ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 206, 2011-11-01 15:00

אברהם מיכאלי: צהריים טובים לכל החברים שהגיעו.

אברהם מיכאלי: הנני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה והקליטה של הכנסת.

אברהם מיכאלי: יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת דני דנון, מתנצל כי הוא מתעכב כמה דקות בישיבת ועדת הכלכלה.

אברהם מיכאלי: יש לנו שם חוק שאנחנו מקדמים בעניין איסור אלכוהול.

אברהם מיכאלי: זה חוק שמדינת ישראל מעודדת ומנסה ככל הניתן למנוע שימוש באלכוהול לגילאים שונים, הדיון שם התחיל לפני יותר משעה והדיון נמשך.

אברהם מיכאלי: אנחנו עזבנו את הדיון וחבר הכנסת דנון יצטרף אלינו בהמשך.

אברהם מיכאלי: מכיוון שיושב ראש הוועדה, ביוזמתו, החליט להקדיש ישיבה חגיגית לכבוד עולי גיאורגיה בישראל, אני וחבריי, חברי הכנסת, נענים לבקשתו של יושב ראש הוועדה ובאנו לפה לכבד אותנו.

אברהם מיכאלי: נמצאים איתנו חברי כנסת, שאני שמח שהם נמצאים כעת פה, ובוודאי יצטרפו אלינו חברי כנסת נוספים.

אברהם מיכאלי: חברת הכנסת מרינה סולודקין היא הוותיקה שלנו, נמצא איתנו חבר הכנסת דניאל בן סימון, נמצאת איתנו חבר הכנסת נינו אבסדזה, שמי שלא מכיר אותה, עוד מעט נכיר אותה, חברתנו, ידידתנו.

אברהם מיכאלי: נמצאת איתנו חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי וחברים נכבדים אחרים שנמצאים פה.

אברהם מיכאלי: באמת לא היתה התארגנות להזמין את כל העדה, תבינו, הוועדה החליטה, בגלל המקום המוגבל שיש לישיבה הזאת קבוצת אנשים שאולי חלק אפילו שהוזמנו לפה, אני מקווה שהם ישדרו הלאה, חלילה, שלא לפגוע באלה שלא נמצאים פה.

אברהם מיכאלי: אנחנו שמחים לארח גם את שגריר גיאורגיה בישראל, מר וחטנג ג'אושוילי, שהוא כבר מדבר קצת עברית, אבל במשך הזמן אם הוא יצטרך משהו לתרגם, נתרגם.

אברהם מיכאלי: נמצא איתנו השגריר לשעבר של ישראל בגיאורגיה, שהוא בעצם הקולגה של וחטנג, אבל לשעבר.

אברהם מיכאלי: במשך הדיון אולי ניתן לכמה מהחברים פה להתבטא ולדבר, כדי להראות את העשייה והקליטה של יהודי גיאורגיה בישראל מאז עלייתנו לארץ לפני כ-40 שנה.

אברהם מיכאלי: אני חושב שאם מדברים על הוקרה ועל הצדעה לקבוצות שונות באוכלוסייה, שכל מדינת ישראל כולה בנויה מקבוצות שונות של עלייה שהגיעו לארץ, אם זאת העלייה שהגיעה בשנות ה-50 מצפון אפריקה, דני הגיע יותר מאוחר משנות ה-50, נכון, דני?

דני דנון: ה-70.

אברהם מיכאלי: האוכלוסייה הנכבדה שהגיעה מצפון אפריקה, הם סייעו בהקמת המדינה ועיצובה של המדינה במשך שנים, ולאחר מכן כמובן ממדינות שונות הגיעו עולים והעלייה הגדולה שהחלה מברית המועצות לשעבר.

אברהם מיכאלי: יושבים פה אנשים שחלק הגיעו כבר בשנת 67', הם היו הראשונים שפרצו את העלייה מברית המועצות ויצאו לישראל, כולם אזרחים, שלושת האחים, הרבנים מיכאלשוילי מכפר חב"ד וקרית מלאכי, הרב יעקב מיכאלשוילי, הרב משה מיכאלשוילי, הרב בן ציון מיכאלשוילי, הם בעצם הראשונים שהעזו.

אברהם מיכאלי: ..

קריאה: כל מיני משפחות שבאו לפה ב---

אברהם מיכאלי: אני מדבר על העלייה החדשה, לא דיברתי על העלייה הקודמת והקודמת, כי יש פה עלייה שהגיעה לארץ לפני 150 ו-160 שנה, 200 שנה, והם באמת מבוני המדינה וההיסטוריה שלהם צריכה להילמד גם במדינת ישראל וגם לעולים החדשים, שיבינו איזה חלק יש לכל אחד מהעלייה הוותיקה גם היום.

אברהם מיכאלי: אחר כך הגיעו חברינו מברית המועצות, אנחנו גם שייכים לברית המועצות לשעבר, מרינה מייצגת את הקבוצה היותר ותיקה של העלייה מברית המועצות, אנסטסיה הגיעה קצת יותר מאוחר, אבל אנסטסיה שייכת גם לקבוצה של העלייה מברית המועצות ממדינות שונות ואני וחברת הכנסת ליה שמטוב הגענו מגרוזיה דאז, גיאורגיה, קוראים לזה היום.

אברהם מיכאלי: אני כבר 40 שנה בארץ כמעט, ליה הגיעה קצת יותר מאוחר, אבל היא כבר עולה ותיקה.

אברהם מיכאלי: אני מדבר כרגע על חברי הכנסת, אבל כמובן כל אחד ואחד מכם יש לו היסטוריה מיוחדת ועבר שכל אחד בוודאי חווה לפני הגעתו ואחרי הגעתו לישראל, כל אחד נקלט בצורה מיוחדת לו.

אברהם מיכאלי: אין ספק שאפשר לומר דבר אחד על העלייה מגיאורגיה, שזו עלייה מיוחדת במינה, לא רק בכך שהם היו בברית המועצות לשעבר פורצי הדרך והם נאבקו בשלטונות הקומוניסטים בצורה שהרבה לא העזו לעשות את זה.

אברהם מיכאלי: כל זה נובע מהיסטוריה של יהודי גרוזיה, יהודי גיאורגיה בגרוזיה.

אברהם מיכאלי: כל אחד אומר תקופות כאלה או תקופות אחרות, אבל אנחנו מעל אלפיים שנה נמצאים בגיאורגיה ועברנו היסטוריה מאוד מאוד מיוחדת וזה חישל וחינך אותנו, את היהודים, כשחיינו שם, כשידענו בתקופות הכי רגישות, בתקופת ברית המועצות לשעבר, לבוא ולדרוש את מקומנו, את מקום מגורינו, במולדת, שנכון שלא נולדנו פה אבל המולדת ששייכת לעם ישראל.

אברהם מיכאלי: תמיד יהודי גיאורגיה אמרו, יש לנו שתי מדינות, מולדת שנולדנו בה ומולדת שעוד לא הגענו אליה והיא ארץ ישראל שהיא ארץ שלנו, ולכן המשפט המפורסם של 'אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני', אצל יהודי גרוזיה זה לא היה רק אמירה בערב שמחה של חתן וכלה, אלא זו היתה תפילה תמידית, והמסורת של העדה הגיאורגית, המסורת היהודית, שהרבנים שלנו, בזכות מסירות נפש גדולה שמרו ושימרו לנו את היהדות, המסורת הזאת החזיקה אותנו בצורה ייחודית ושונה מאשר במדינות אחרות בברית המועצות לשעבר, שלצערנו השלטונות הקומוניסטים שללו מהם את האפשרות לחיות חיים יהודיים.

אברהם מיכאלי: הרבה אחים שלנו נאלצו לעזוב את היהדות, או התבוללו, או נאלצו להקים משפחות מעורבות.

אברהם מיכאלי: את המחיר של זה ראינו בעלייה הגדולה האחרונה מברית המועצות לשעבר, אחים שלנו שהגיעו עם בעלים או נשים או ילדים שנולדו במסגרות הנישואים שהם הקימו, שהיום יש לנו בעיה, לצערנו, בעיה אחת גדולה במדינת ישראל של מאות אלפים של יהודים זכאי חוק השבות שנמצאים בישראל, והם נמצאים בסטטוס כזה או אחר שאנחנו מנסים לעזור ולהחזיר אותם בצורה מלאה לחיק היהדות, שהילדים שלנו יוכלו להתחתן אחד עם השני.

אברהם מיכאלי: אבל בעניין הזה בגיאורגיה, בגרוזיה, בגאווה אנחנו אומרים שאנחנו שמרנו על ההיסטוריה והמסורת והאמונה היהודית בצורה כזאת שהתבוללות אצלנו במשך התקופה שחיינו בגרוזיה, עד לפני 30-40 שנה, כמעט ולא היתה.

אברהם מיכאלי: זאת היתה גאווה של הקהילה כולה, שיהודים שמרו על יהדות ועל נישואים יהודיים והמסורת היהודית נשמרה.

אברהם מיכאלי: זה הדבר שדחף את המשפחות היהודיות מגיאורגיה לעלות לארץ לישראל ולהילחם בשביל ארץ ישראל.

אברהם מיכאלי: ומי לא זוכר את המלחמה המפורסמת ביותר שניהלו 18 המשפחות היהודיות מגרוזיה שכתבו את המכתב המפורסם לראש הממשלה שלנו, גולדה מאיר ז"ל, ולמזכיר האו"ם, על רצונם ובקשתם לעלות לישראל.

אברהם מיכאלי: המכתב הזה הוא מכתב היסטורי שהאומות כולן ועם ישראל במיוחד קוראים ויקראו במשך שנים רבות כדי להבין מה זאת לחימה יהודית, מה זה רוח יהודית ובזכות היהודים הראשונים, הגיבורים האלה, הגענו בעלייה הגדולה מאז שנות ה-70 לארץ ישראל.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהיום הזה הוא יום שבו אנחנו מציינים את הדברים האלה באופן בולט, בעשייה שלנו בארץ, מאז שהגענו בעליות השונות, בעשייה היומיומית אנחנו כעדה האבורג'ית, הגיאורגית והגרוזינית, כולם ביחד, עשה את חלקו כל אחד לטובת מדינת ישראל, תרם את חלקו למדינת ישראל וברוך ה' אנחנו יכולים לומר בגאווה רבה שהעלייה החדשה, אני מדבר כרגע על העלייה החדשה, נקלטה גם בזכות העולים הוותיקים שפגשו אותנו וקיבלו אותנו פה ואנחנו צריכים לומר תודה על כך שאנחנו הפכנו היום באמת לאזרחים טובים במדינת ישראל.

אברהם מיכאלי: גם הדור הצעיר שלנו ברוך ה' ממשיך את הדרך של האבות במובן של אמונה בעם ישראל ומסירות למדינת ישראל ואנחנו יכולים לומר בגאווה שהדרך הזאת נמשכת.

אברהם מיכאלי: ודאי שאני אטעה אם אני לא אזכיר פה כמה וכמה אנשים דגולים שקיבלו את העדה בזמנו, בקליטה הראשונית שלהם בארץ.

אברהם מיכאלי: נמצאת פה איתנו גב' בר לביא, אני רואה שהיא נכנסה כרגע, אשת רפי בניאשוילי, רפי בר לביא, מי שבוודאי זוכר אותו מהתקופות הראשונות של העלייה, שהוא זה שליווה, יחד עם עוד הרבה חברים שאתם תזכירו בהמשך הדברים שלכם, כחלק מהראשונים האלה שקיבלו אותנו פה כעולים ובמסירות של טיפול בקליטה של העולים החדשים עזרו לנו פה להיקלט בארץ ו אנחנו מודים להם על כך שעזרו לנו, עזרו לנו להיות אזרחים טובים במדינת ישראל.

אברהם מיכאלי: מכיוון שאני רוצה שאת הדיון הזה ננהל פה קצת בשיחה של כמה וכמה חברים, אני אתחיל עם חברי הכנסת, כי אני יודע שכל אחד מהם יצא באמצע ועדה וכולם צריכים לחזור לשם.

אברהם מיכאלי: אני אתן לכמה חברי כנסת שנמצאים פה להגיד כמה מלים ולאחר מכן אני אשתף אתכם בשיחה שננהל פה.

אברהם מיכאלי: אני מבקש גם משגריר גיאורגיה להגיד כמה מלים אחר כך, כדי שנשמע גם את המארחים שלנו במשך 2,000-2,600 שנה בגיאורגיה.

אברהם מיכאלי: כן, חברת הכנסת סולודקין, בבקשה.

מרינה סולודקין: קודם כל ברוכים הבאים.

מרינה סולודקין: יש לנו כבוד לקבל כאן

מרינה סולודקין: ביום מאוד חשוב בכנסת ולומר לכם שאנחנו אוהבים את יהדות גרוזיה, אנחנו חלק מכל היהדות של ברית המועצות ואנחנו גם מצדיעים לכם.

מרינה סולודקין: חברי הכנסת, כמו שהמשפחות של יהדות גרוזיה נלחמו על הזכות שלכם להגיע לכאן, כך גם המשפחה שלי.

מרינה סולודקין: אני הייתי במחתרת היהודית וגם המחתרת שלמדו מסורת במוסקבה, באותם החוגים שנתן שרנסקי היה.

מרינה סולודקין: הדרך שלנו למדינת ישראל היתה קשה, גם כאן אני לא יכולה לומר שקיבלו את כולנו בכבוד הראוי ואני חושבת שהמאבק שלנו, שכל ההבדלים, יהדות מזרח, יהדות מערב, שנלחמנו עבור השוויון במדינה שלנו, ואני אגיד לכם שהתרומה שלי בכנסת בנושא של יהדות גרוזיה, כשציפי לבני שאלה אותי מי מהעיתונאים בשפה הרוסית הטובים ביותר, אני נתתי את השם של נינו אבסדזה, הנה היא יושבת פה.

מרינה סולודקין: אז ברוכים הבאים ונמשיך את המאבקים שלנו כאן.

אברהם מיכאלי: תודה, מרינה.

אברהם מיכאלי: בבקשה, חברת הכנסת נינו אבסדזה.

נינו אבסדזה: חברת הוועדה גם.

דני דנון: כל מי שנמצאים פה הם חברי הוועדה.

נינו אבסדזה: כן, אבל מבחינתי זה נורא סמלי, כי אני פעם ראשונה בישיבת הוועדה דווקא בנושא שהכי קרוב ללבי.

נינו אבסדזה: קודם כל תודה רבה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי, בהחלט לדעתי זה עניין לא רק סמלי אלא מאוד חשוב ומעשי שאנחנו מציינים יום כה חשוב בכנסת ישראל.

נינו אבסדזה: כמובן תודה רבה לחבר הכנסת דני דנון שהבנתי שבעוד כמה דקות יצטרף אלינו.

נינו אבסדזה: אני לא אדבר הרבה, אני אעלה רק שלוש נקודות שמבחינתי הן ממש חשובות וגם רגשיות.

נינו אבסדזה: הנקודה הראשונה היא רגשית לחלוטין, בתור ילדה בת ארבע, חמש מקסימום, אחד הזיכרונות הראשונים שלי בחיים היה בן אדם שהיה שכן שלי בטביליסי, גר לא רחוק מאיתנו, עבד במאפיה לא רחוק מהבית שלי ובכלל קרוב לבית שבו נולד השגריר, רק שהוא אז עוד לא נולד, כי זה היה ב-69', משהו כזה, והוא לא היה שייך לאותן 18 משפחות, כי 68' אני עוד לא בטוח זוכרת, אבל הוא עזב את גיאורגיה בסביבות 70'-71' ואני זוכרת איך בכו שני הצדדים, איך בכו האנשים השכנים, יהודים ולא יהודים, שגרו שם בשכונה שליוו אותו ואיש לא ידע אם נראה אותו מתי שהוא עוד, ואני יודעת איך בכה הצד היהודי, מי שהיו בדרך לפה, בדרך הביתה, ועדיין היה נורא כואב להם להשאיר את מה שהם משאירים בטביליסי.

נינו אבסדזה: אני חושבת שכל זה בהחלט נשמר ונשאר, ואמר חבר הכנסת מיכאלי, ובצדק גמור, לאלה שיצאו מגיאורגיה, ברור שהבית שלנו כאן, אבל גיאורגיה היתה בהחלט אמא בשביל היהדות שחיה שם במהלך 2,600 שנה, ואני חושבת שהסיפור הזה שממש נשאר בזיכרוני, אני לא זוכרת את השם של בן האדם, אבל אני זוכרת איך שני הצדדים בכו מזה, גם משמחה, דרך אגב, זה לא היה רק בכי של עצב שלא נראה את בן האדם, גם משמחה וגם מעצב, ולדעתי זה חשוב וזה נשמר.

נינו אבסדזה: נקודה שנייה.

נינו אבסדזה: חבר הכנסת מיכאלי, עשיתי חשבון הבוקר, כמות האוכלוסייה הגיאורגית בארץ היא בערך 1%-1.5% מהאוכלוסייה הכללית בישראל, כמות הנציגים הגיאורגיים בכנסת פי שניים וחצי יותר גדולה מבחינת האחוזים, יש לנו 2.5% נציגות.

אברהם מיכאלי: בלי עין הרע, שלא יוציאו לנו---

נינו אבסדזה: אנחנו יכולים להתגאות, יחסית לכמות האוכלוסייה, יש פי 2.5 נציגות גיאורגית בכנסת.

נינו אבסדזה: נקודה שלישית ומאוד חשובה, כיוון שאני מסתכלת על הבסיס שבנינו במשך 2,600 שנה, זה בסיס שנשמר כעת ביחסים בין המדינות, גם בזכות הקהילה היהודית שנשמרה בגרוזיה והגיעה לפה, יש יחסים בין גיאורגיה לישראל, יחסים מאוד חשובים, ואני כאן מטעמי כחברת כנסת רוצה לומר תודה רבה לשגריר הגיאורגי על זה שבהצבעה באונסק"ו גיאורגיה היתה בין המדינות שלא הצביעו בעד הכנסת הפלשתינים.

נינו אבסדזה: מכיוון שנמצא פה השגריר, אני בכל זאת אפנה אליו בשפת האם שלו (מדברת ברוסית).

נינו אבסדזה: תודה רבה.

אברהם מיכאלי: תודה רבה לחברת הכנסת אבסדזה.

אברהם מיכאלי: אני מבקש מחברי, חבר הכנסת דני בן סימון, לומר לנו כמה מלים.

דניאל בן-סימון: אני קודם כל מתנצל שפלשתי לכינוס לא לי.

דניאל בן-סימון: בדרך לפה שאלו אותי 'לאן אתה הולך?', אמרתי, 'אני הולך לכינוס של יוצאי גיאורגיה', אמרו לי 'מה לך וליוצאי גיאורגיה?, הרי אתה לא משם', אמרתי 'אני מתנצל', פעם נוספת, 'שמרוקאי בא לכינוס של גיאורגים', אמרו לי, 'זה לא הולך יחד'.

דניאל בן-סימון: לכן שתי התנצלויות ורק כדי לומר כי מי שעלה פעם תמיד נשאר עולה, לא חשוב מאיפה.

דניאל בן-סימון: יש פה ויכוח בארץ הזאת, מי בנה יותר, מי חלוץ יותר, מי עשה יותר, זה ויכוח שלא נגמר מאז 48', ותמיד אלה שהיו לפני לוקחים לעצמם את התהילה של בוני הארץ, ואני בא ממפלגה כזאת של מייסדים, מפלגת העבודה, גם מה שנשאר ממנה, עדיין יש תחושה של מייסדים, לכן אני בא רק לומר שכל עלייה מביאה איתה תרומה יוצאת דופן, לא רק לבנייה, אלא לעיצובה ודמותה של החברה הישראלית, עיצוב אופייה, ולא פחות חשוב מאשר להקים את היסודות, זה להקים את הקומות, וכל עלייה מביאה איתה.

דניאל בן-סימון: ..

דניאל בן-סימון: אני עליתי לארץ סמוך לעלייה של גיאורגיה, שעשתה הרבה מאוד רעש בתחילת שנות ה-70', לכן באתי רק לומר שמעולה לעולה כוחנו עולה, ובמובן הזה תמשיכו לתרום ולעצב את החברה הישראלית, כי זה המאבק האמיתי, עוד לא סיימנו לעצב את פרצופנו.

דניאל בן-סימון: אנחנו בבנייה של דמותו של הישראלי, וכל עולה מוסיף נדבך לאותה דמות וככל שתתמידו במאבק הזה, כך המשקל התרבותי והערכי של עליית גיאורגיה יבוא לידי ביטוי בפרצופה האמיתי של החברה הישראלית.

דניאל בן-סימון: תודה רבה לכם.

קריאה: רק תציין כמה עולי מרוקו יש וכמה חברי כנסת.

דניאל בן-סימון: אתה שואל מישהו שבמפלגת העבודה לא לוקחים את המרוקאיות שלו כדבר מובן מאליו, אומרים שקצת ברחתי מהמקורות.

דניאל בן-סימון: אתה לא מדבר, נגיד, עם עמיר פרץ, שהמרוקאיות שלו גם ניכרת עליו וגם בצורה שבה הוא מדבר.

דניאל בן-סימון: אני, אומרים שקצת התחפשתי, ולכן אני בא לפה כדי להדגיש את השורשים שלי.

דניאל בן-סימון: אני בא לומר שהייתי ונשארתי ואני גם גאה במורשת שאני מביא איתי, וכל אחד, בניגוד למדינות אחרות, צריך לשמור על המורשת ולצרף אותה לנדבך של כל המורשות, כדי ליצור את המורשת הישראלית.

נינו אבסדזה: בנושא המטבח האמיתי, אל תתחרו איתנו.

נינו אבסדזה: תעשה לי טובה, עם הגיאורגים בנושא המטבח לא מתחרים.

דניאל בן-סימון: אז אני יכול להגיד שיצאתי בשלום מהכינוס?

דניאל בן-סימון: כי יש כאלה שדואגים בחוץ.

אברהם מיכאלי: אני מביא לך כמה ברי סמכא מהעדה שאמרו שהשורשים שלנו ושלכם מאותו מקום.

דניאל בן-סימון: אתם ספרדים או אשכנזים?

אברהם מיכאלי: אתה עוד לא בחוץ.

אברהם מיכאלי: אז אומר לי בר סמכא בעדה, בשם באבא סאלי, שהשורשים שלנו מאותה קהילה.

אברהם מיכאלי: אני לא יכול לחלוק על זה, אני אומר לכם מה שנאמר לי, זה נושא מעניין וחשוב ולכן נדון בזה בהמשך.

אברהם מיכאלי: תודה לחבר הכנסת דני בן סימון.

אברהם מיכאלי: חבר הכנסת רוברט טיבייב, בבקשה.

אברהם מיכאלי: מי שלא מכיר את רוברט, אני חייב להגיד, הוא שכן שלנו, לא בכנסת, הוא הגיע מקווקז.

רוברט טיבייב: באמת אנחנו שכנים, אני חושב שאנחנו שכנים טובים.

רוברט טיבייב: את היחסים בין יהדות קווקז ויהדות גרוזיה אני, באופן אישי, התחלתי מאז... אני רוצה לספר סיפור אישי שלי.

רוברט טיבייב: ב-92'-94' הייתי מנהל קרן התחייה, ארגון יהודי, שם בקווקז, ולמזלי הכרתי בן אדם מאוד מקסים, עכשיו אנחנו ממש חברים, חברים טובים, לב ברדני, הוא היה הנציג של הסוכנות בבאקו, ואיתו עשינו שם המון המון דברים.

רוברט טיבייב: מעבר לכך אני לא יכול להגיד על כל הפעילות שאנחנו עשינו שם, חלק מהדברים אני כן יכול להגיד, בעזרתו ממש לקחנו את היהודים מבתי יתומים שם מקווקז והבאנו אותם לפה לארץ ועזר לנו יהודי מגיאורגיה, לב ברדני, נציג של הסוכנות היהודית ובשם כל יהודי קווקז אנחנו אומרים, לב, תודה.

רוברט טיבייב: באמת תודה.

רוברט טיבייב: זה מה שמגיע לך.

רוברט טיבייב: כמה דברים על היהדות.

רוברט טיבייב: זה מה שאני אומר כל הזמן לחבר'ה יוצאי קווקז, אני אומר להם, חבר'ה, יש לנו במה להתגאות, היהדות שלנו כל כך עמוקה.

רוברט טיבייב: סיפור שלא כולם מכירים, גם ליהודי גיאורגיה יש במה להתגאות, השורשים העמוקים של היהדות באים מתוכנו, מי שרוצה או לא רוצה, זה שלנו, אף אחד לא יכול לקחת את זה מאיתנו והמקום הטבעי הברור זה ארץ ישראל.

רוברט טיבייב: אני מסכים עם נינו שאנחנו לא צריכים לשכוח ולנתק את היחסים עם גרוזיה, רוסיה, וכן הלאה, אבל זו ארצנו.

רוברט טיבייב: את הביטוי שמעתי מיהודי גיאורגיה 'זו ארצנו'.

רוברט טיבייב: אז אני רוצה להגיד לכם, לבי איתכם.

רוברט טיבייב: פגשתי פה נציג של יהודי גיאורגיה, חברי הטוב, אברהם מיכאלי, איתו ביחד אנחנו עושים המון דברים, כמו שאר חברי הכנסת מגיאורגיה.

רוברט טיבייב: את אברהם אני רוצה להדגיש במיוחד, הוא מייצג את הקהילה בצורה מכובדת ביותר.

רוברט טיבייב: אברהם, תודה לך.

אברהם מיכאלי: תודה לך.

אברהם מיכאלי: חברתי, חברת הכנסת ליה שמטוב.

ליה שמטוב: שלום לכולם, אני מברכת אתכם פה בכנסת ישראל.

ליה שמטוב: לפני שנה, כשהייתי יושבת ראש ועדת העלייה והקליטה, יזמתי אירוע ל-40 שנה לציון מסורבי עלייה.

ליה שמטוב: זה היה לי אישית חשוב מאוד, כי גם המשפחה שלי היתה ממסורבי עלייה ואנחנו חיכינו שמונה שנים עד שקיבלנו אישור לעלות לארץ.

ליה שמטוב: אני גדלתי במשפחה, הייתי ילדה קטנה עוד, ובשנות ה-60 אבא שלי כל הזמן האזין לרדיו קול ישראל וכל מה שהוא שמע שם, דיברו באידיש, הוא היה מספר לאמא ואני גם שמעתי, ואז פעם ראשונה שמעתי על המכתב של 18 המשפחות.

ליה שמטוב: אני ילידת 58', אז הייתי בת 8, הייתי כבר ילדה גדולה, ואז אבא שמח מאוד, זה שראש הממשלה דאז, גולדה מאיר, היא קראה את המכתב הזה מעל במת הכנסת והמכתב הזה נכתב לאו"ם וכל העולם היה מזועזע, איך לא נותנים לעולים מברית המועצות לעלות לישראל, ואז הוא אמר שזהו, הגיע הזמן וסוף סוף ייתנו לנו אישור וייתנו למשפחות אחרות לעלות לישראל.

ליה שמטוב: אני חושבת שהמכתב של ה-18 משפחות האלה נתן את הדרך ובאמת בשנות ה-70 התחילה העלייה הגדולה.

ליה שמטוב: אנחנו פה במליאת הכנסת ציינו יום ל-20 שנה לעלייה מאתיופיה, מבצע שלמה, וחבר הכנסת שלמה מולה בנאום שלו אמר, לפני שהגעתי לישראל חשבתי שכל היהודים הם שחורים, הוא לא ידע, כששמעתי את זה נזכרתי כשאבא שלי אז אמר, 'יהודים מגרוזיה כתבו את המכתב', אמרתי, 'מה? יש יהודים בגרוזיה?' אני גם לא ידעתי, אני לא ידעתי שבגרוזיה יש יהודים.

ליה שמטוב: אז באתי לפה להגיד לכם תודה, כי בזכותכם אנחנו פה, אני פה, המשפחה שלי פה, ומיליון יהודים שהגיעו בשנות ה-90 והעלייה שלנו שינתה את הארץ שלנו בכל התחומים וכל הכבוד ותודה רבה.

אברהם מיכאלי: תודה לך, חברת הכנסת שמטוב.

אברהם מיכאלי: נמצאים איתנו גם נציגים ממשרדי הממשלה השונים.

אברהם מיכאלי: נמצא כאן נציג משרד הרווחה, מר גדעון שלום, בבקשה.

גדעון שלום: אני רוצה להביא את ברכת שר הרווחה והשירותים החברתיים, משה כחלון, והמנהל הכללי נחום איצקוביץ, על הקליטה החברתית המוצלחת של העולים, הן ברמת הפרט, המשפחה והקהילה, וחברי הקהילה השתלבו בצורה טובה מאוד בחברה הישראלית, תורמים לשגשוגה ופיתוחה ואנחנו גאים בכם.

גדעון שלום: תודה.

אברהם מיכאלי: תודה לך.

אברהם מיכאלי: מי נמצא ממשרד הקליטה?

אברהם מיכאלי: יש פה נציג משרד הקליטה?

אברהם מיכאלי: האם יש פה מישהו ממשרד החינוך?

רומן שניידר: אני מאגף הקליטה של משרד החינוך.

רומן שניידר: כמובן באתי לברך את יוצאי גיאורגיה.

רומן שניידר: יש לנו נתונים שמצביעים על זה שילדים עולים מאתיופיה מצליחים בבחינות הבגרות, אין לנו מידע על דור שני, אבל אני מבין שבמערכת רוב הילדים נולדו כאן ולא עולים.

רומן שניידר: כמובן שאם אפשר לפנות לכבוד השגריר המבקש לעזור לאלה שנשארו שם בגיאורגיה להגיע לכאן, כי אנחנו מאוד אוהבים את היהדות הזאת, שמחים, במשרד החינוך בכל אופן, לקלוט את הילדים ובני העולים כמובן.

רומן שניידר: הערה או הצעה, מהנאומים שהיו כאן רשמתי שההיסטוריה של יהדות גיאורגיה היא מאוד עשירה, לי חבל באופן אישי שזה לא נלמד בבתי ספר ובמערכת הלימודים.

אברהם מיכאלי: לכן חיפשתי מי זה נציג משרד החינוך.

אברהם מיכאלי: אנחנו העלינו את זה בכנסת לא פעם ולא פעמיים.

אברהם מיכאלי: היתה לי התחייבות של נציגים שהופיעו בישיבות הקודמות, שחלקם של יהודי גיאורגיה, גם על הוותיקים, האבורג'ים, שחיו פה בארץ ישראל, והעלייה של אז, לפני בערך 150-160 שנה, שהגיעו לארץ וחיו פה, תרמו המון המון למדינת ישראל.

אברהם מיכאלי: חלקם אף פעם לא הוזכר, במיוחד העלייה החדשה, ואותו מכתב שהזכירו פה, 18 המשפחות, זה מכתב היסטורי, וביקשנו שמערכת החינוך, כלל מערכת החינוך, ילמדו על המכתב הזה ונאמר לי שזה יתבצע.

אברהם מיכאלי: אני עוקב כבר אחרי שלושה או ארבעה שרי חינוך שהתחלפו, לצערנו זה לא מתבצע.

אברהם מיכאלי: אני פשוט מאוד תובע את הדבר הזה, אני לא מבקש, אני תובע ממשרד החינוך כדי שהדבר הזה סוף סוף יסתיים, ואני מבקש דרכך להעביר חזרה למשרד החינוך, לשר, למי שצריך, שבוועדה הנושא הזה עלה מחדש ואנחנו מבקשים שהדבר הזה ייכנס סוף סוף לתכנית הלימודים.

אברהם מיכאלי: אני מבקש משגריר גיאורגיה בישראל, מר וחטנג ג'אושוילי, לברך אותנו בכמה מלים.

אברהם מיכאלי: (גיאורגית).

וחטנג ג'אושוילי: (גיאורגית).

אברהם מיכאלי: תתרגמו רק שייכנס לפרוטוקול.

אברהם מיכאלי: בבקשה, פרופ' אנוך.

אברהם מיכאלי: אתה פרופסור לפילולוגיה, מותר לך לתרגם, זה מוסמך.

וחטנג ג'אושוילי: (גיאורגית).

פרופ' אנוך: (מתרגם): אני שמח, זאת הזדמנות נדירה לדבר כאן בכנסת ישראל ובשפה שלו וגם שלנו, של עולי גיאורגיה, בשפה הגיאורגית.

פרופ' אנוך: הוא גאה שיש לנו חברי כנסת שנולדו בגיאורגיה, למדו שם, גדלו ועכשיו הגיעו ל...

פרופ' אנוך: כבוד השגריר אומר שבגיאורגיה שמחים מאוד שיש לנו מומחים בכל התחומים שתורמים רבות למדינת ישראל וגדלו שם.

פרופ' אנוך: זה מעורר בכל גיאורגי, אפשר לומר, רגשות משני כיוונים.

פרופ' אנוך: מחד גיסא הם שמחים שאנחנו, יהודי גיאורגיה, עלינו סוף סוף למדינתנו, למולדת שלנו, והגענו הנה, אבל הם מתגעגעים אלינו ושום דבר לא יעזור, זה תמיד איתם.

פרופ' אנוך: יש מקרים רבים שמגיעים לגיאורגיה תיירים מהארץ ועוצרים אותם בדרך ומנשקים, מחבקים וגם מוסרים את הגעגועים שלהם ומוסרים ד"ש, כל אחד למי שהוא הכיר.

פרופ' אנוך: אני מברך אתכם ביום כה חשוב ורוצה לשכנע אתכם שגיאורגיה תמיד היתה ותהיה עמנו ביחד תמיד.

פרופ' אנוך: לחזק אותנו.

פרופ' אנוך: כבוד להיות.

אברהם מיכאלי: תודה רבה לשגריר גיאורגיה בישראל, ובאמת השגריר של גיאורגיה היום הוא כבר ותיק בארץ, הוא היה פה לפני עשר שנים, הוא היה בתפקיד בשגרירות, והוא חזר אלינו לפני---

וחטנג ג'אושוילי: (בעברית): בשנה הבאה אני תדבר בעברית.

אברהם מיכאלי: תודה רבה לשגריר ואני אבקש, לפני חבר הכנסת מולה, לפנות לשגריר לשעבר שלנו בטביליסי, מטעם מדינת ישראל, כמה מלים בבקשה.

אברהם מיכאלי: אתה מייצג פה את משרד החוץ, אני מבין.

שבתאי צור: שלום לכולם, כבוד חברי הכנסת, הרבנים, שגריר גיאורגיה בישראל, יש לי כבוד ועונג באמת לברך קודם כל את רחל בר לביא, ששמחתי מאוד כשנכנסת עם הבת.

שבתאי צור: חברות וחברים יקרים, בראשית דבריי אני רוצה לברך את יושב ראש ועדת העלייה והקליטה והתפוצות, את חבר הכנסת דני דנון, יחד עם אברהם מיכאלי, יחד עם כל חברי הכנסת, ועדת העלייה והקליטה, על יוזמתכם לציין היום יום הצדעה לעולי גיאורגיה בישראל.

שבתאי צור: יישר כוחכם על מעשיכם ועל פועלכם ואני אתייחס בקצרה, בגלל שכולכם ממהרים, חברי הכנסת צריכים להופיע במליאה, שכולנו באנו מגלי עלייה שונים וגם אנחנו הגענו מגיאורגיה.

שבתאי צור: אני רוצה להביא לכם דוגמה עליי, על תחילת הדרך שלי במדינת ישראל, זה רפי בר לביא ז"ל, ואני מאוד שמח שגב' בר לביא יושבת פה, כי אני גאה בזה שאני אישית הייתי, בעזרת המשפחה שקלטו אותי, קודם כל בבנק לאומי ואחר כך סגן ראש העיר, ממלא מקום ראש העיר, ראש העיר ושגריר מדינת ישראל, ולפני שבוע גם התמניתי יושב ראש דירקטוריון נמל אילת.

שבתאי צור: אני גאה בזה שכל מה שיש, הכל מהם.

שבתאי צור: לכן בפורום הזה, בכנסת ישראל, אנחנו מודים לך, גב' רחל.

שבתאי צור: רבותיי, אנחנו גאים בזה שבמשך 40 שנה כמעט יוצאי גיאורגיה נקלטו במדינת ישראל על הצד הטוב ביותר.

שבתאי צור: המעשים שלנו מדברים בעד עצמם, אם יש לנו שלושה חברי כנסת בכנסת ישראל ויש לנו רופאים, יש לנו מהנדסים, הרבנים הגדולים, יש לנו בכל התחומים שנקלטו על הצד הטוב ביותר, לכן המעשים מדברים בעד עצמם.

שבתאי צור: מצד שני אנחנו גאים בזה ש-18 הגיאורגים שפתחו את שערי הברזל מגיאורגיה, ותודה לנציג משרד החינוך, באמת, שציינת דבר שאנחנו כולנו אשמים, אני לא יודע למה, נודע לי במפתיע עכשיו שעדיין לא לומדים את ההיסטוריה של הגיאורגים.

שבתאי צור: אני אישית אפנה לשר גדעון סער, הוא חבר יקר שלי ואני אישית גם אבקש, בעזרתו של ראש ועדת העלייה והקליטה, כי הנושא הזה מאוד חשוב למדינת ישראל.

שבתאי צור: כל העלייה שהגיעה לפה, מדברים עכשיו בשנות ה-90 אם זה מיליון או יותר, אם לא היו 18 הגיאורגים שפתחו את שערי הברזל לא היו מגיעים למדינת ישראל ההמונים אחר כך.

שבתאי צור: לכן זה חייב להיכנס בהיסטוריה, חייבים שילמדו את זה בבית ספר ואני מברך את המפגש הזה, סוף סוף בכנסת ישראל עלה הנושא הזה.

שבתאי צור: אני רוצה לומר לכם, רבותיי, היחסים היום בין שתי המדינות, בין מדינת ישראל וגיאורגיה, הדוקים מאוד, אם זה מבחינה מדינית, אם זה מבחינה כלכלית, מבחינה תיירותית ומבחינה תרבותית.

שבתאי צור: היום, רבותיי, גרים שם אחים שלנו ונציג בית הכנסת של טביליסי, אני מברך אותך, זכית, באמת הוזמנת לכאן, תודה למי שהזמין אותך, שאתה נמצא פה היום ומשתתף כאן ומייצג את הקהילה בבית הכנסת.

שבתאי צור: היה לי כבוד ועונג ארבע שנים להיות בגיאורגיה בתור שגריר מדינת ישראל ויחד איתך לחזק את הקהילה וכשאתה תחזור, בעזרת ה', תמסור ד"ש מאיתנו ותחזק אותם עוד.

שבתאי צור: רבותיי, אנחנו חייבים, כמו שאומרים, ערבים זה לזה, לחזק כל אחד מאיתנו היושבים כאן, וימים כאלה, אני מקווה, שיהיו עוד הרבה.

אברהם מיכאלי: תודה לך, מר שבתאי צור, שגריר ישראל לשעבר בגיאורגיה ובהצלחה בתפקיד החדש.

אברהם מיכאלי: אני מבקש מחבר הכנסת מולה, שהוא חבר ותיק אצלנו בוועדת העלייה והקליטה, ואני לא מתבייש לומר, אני היום מלווה את קליטת יהודי אתיופיה, כמו שלמה, כי אנחנו אחים, אין מה לעשות.

אברהם מיכאלי: אני שמח שאתה פה איתנו, בוא בבקשה לחברינו שהגיעו.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני השגריר וכבוד האורחים, אדוני היושב ראש, אדוני השגריר לשעבר.

שלמה מולה: מדינת ישראל היא מדינה שהתברכה בעלייה, באמת הקבוצה שנולדה כאן מהיישוב הישן זו קבוצה מצומצמת של כ-600,000, כל היתר עולים, אנחנו היום מונים קצת יותר מ-6 מיליון אזרחי מדינת ישראל יהודים, כמעט 50% מהעם היהודי נמצא כאן.

שלמה מולה: אני חושב שהמספרים האלה מאז קום המדינה מראים כמה שהערבות ההדדית הזאת היא חשובה לנו.

שלמה מולה: כשחבר הכנסת מיכאלי מדבר על הנושא של עולי אתיופיה, אני באמת אומר לכם, אם יש מישהו מבין ה-120 חברי הכנסת, שאני יכול לסמוך עליו בעשר האצבעות שלי שהוא יהיה שגריר נאמן לאינטרסים של עולי אתיופיה זה חבר הכנסת מיכאלי.

אברהם מיכאלי: אני לא הולך להיות שגריר שם.

שלמה מולה: אין צורך.

שלמה מולה: אני ומיכאלי היינו באתיופיה לפני שנה, ראיתי את ההתרגשות שלו ובגלל הפעילות שלו, לא אני, אני באופוזיציה, בגלל שהוא חבר בקואליציה, בגלל החלטות שהתקבלו כתוצאה מהביקור שלנו, הדוח שלנו, בעזרת ה', יגיעו למדינת ישראל עוד 7,000 יהודים.

שלמה מולה: זאת אומרת שמדינת ישראל היא המדינה של העם היהודי, כל אחד מאיתנו יכול להיות גאה, ואני באמת מברך אתכם, האורחים, ואני אמרתי לחבר הכנסת מיכאלי, הוא יודע, כל מה שקשור לנושא של קליטת עולים וזכויות עולים, זהות של עולים, או החינוך לתרבויות שונות, לרב תרבותיות, כמו שהשגריר דיבר, אם יש מה לעשות, אני חושב שנוכל לעשות את זה ביחד ובכיף.

שלמה מולה: אני מודה לך ובאמת מכל הלב, אתה ידיד נפש שלנו וגיאורגיה הצמיחה מישהו רציני, זה מיכאלי.

אברהם מיכאלי: תודה רבה.

שלמה מולה: אני צריך לעלות למליאה.

אברהם מיכאלי: אני יודע, לכן חברי כנסת נכנסים ויוצאים.

אברהם מיכאלי: חברי כנסת אצלנו רצים מוועדה לוועדה.

אברהם מיכאלי: שוטה, אתה מפריע פה, אתה לא מבין שאתה פה בוועדת כנסת.

אברהם מיכאלי: אתה יכול לחכות מחוץ לדלת ולדבר שם, אם ככה תמשיך.

אברהם מיכאלי: שוטה, אתה מפריע לי.

שוטה יעקובישוילי: אני רוצה לדבר.

אברהם מיכאלי: אתה מפריע לי.

אברהם מיכאלי: יש עוד חברים אחרים פה שרוצים לדבר ואתה מפריע.

שוטה יעקובישוילי: שידברו.

אברהם מיכאלי: רבותיי, מכיוון שחברי כנסת כל הזמן נכנסים ויוצאים, שלא תרגישו שזה חלילה משהו.

אברהם מיכאלי: .. זה מקובל פה, כי חברי כנסת באותה שעה נמצאים בכמה מקומות וגם מליאת הכנסת החלה למעלה את הדיון, אבל אני מבקש, מכיוון שיש פה הרבה חברים חשובים ולכל אחד יש זכות לדבר ואני לא יכול לתת לכולכם לדבר, אני מבקש באמת, על פי הבנה בינינו, שניים-שלושה חברים שרוצים לומר כמה מלים לכבוד המעמד הזה, שתדברו, כדי שנוכל להרגיש שהדיון היה פה דיון משותף של כולנו ואני חושב שהרבנים שנמצאים פה, נמצאים פה הרבנים גם מישראל וגם הגיע אלינו החזן של בית הכנסת בטיביליסי, אנחנו נפגשנו שם.

אברהם מיכאלי: הוא מדבר עברית.

אברהם מיכאלי: (מדבר בגיאורגית).

אברהם מיכאלי: הוא יכול לומר כמה מלים.

אברהם מיכאלי: הנה, יושב ראש הוועדה הגיע, חבר הכנסת דני דנון.

אברהם מיכאלי: הנציג שלנו בבית הכנסת בטביליסי, תגיד כמה מלים, בבקשה, אתה מביא את ברכת הקהילה, ואני אעביר את השרביט ליושב ראש הוועדה שלנו.

דוד אזיזוב: אני מאוד שמח שאני היום איתכם, תודה רבה על ההזמנה ואני כבר עובד בבית הכנסת מגיל 16, אני עובד עם הקהילה שלי, אני חכם של קהילה בטביליסי.

דוד אזיזוב: אני היום בגיל 28 וברוך ה' הקהילה שלנו מתקדמת, יש לנו בית ספר, מלמדים את התורה, מלמדים עברית, תודה לאל, יש לנו שני בתי ספר, יש בית ספר 'תפארת צבי' של הרב אריה לוי, יש עוד בית ספר של חב"ד, של הרב קוזלובסקי, יש לנו גם ילדים, יש ישיבה, יש כל יום תפילות, אף על פי שהיום לא נשארו כל כך הרבה היהודים, אבל כל יום ברוך ה' יש שלוש תפילות, גם בבוקר וגם בערב, מגיעים הרבה תיירים, נכנסים לבית הכנסת שלנו.

דוד אזיזוב: בית הכנסת שלנו זה באמת היסטוריה מאוד גדולה, יש לנו שני בתי כנסת מפוארים, שאנחנו גאים באמת, יש היסטוריה גדולה של בית הכנסת שלנו.

דוד אזיזוב: אני רוצה לברך אתכם ורוצה להגיד לכם שעם ישראל זה גוף אחד, לא משנה איזה יהודי, איפה הוא נמצא, כמו שאם לבן אדם כואב בגוף משהו, כל הגוף מצטער בגלל זה.

דוד אזיזוב: ככה העם היהודי, לא משנה איפה הוא נמצא, כשאנחנו שומעים משהו לא טוב, אנחנו כולנו מצטערים בגלל זה.

דוד אזיזוב: אני רוצה לאחל לכולם שבעזרת ה' נשמע רק בשורות טובות ושנזכה להרבה דברים טובים, תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה, כבוד הרב.

דני דנון: ראשית אני רוצה לברך את כולם.

דני דנון: אני מתנצל שהגעתי באיחור ואני עושה את זה בפני כבוד השגריר, ידידי הטוב שבתאי, חבר הכנסת מיכאלי, חברים רבים שיש לי פה שהגיעו מכל הארץ.

דני דנון: השגריר של גיאורגיה, מברכים אותך בכנסת ישראל, אנחנו העברנו עכשיו חוק חשוב שנוגע לילדים של כולנו, זה חוק שנוגע לאלכוהול והחוק הזה שעכשיו העברנו, חבר הכנסת מיכאלי גם חתום על החוק, אבל אני נלחמתי שם והוא אירח אתכם פה.

דני דנון: החוק הזה מדבר על כך שלא יהיו פרסומות לאלכוהול בכלל בטלוויזיה, ברדיו, לא יהיו שחקני כדורגל ועל כל בקבוק משקה, וודקה או כל דבר, תהיה אזהרה.

דני דנון: זו בעיה אמיתית של כל עם ישראל, שתיית אלכוהול של ילדים ונוער.

דני דנון: היה קשה מאוד, כי היו שם לוביסטים של חברת טמפו ו-וודקה וכל החברות הגדולות ובסופו של דבר, אחרי מאבק ארוך של ארבע שעות הצלחנו להעביר את החוק הזה עכשיו.

דני דנון: אני רוצה כיושב ראש ועדת עלייה, קליטה ותפוצות לומר שהדיון הזה נולד כתוצאה מסיורים שלי בשטח.

דני דנון: אנחנו מקפידים לסייר, סיירנו באשקלון, סיירנו בחולון, סיירנו בתל אביב, בירושלים, בהרבה מאוד מקומות וראינו את החברים והגיעו יוצאי העדה שהעלו בקשות, רעיונות, ולכן רצינו לעשות את הדיון בכנסת בירושלים.

דני דנון: קודם כל להודות לכל הפעילים, לכל המתנדבים, למי שמשדר ברדיו ולמי שפועל ונוסע וחוזר ולכל השליחים שלנו, ויש לי פה חברים שפעילים ועוזרים, אני יודע ברמה האישית, ליוצאי העדה, וגם לראות איך אנחנו עוזרים יותר, מבחינת מלגות לסטודנטים, מבחינת קידום מרכזים שונים ואנחנו נרצה כמובן לשמוע, מעבר למה שנאמר, איך אנחנו, כוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, יכולים לקדם ולסייע, למרות שהעלייה היא כבר עלייה ותיקה, היא עלייה שורשית, אבל עדיין יש לה מאפיינים ויש לה צרכים ייחודיים שהיא שומרת עליהם וצריכה לשמור עליהם והמדינה צריכה לראות איך היא עוזרת.

דני דנון: יש גם עליות אחרות שמגיעות ממדינות שונות, שיודעים, ואני אומר את זה פה בצורה ברורה, לדאוג לאינטרסים של הקהל שלהם.

דני דנון: לכן אני חושב שאנחנו צריכים לראות איך המדינה עוזרת, בייחוד בנושא של סטודנטים, שזה הדבר החשוב ביותר.

דני דנון: לכולכם יש ילדים, כבר נכדים לחלק מכם, שרוצים לקדם אותם בהשכלה הגבוהה, אני חושב שצריך לבנות קרן מלגות שתעזור ליוצאי העדה שנמצאים בארץ.

דני דנון: אני כמובן אקבל את כל הדיווחים, אני גם בקשר שוטף עם החברים כל הזמן, אבל אני אשמח לשמוע עוד חברים שהגיעו.

דני דנון: אני מעריך את זה שבאתם, להגיע לירושלים באמצע השבוע מאשקלון, מבת ים, מהצפון, מכל קצוות הארץ.

דני דנון: מי הצפוני ביותר פה?

קריאה: נצרת עלית.

דני דנון: נצרת עלית, חיפה.

דני דנון: אנחנו באמת מעריכים את זה ויודעים שלהגיע לירושלים, להיכנס לכנסת, זה לא פשוט, אבל זה חשוב מאוד ואנחנו גם ניתן לזה ביטוי בתקשורת, על עצם כינוס הישיבה היום ומה שאנחנו העלינו בה.

דני דנון: אז אני באמת אשמח לשמוע נציגים נוספים שטרם דיברו.

שוטה יעקובישוילי: מדבר מהנדס, קצין ביטחון, מהנדס תעבורה וקצין תעבורה.

שוטה יעקובישוילי: חלק מהאנשים מכירים אותי.

שוטה יעקובישוילי: לפני כמעט 40 שנה, בן 8, אהרן יעקובישוילי, לקחתי... וככה הוצאתי את המשפחה שלנו.

שוטה יעקובישוילי: הם הגיעו לפה, זה היה 6 באוקטובר כשיצאנו מברסטה.

שוטה יעקובישוילי: אני יצאתי כמו עולה חדש בשנת 90', עוד לפני זה הייתי כמה פעמים בארץ.

שוטה יעקובישוילי: פעם ראשונה שבאתי לפה, אמרתי, הקדוש ברוך הוא, בעזרת ה' בכותל שבשנה הבאה בירושלים.

שוטה יעקובישוילי: כל שנה אני בירושלים, במשך חמש שנים כמו תייר, תושב ארעי, אחר כך כמו עולה חדש.

שוטה יעקובישוילי: ואני רואה איזה שיפור יש במדינה, זה מדינה שלנו, אין מדינה, לא גרוזיה, לא רוסיה, לא אמריקה, לא אירופה, זו המדינה שלנו.

שוטה יעקובישוילי: אני רוצה להגיד שהעלייה שבאה---

דני דנון: מה אנחנו יכולים לעשות יותר?

שוטה יעקובישוילי: כמו אתם עושים ליוצאי אתיופיה, אריתריאה, בחינם נותנים דירות, תעשו לנו.

שוטה יעקובישוילי: אנחנו במשכנתא משלמים כפול 3, אתם קיבלתם לפני 40 שנה חינם.

שוטה יעקובישוילי: אנחנו עובדים, אני עכשיו יצאתי מבית חולים, שבועיים אני בבית חולים.

שוטה יעקובישוילי: יש לנו בית חם, זה נקרא בית רפי, במשך 18 שנים נתנו לנו חינם, אבל לפני שנה אמרו, 'אנחנו גומרים', לוקחים אותו.

שוטה יעקובישוילי: שבתאי צור, שהיה נשיא---

אברהם מיכאלי: נשיא הוא עוד לא היה.

שוטה יעקובישוילי: ואני רואה שאין מקונגרס, למה?

שוטה יעקובישוילי: אחים, זה מדינה שלי, תעזרו.

שוטה יעקובישוילי: מגרוזיה באו הרבה הרבה אנשים.

שוטה יעקובישוילי: יושב פרופסור אחד, פרופסור שני, תגידו איזה כוח באו לפה.

דני דנון: תודה.

שוטה יעקובישוילי: רק שנייה.

דני דנון: אני רוצה לשמוע עוד חברים.

שוטה יעקובישוילי: ש"ס עושה דברים טובים, במפלגות אחרות---

אברהם מיכאלי: שוטה, זה לא כנס של ש"ס, זו ועדת עלייה וקליטה.

דני דנון: משפט אחרון בבקשה.

שוטה יעקובישוילי: אנחנו סבלנו.

שוטה יעקובישוילי: אפשר, כמו שעון קיץ, לא באוקטובר, לעשות ככה.

שוטה יעקובישוילי: אני עשיתי לוח שנה, כל השפות שמדברים יהודים, בכל שפה אני יכול, אבל כסף בכנסת אין, משרד קליטה אין, מה יש לכם?

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לשאול אם יש פה נציג של חב"ד שנמצא איתנו.

אברהם מיכאלי: כן, הרב שלום ידבר בשם חב"ד.

אברהם מיכאלי: הוא מהרבנים הראשונים של 1957.

דני דנון: אני מברך את יושב ראש הקואליציה, חבר הכנסת זאב אלקין, שבא לברך אותנו.

קריאה: מפלגת הליכוד.

דני דנון: אבל פה כולנו מפלגה אחת.

דני דנון: אנחנו כולנו בעד עלייה, בעד ציונות.

דני דנון: בבקשה, אדוני.

שלום מיכאלשוילי: לא התכוננתי לדבר, אבל מכיוון שנתנו לי את זכות הדיבור אומר כמה מלים.

שלום מיכאלשוילי: קצת מהנוסטלגיה, קצת מהבקשה, וגם אקטואליה קצת, שאנחנו היום בפרשת השבוע, פרשת לך לך.

שלום מיכאלשוילי: כמה סמלי הדבר שוועדת הקליטה מציינת את היום הזה דווקא ביום שלישי, שזה יום שהוכפל בו כי טוב בבריאת העולם ופרשת לך לך, שתחילת הפרשה של אברהם אבינו, לצאת ממולדתו ולהגיע לארץ ישראל.

שלום מיכאלשוילי: כמה סמלי הוא שהיום הזה צוין על הקליטה של יהדות גרוזיה בישראל.

שלום מיכאלשוילי: כשעליתי ארצה הייתי בן 14, זה היה ב-67', חודש אחרי מלחמת ששת הימים ובתור ילד אני זוכר, גדלנו על סודיות בדרך כלל בגרוזיה וגם ברוסיה, כל ילד יהודי ידע שהוא יהודי ושהוא צריך לשמור על יהדותו בסוד וגם בגלוי, ואת הסוד של העלייה אני אישית שמרתי שנתיים לפני שעלינו, מ-65', בתור ילד.

שלום מיכאלשוילי: הוריי, אבא שיחיה והדודים, הם היו המתחילים.

שלום מיכאלשוילי: וגם דבר סמלי הוא, ידידי אברהם, חבר הכנסת מיכאלי, שמחר זה היורצייט של חכם מישאל, והוא שנה וחצי לפני שעלינו ארצה בא לבית הכנסת הגדול בגולשי, זה היה מאוד עצוב, הוא היה בצום ביום ראש השנה, דבר נדיר מאוד, הוא אמר שהוא חלם חלום שיהדות מגרוזיה עוברת ואבי שיחיה הבין את הרמז, הוא ידע בתוך תוכו ולא סיפר דבר, אבל אחר כך ברוך ה' עלינו ונקלטנו פה בארץ.

שלום מיכאלשוילי: קצת קשיים, אבל כ מו כל אחד אחר ועברנו גם את זה.

שלום מיכאלשוילי: הוזכרו גם ה-18 משפחות.

שלום מיכאלשוילי: אני, הצעיר שבכם, שבמו ידיי כתבתי את הבקשות לסוכנות שהיינו צריכים למלא את הרשימות, להגיש, כדי לשלוח ויזות.

שלום מיכאלשוילי: אני הקטן כתבתי את השמות של כולם ושלחנו להם אז את הוויזות.

שלום מיכאלשוילי: זה קוריוז שאולי לא כל כך ידוע.

שלום מיכאלשוילי: אני לא מחפש פרסומת, אבל אני אומר להזכיר את הנקודה כדי לציין ציוני דרך בעלייה.

שלום מיכאלשוילי: וגם בקליטה ברוך ה' היינו הקולטים הבלתי לגאליים של העולים, אם זה מבחינת יהדות, אם זה מ בחינת להסתדר בגשמיות, בדיור, בעבודה, וברוך ה', לא היה קל, אבל עברנו גם את זה.

שלום מיכאלשוילי: בקשה אחת הייתי, אם אפשר, מבקש, קצת להכניס יהדות בבתי ספר שבהם נמצאים העולים מגרוזיה.

שלום מיכאלשוילי: הבת שלי, ברוך ה' היא כבר מורה בבית ספר חילוני בלוד, בחורה חרדית, ומשתוקקים ורוצים לשמוע, בני כל העדות, לא רק גרוזינים, קצת יהדות.

שלום מיכאלשוילי: ויהי רצון שנזכה לביאת משיח בקרוב ממש אמן, וכל היהודים יחזרו לארץ ישראל, ובבניית בית המקדש בקרוב.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: תמסור דרישת שלום לכל החברים שלנו בכפר חב"ד.

דני דנון: אני מבקש מיושב ראש הקואליציה, חבר הכנסת אלקין, שיש לו הרבה תפקידים פה בכנסת, אבל הוא גם חבר ועדת העלייה והקליטה והוא מגיע לדיונים חשובים ואני מאוד שמח שהוא מכבד אותנו.

דני דנון: בבקשה, חבר הכנסת אלקין.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני, יושב ראש הוועדה ובאמת זה שבוע לא פשוט, זה שבוע ראשון שבו הכנסת התחילה לפעול וכמובן יש המון בעיות על הראש, לכן אני מתנצל על זה שנכנסתי רק לכמה דקות, אבל היה לי מאוד חשוב לעבור כאן ולא רק בגלל שאני חבר כנסת חבר בוועדת העלייה והקליטה ולא רק בגלל שאני בעצמי עולה, אלא בגלל העובדה שכמי שבא מברית המועצות לשעבר ומכיר קצת את ההיסטוריה של העלייה מברית המועצות, אני חושב שבמידה רבה העובדה שאני כאן והרבה כמוני כאן, אנחנו חייבים להגיד תודה על זה דווקא ליהדות גרוזיה.

זאב אלקין: מי שמכיר את ההיסטוריה של המאבק על היציאה מברית המועצות של יהודים והעלייה ארצה, יודע שדווקא לנחישות של יהודי גרוזיה והנכונות שלהם לשבור את כל הקירות ולפעול כנגד כל הכללים, כולל גם---

קריאה: הם הקריבו את עצמם.

זאב אלקין: ברור, הם הקריבו את עצמם והם גם פעלו כנגד כל ההמלצות שנתנו להם ובשבירה של הקיר הזה, בתקיפות הראשונות שהם נתנו למאבק בעד יציאת יהודי ברית המועצות והעלייה ארצה למעשה הם גם הביאו לא רק את היהודים בברית המועצות יותר ויותר להצטרף למאבק הזה, אלא גם הביאו את כל העולם להוציא את הנושא הזה מהמחשכים ולטפל בו באופן גלוי.

זאב אלקין: מי שמכיר את ההיסטוריה יודע שהם אלה ששברו את הקיר בפעם הראשונה והעירו את העולם לקחת את הנושא הזה ולשים אותו כדגל.

זאב אלקין: לכן בסופו של דבר המעשה הזה אז, במידה רבה בזכותו כל מיליון היהודים מברית המועצות, אפילו יותר, היום כאן במדינת ישראל.

זאב אלקין: לכן, דני ואברהם, מבחינתי זאת הסיבה אולי העיקרית שלמרות כל העומס של היום הזה היה לי חשוב מאוד לבוא לכאן ולהצטרף לאירוע הזה של ההוקרה ולהגיד לכם תודה רבה.

זאב אלקין: תודה, בשם קהילה ענקית של דוברי רוסית כאן שבזכותכם הגיעה לכאן והשתלבה כאן במדינה.

זאב אלקין: שלא לדבר כמובן על התרומה העצומה של יהודי גרוזיה לאחר עלייתם, כאן במדינת ישראל.

זאב אלקין: יושב כאן לידי שבתאי שהיא דמות מאוד מוכרת ותרם תרומה גדולה מאוד למדינת ישראל בכל מקום שהוא פעל, והרבה מאוד יוצאי קהילה אחרים.

זאב אלקין: קולה של הקהילה הזאת היום נשמע גם בכנסת.

זאב אלקין: אגב, בזכות קהילת יהודי גרוזיה אפילו יושב ראש סיעה של היהודים יוצאי עדות המזרח דובר רוסית, אז זו השתלטות טוטאלית של דוברי רוסית.

אברהם מיכאלי: ספר להם איך סיבכת אותי עם פוטין.

אברהם מיכאלי: פוטין לא רוצה להחזיר אותי למוסקבה.

זאב אלקין: לא בגללי.

זאב אלקין: כשהיינו בביקור של ראש הממשלה ברוסיה, אצל פוטין, נסעתי יחד עם ראש הממשלה, בין השאר עלה שם לדיון הסוגיה של ההשפעה של יהודים דוברי רוסית בפוליטיקה הישראלית וכדוגמה אמרתי שראשי הסיעות הגדולות היום בקואליציה הם דוברי רוסית, גם אני, כראש סיעת הליכוד, גם חברי רוברט אילטוב כראש סיעת ישראל ביתנו ואפילו יושב ראש סיעת ש"ס, גם הוא דובר רוסית.

זאב אלקין: אז הוא מאוד התעניין ושאל, 'הייתכן, אתה אמרת שהם יהודי יוצאי מזרח?

זאב אלקין: אז למה דובר רוסית?

זאב אלקין: ' אמרתי, 'כי הוא יהודי שבא מגרוזיה', ואז פניו של פוטין קצת נחמצו וכנראה שלא קלעתי למצב רוחו.

אברהם מיכאלי: מאז אין לי אישור כניסה למוסקבה.

זאב אלקין: האמת היא שאני חושב שלא במקרה לקהילה הזאת יש ייצוג היום בכנסת ויכול להיות ייצוג אפילו יותר רחב, כי זו קהילה שתרמה ותורמת המון למדינה ומשפיעה מאוד, ובגלל שהיא משפיעה בכל מקום, אז היא משפיעה היום מאוד גם בכנסת.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת זאב אלקין.

דני דנון: אני מבקש מחברי הטוב דוד פפאיה, שהגיע מבת ים ופועל רבות ועוזר רבות לכלל ישראל, לא רק ליוצאי העדה, אני מאוד שמח שאתה פה, בבקשה עורך דין פפאיה.

דוד פפאיה: תודה רבה.

דוד פפאיה: מכובדיי, כבוד יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת דני דנון, חבר הכנסת אברהם מיכאלי, חבר הכנסת זאב אלקין, כבוד השגריר, מר שבתאי צור, כבוד השגריר הגיאורגי בישראל, אדון וחטנג.

דוד פפאיה: אני קודם כל רוצה לברך על היוזמה הזאת, יוזמה בהחלט חשובה, ראויה, שטוב שהיא מתקיימת ואני מקווה שזו רק ההתחלה ולא הסוף.

דוד פפאיה: אכן לבני העדה שאני נמנה עליהם, ואני דור שלישי פה בארץ, בהחלט ראוי לציין יום כזה, על פועלם, על עשייתם, על השתלבותם בחברה, על היותם כוח יצרני, פרודוקטיבי, חיובי, שעשה המון לתועלת למדינת ישראל.

דוד פפאיה: הזכירו פה את ההיסטוריה של בני העדה בישראל ואני הייתי מבקש, לא רוצה את המלה 'טובה', אבל בהחלט הייתי מבקש, והפעם אני אומר את זה גם לאוזניך, חבר הכנסת דנון, ששר החינוך הנוכחי, שהוא בהחלט משלנו, אפשר לומר, ירים את הכפפה הזאת סוף כל סוף ויכניס בספרי הלימוד פרק על העלייה הגיאורגית לישראל, שמתחילה למעשה עוד מהמאה ה-19, והם היו חלק מאותו גרעין ששמר על הזיקה של העם שלנו ושל יהודי גיאורגיה בפרט לירושלים בירתנו.

דוד פפאיה: בהמשך כמובן התפקיד החשוב שמילאו ח"י המשפחות למען עם ישראל חי ובזכותם למעשה נפתחו שערי העלייה מברית המועצות כולה.

דוד פפאיה: אלה דברים שהם בהחלט חשובים, שצריך להנחיל אותם לבני הדור שלנו, הילדים שלנו, הנכדים וכו' והייתי מבקש שבעניין הזה סוף כל סוף אנחנו נמצא ביטוי בספרי החינוך שלנו.

דוד פפאיה: בהזדמנות הזאת גם הייתי מבקש קצת יותר עזרה לאותן שכבות חלשות שישנן, במיוחד בקרב העלייה החדשה שבאים מגיאורגיה, שידם אינה משגת לפעמים לרכישת ספרים---

דני דנון: כמה עולים בשנה, יש לך נתונים?

דוד פפאיה: אין לי נתון לגבי כמות העולים שיש בשנה בממוצע מגיאורגיה, אני מעריך שמדובר אולי במאות בשנה.

קריאה: השנה הגיעו מעל 180.

דוד פפאיה: אז זה אפילו לא מאות, אבל חלקם לפחות נזקקים לסיוע, במיוחד בתחום הלימודי, אם זה מלגות, אם זה עזרה ברכישת ציוד ושיעורים פרטיים אם צריך, דברים שאם לעלייה מהדור שלי לא היה, הייתי מבקש שכן יהיה לפחות לבני העלייה הנוכחית.

דוד פפאיה: זה דבר שהוא בהחלט חשוב וצריך לעשות אותו.

דוד פפאיה: כמה מלים, אם אפשר, לאדון וחטנג, להתייחס קצת.

דוד פפאיה: (מדבר בגיאורגית).

וחטנג ג'אושוילי: (מדבר בגיאורגית).

דוד פפאיה: תודה רבה, אדוני היושב ראש ותודה רבה לכולכם.

דני דנון: דוד פפאיה, זה לא יהיה בפרוטוקול, כי אני לא חושב שהפרוטוקול של הכנסת הבין מה שנאמר.

דני דנון: תורגם לי שהדברים שאמרת לנו כלפי משרד החינוך ייכללו גם בתכנית של ממשלת גיאורגיה, אנחנו בהחלט מברכים על כך.

אברהם מיכאלי: אני קודם תבעתי כבר, לא ביקשתי, מאז שאני בכנסת, שתכנית הלימודים תכלול, בקצרה לפחות, את ההיסטוריה ומפעל 18 המשפחות שילמדו, כי זה מפעל היסטורי ולצערנו משרד החינוך עדיין לא ביצעו את זה ואני מבקש שזה יסתיים סוף סוף.

קריאה: העלייה הראשונה מגרוזיה קדמה לעלייה הראשונה.

אברהם מיכאלי: התייחסתי לזה גם.

אברהם מיכאלי: יש לי משפחה מאז, מ-1900 בערך, משפחת רבקה מיכאלי ומסביב לה, בני דודים ישירים שלי, מאותה תקופה.

דני דנון: בבקשה, מר לב ברדני.

לב ברדני: קודם כל תודה רבה ליוזמה לגבי הקהילה של יוצאי גיאורגיה.

לב ברדני: אני באמת מברך אותך, חבר הכנסת דנון, שאתה הפכת את ועדת הקליטה למאוד פעילה והיום זה מאוד מודגש בכל הערים, שאתה מקיים את הישיבות בערים מסביב וזה באמת מאוד מבורך.

לב ברדני: תודה לך, חבר הכנסת מיכאלי, על היוזמה של היום.

לב ברדני: אני רוצה להיות קונקרטי, יש שני דברים שהיום מנחים כלל מהיהדות, לדעתי, מכיוון שההיסטוריה למעשה בגולה כבר נסגרת לקהילת יוצאי גיאורגיה ונשארו 4,000-4,500 מתוך הכמות שאנחנו מנתחים יוצאי גיאורגיה, ומתוכם כ-30% הקהילה האשכנזית בגיאורגיה, ולא נשכח, מתוך 24,000 עלו בסביבות 7,400 דוברי רוסית מגיאורגיה, כי שם הקהילה האשכנזית היתה מאוד חזקה.

לב ברדני: ראשית, הייתי מבקש, כבוד היושב ראש, אם אפשר לחשוב להקים איזה שהיא קרן, אולי עם השגרירות, לשמירת המורשת של היהדות בגיאורגיה דווקא משתי סיבות.

לב ברדני: סיבה אחת, שמכובדי ציין פה, לגבי אותם המקומות שהיו בהם יהדות גיאורגיה, בטביליסי, בקוטאיסי קצת, בבאטון 17 משפחות.

לב ברדני: למה אני אומר את זה?

לב ברדני: אם ניקח את ההיסטוריה, הרוב המוחלט של אוכלוסיית יוצאי גיאורגיה היו גרים בפריפריה, לא בערים, התזוזה התחילה אחרי מלחמת העולם השנייה, זאת אומרת עד אז יש הרבה מקומות יוצאי דופן שהשורשים של היהדות מושרשים אפילו בפריפריות של גיאורגיה.

לב ברדני: אז מה שאני רוצה לבקש, אם האפשרות קיימת, עם השגרירות, להקים איזה שהיא קרן, גם אנחנו נעזור, לשמירת המורשת שלנו שם.

לב ברדני: יש שם היום בגיאורגיה, עיר קטנה כמו ירושלים הקטנה, קולאשי, זה היה הבסיס של הקהילה עם 17 בתי כנסת, אם אני לא טועה, היום שם אין אף יהודי, אבל ההיסטוריה קיימת.

לב ברדני: הייתי מבקש, אם זה אפשרי, לחשוב על איזה שהוא כיוון שהמורשת בעזרתכם ותמיכתם ויוזמתכם, עם השלטון הגיאורגי, ושם אין שום בעיה, שתשמור את זה גם לדורות הבאים שלנו.

לב ברדני: אני חושב שזה יהיה מאוד מבורך ותודה לכם.

דני דנון: תודה.

דני דנון: גב' בר לביא, בבקשה.

רחל בר לביא: אני קודם כל מודה לך, עשית לנו את היום הזה, ואני מקווה שזה יימשך, כמו שרפי הוביל את יום יהדות גרוזיה כל שנה.

קריאה: מאיזה שנה?

רחל בר לביא: אני לא יכולה להגיד לך מאיזה שנה בדיוק, אבל---

קריאה: הראשון היה ב-1966 או 1967, רפי יזם את זה באשקלון.

רחל בר לביא: רפי התחיל את העלייה במשרד החוץ כשהיתה עלייה מגרוזיה לאיחוד משפחות והוא אמר, זה היה בשנת 1956, כשהיה השגריר הרוסי בישראל והתחילו את העלייה בשקט.

רחל בר לביא: עם מלחמת יום הכיפורים, כשהשגריר הרוסי יצא את הארץ, רפי לקח את העניינים לידיים והוא אמר שכעת אי אפשר להשהות את העלייה.

רחל בר לביא: במלחמת ששת הימים היתה עלייה קטנה מרוסיה והשר ספיר אמר לרפי שהוא העסיק את העובדים שעלו מגרוזיה בכל המפעלים שהיו לנו, שלא היו עובדים.

רחל בר לביא: הוא סמך את ידיו על הגרוזינים והוא אמר שהם גזע יוצא מן הכלל.

רחל בר לביא: הם באו בשביל לעבוד ולא באו בשביל... נכון, היה איחוד משפחות.

רחל בר לביא: מה שהיה פה זה שרפי אמר לגרוזינים, 'אנחנו לא צריכים עזרה סוציאלית, אנחנו נמצא לכל אחד עבודה' ורפי השתדל, עם כל החבורה שהוא ארגן לעצמו, לתת פרנסה לעולים החדשים.

רחל בר לביא: פרנסה, בית, דיור, כל זה.

רחל בר לביא: הוא הקים כמה בתי כנסת בירושלים, הוא עזר לאנשים לקבל את העבודה שלהם.

רחל בר לביא: דיור היה ברוממה, בכל מיני מקומות, גם שבתאי יכול לציין כמה שהוא פעל, אבל מצד שני, אחרי שרפי נפטר לא היה מי שימלא את מקומו, לצערי הרב, והעניין הלך ונעלם.

רחל בר לביא: אפשר להגיד שזה נעלם מאז מותו של רפי.

רחל בר לביא: יש אצלי בבית מוזיאון קטן, אבל צריך לזכור שאין לנו תמיכה, שום תמיכה, לא מהסוכנות, לא ממשרדי הממשלה, לא מהממשלה בכלל.

שוטה יעקובישוילי: יש מקלט.

רחל בר לביא: אין מקלט, המקלט נסגר.

דני דנון: תודה רבה.

שוטה יעקובישוילי: יש פה אנשים מכובדים, אנחנו חיכינו לכם.

שוטה יעקובישוילי: סליחה מאוד, יש דוקטור, אהרן יעקובי, 15 שנים אלוף ישראל, הוא עולה---

דני דנון: אני חושב שאתה רוצה לדבר יותר ממנו.

שוטה יעקובישוילי: לא, תכירו, הוא בן אדם מהטלוויזיה, הוא עושה שידורים בטלוויזיה.

דני דנון: כן, בבקשה.

אהרון יעקובי: לא אוסיף הרבה, אני חושב שמרב הדברים בקשר לקליטת העדה בישראל נאמרו פה על ידי רוב החברים כאן.

אהרון יעקובי: אני באמת גאה להיות יוצא גיאורגיה בישראל שנשא את שם המדינה ואת שם העדה ברחבי העולם, כספורטאי שייצג את המדינה בכל רחבי העולם, הייתי הספורטאי הגיאורגי היהודי הראשון בעולם שהופיע במשחקים האולימפיים ואני חייב לציין שהתקשורת, עם הספורטאים מברית המועצות ובעיקר עם גיאורגיה לאורך כל הדרך היו מאוד טובים.

אהרון יעקובי: מה שאני הייתי מבקש כאן, כאדם שעוסק בתחום שמקרב לא רק בין עדות בישראל אלא בין עמים בעולם, הספורט זה הדבר היחידי שמאחד את כל העולם, כשעוסקים בספורט כל המחיצות קורסות, אין יהודים, אין גויים, אין חילונים, אין מוסלמים, אין נוצרים, כולנו משפחה אחת.

אהרון יעקובי: אני מקווה מאוד שבשם רוח הספורט, אחוות הספורט, אנחנו נצליח לאחד את העם הזה להיות בעוצמה ובכוח שאנחנו מסוגלים להיות, כי הרוח היהודית היא רוח מאוד חזקה.

אהרון יעקובי: מה שהייתי מבקש, בגלל מה שהספורט עושה לעם, בקרב יוצאי העדה יש לא מעט ספורטאים צעירים מוכשרים, ספורטאים שבאים ממשפחות מצוקה, שאין להם יכולת כלכלית לעסוק בפעילות הספורטיבית שלהם, מדובר ממש על 10 או 12 ספורטאים שיכולים לייצג את המדינה ואת העדה בהצלחה מאוד רבה, אם אפשר היה לסייע להם, זה היה דבר מאוד נפלא, כי הספורט מציל את הנוער גם מפשע וגם מפנה את כל האפיקים והאנרגיות לעיסוק חיובי.

אהרון יעקובי: שתי מלים לשגריר הגרוזיני (מדבר בגיאורגית).

וחטנג ג'אושוילי: (גיאורגית).

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני רוצה, ברשותכם, להקריא את החלטת הסיכום של הישיבה.

דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות קיימה כאן הצדעה בכנסת ישראל.

דני דנון: בישיבה בכנסת השתתפות עשרה חברי כנסת.

דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות מברכת את יוצאי גיאורגיה ומצדיעה להם על פעילותם לקיום המורשת בישראל.

דני דנון: הוועדה פונה לשר החינוך, מר גדעון סער, להכליל את מורשת עלייתם של יהודי גיאורגיה, לרבות מכתב 18 המשפחות, בתכנית הלימודים השנתית בישראל.

דני דנון: הוועדה פונה לשרת הקליטה להקים קרן ייחודית לעולי גיאורגיה, שתתמקד במתן מלגות וסיוע למקרי רווחה מקרב העדה.

דני דנון: הוועדה פונה לשר החוץ, מר אביגדור ליברמן, לבחון הקמת קרן משותפת עם ממשלת גיאורגיה, לשימור אתרי מורשת בגיאורגיה.

דני דנון: הוועדה מודה לשגריר גיאורגיה שהשתתף בישיבה, לשגריר לשעבר שבתאי צור, לכל חברי הכנסת, לחבר הכנסת מיכאלי, לכל הנציגים הפועלים בכל רחבי הארץ, הפועלים לקידום ושימור מורשת יהודי גיאורגיה.

דני דנון: תודה רבה לכולם שבאתם.

דני דנון: תודה רבה.