה משאב ציבורי.

ציפי חוטובלי: עכשיו הדבר השני, אתם הוצאתם הנחייה, אני רוצה לראות דיווח דרך לוח השידורים שלהם, דרך ---

הילה שמיר: כיצד היא מוטמעת.

ציפי חוטובלי: כן, אני רוצה דיווח.

הילה שמיר: אנחנו גם קבענו נקודת בדיקה של שלושה חודשים.

ציפי חוטובלי: הוועדה תקבל דיווח בעצם.

ציפי חוטובלי: אני מקיימת את הדיונים האלה לא רק לשם הפולמוס הציבורי.

ציפי חוטובלי: בסך הכל אנחנו רוצים לשנות מציאות ואנחנו רוצים לשנות אותה לטובת כל הצדדים.

ציפי חוטובלי: ברור לי שנשים במדינת ישראל שמקשיבות ל"קול ברמה", ישמחו לשמוע נשים, ברור לי לחלוטין.

ציפי חוטובלי: אתה יודע מה?

ציפי חוטובלי: אולי תופתע אפילו בנתוני רייטינג יותר טובים.

ציפי חוטובלי: תודה.

שי בן מאור: אני שואל אותך אחרת גברתי יושבת הראש, אם הנתונים ירדו בעוד שלושה חודשים?

ציפי חוטובלי: לא מעניין אותי, לא מעניין אותי.

שי בן מאור: זה לא מעניין אותך.

ציפי חוטובלי: לא.

שי בן מאור: כלומר שהתחנה הזאת לא יהיה לה מאזינים ולא מעניין בכלל מה היא תעשה.

אורי אורבך: אני אגיד לך מה יקרה עוד שלושה חודשים.

אורי אורבך: בעוד שלושה חודשים יתגלה שחוץ מבין שבע לשמונה, לא העליתם אפילו אישה אחת בשום אירוע ציבורי אף פעם.

אורי אורבך: תכתבו את זה.

ציפי חוטובלי: אבל אנחנו נבדוק.

הילה שמיר: אבל אנחנו בעידן אחר ואנחנו נבחן את ההטמעה ונדווח.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אמסלם, משפט סיום, אתה ביקשת.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לפחות שבוועדה פה לא תקופח, מאחר וברדיו "קול ברמה" אתה ---

שי בן מאור: אני מתחיל לחשוב שיש פה חברים בוועדה שהאינטרס שלהם שהתחנה הזאת תרד בשיעורי האזנה שלה.

שי בן מאור: אינטרס, מתוך להגדיל תחנות אחרות שקרובות יותר לציבור שלהם.

ציפי חוטובלי: ממש לא.

ישראל אייכלר: לא, לא, הם לא קרובים.

ישראל אייכלר: אני רוצה למען הגילוי הנאות ---

ציפי חוטובלי: גילוי נאות - אין לי תחנת רדיו, באמת.

ישראל אייכלר: מותר לספר כאן .... ...

ישראל אייכלר: בעד "קול חי".

קריאה: אני בעד "קול חי"?

ישראל אייכלר: זה מה שהוא חושב.

ישראל אייכלר: הוא לא בעד "קול חי", אל תדאג.

שי בן מאור: יש עוד תחנות חוץ מ"קול חי", גלי ישראל, אני יודע, כל מיני תחנות.

אורי אורבך: אני לא מתוחכם עד כדי כך, אני חדש.

ציפי חוטובלי: משפט סיכום.

חיים אמסלם: אני אומר דברים מאד מאד קצרים, הלו כבר התברר כאן שאין פה שאלה הלכתית.

חיים אמסלם: הרב אייכלר בעצמו ראיין, יש פה תחנה אחרת שמראיינת נשים ומעלה נשים, ואין שום בעיה.

חיים אמסלם: הבעיה היא אחרת, ואני דווקא חושב שהוועדה עשתה היום עבודה מצוינת, מפני שאם אני קורא בין השורות ואני שומע את הקולות שנשמעו כאן, גם מנציג הבעלים וגם היועץ המשפטי וגם אבי מימרן, שבעצם הם אמרו במפורשות – חברה, תכריחו אותנו.

חיים אמסלם: תכריחו אותנו לשדר.

חיים אמסלם: לנו אין בעיה.

חיים אמסלם: לנו אין בעיה.

חיים אמסלם: יש בעיה אחרת, יש בעיה אחרת, שאם רדיו "קול חי" המזוהה עם הליטאים משמיע, אנחנו צריכים להיות צדיקים יותר מהליטאים.

חיים אמסלם: אנחנו צריכים להיות צדיקים יותר מהם.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אמסלם, אני רוצה לומר לך שהדיון ---

קריאה: רדיו "קול חי" הוא דתי, הוא לא חרדי.

אברהם מימרן: הרב אמסלם, אתה לא יודע מה זה ליטאים?

אברהם מימרן: אני מתפלא עליך.

ציפי חוטובלי: הדיון הפנים פוליטי לא מעניין אותנו.

חיים אמסלם: אתם צריכים להיות צדיקים יותר מהצדיקים.

חיים אמסלם: זה הבעיה שלכם.

ציפי חוטובלי: חברים, משפט הסיכום כבר נאמר.

ציפי חוטובלי: אני מודה לחבר הכנסת אורי אורבך שהעלה את הנושא על סדר היום של הוועדה.

ציפי חוטובלי: אני מודה לנציגי הרשות השנייה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר שתוך חודשיים אנחנו נעשה בקרה ---

חיים אמסלם: הם ישמחו, הם ישמחו שתכריחו אותם, זה בסדר.

חיים אמסלם: זה רק יעזור לכם.

ציפי חוטובלי: ונבדוק שכל הדברים עובדים ואני רוצה לראות את כל הנשים שעלו לשידור ברדיו "קול ברמה".

אורי אורבך: ולא רק בין שבע לשמונה ביום ראשון בבוקר.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: ואני אבקש את ערוץ 2 וערוץ 10 שיודיעו כמה חרדים עלו בשלושה חודשים האלה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

אורי אורבך: תעשה את זה גם.