הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 18, פרוטוקול מספר 127, 2011-11-02 09:00

דוד אזולאי: רבותי, בוקר טוב לכולם.

דוד אזולאי: אני פותח את ישיבת הוועדה לפניות הציבור.

דוד אזולאי: הנושא שעומד על סדר היום זה פניות הציבור בעניין הפעלת כרטיס ה"רב קו" בירושלים.

דוד אזולאי: אלף אני מתנצל שאני נאלץ לקיים את הישיבה בהתראה כל כך מוקדמת, מאתמול להיום, ואני חושבת שזה מסיבות מובנות.

דוד אזולאי: פשוט הוצפנו בפניות בטלפונים, של אזרחים רבים על כל מה שקורה בעקבות הנושא של הפצת ה"רב קו", לכן החלטתי לקיים, למרות שנציג של משרד התחבורה, יש כאן מישהו ממשרד התחבורה?

שלומית אבינח: כן.

דוד אזולאי: הוא התקשר אלי אתמול, דרור גנון, ביקש לדחות את הישיבה הזאת.

דוד אזולאי: באמת שקלתי את זה ולא נתתי לו תשובה במקום, רק אחרי השעה ארבע הוא קיבל ממני תשובה, והודעתי לו שאני לא יכול לדחות את זה, כי דחייה היום משמעותה דחייה לשבוע הבא, ואני חושב שצריך לעצור את הסבל של התושבים בירושלים.

דוד אזולאי: רבותי, הפעלת כרטיס ה"רב קו", בעצם הייתה אמורה לבוא ולהקל על האזרחים, אבל מתברר שעד לשימוש בו, הם פשוט צריכים לעבור שבעה מדורי גיהינום, וזאת בהתחשב בעובדה שכולנו מעוניינים לעודד תחבורה ציבורית בירושלים, וכאשר אנשים ממתינים שעות בתור כדי לקבל את הכרטיס, ולאחר מכן כששואלים את הפקידים שנותנים, או שאמורים לענות על מספר שאלות שהציבור מעלה, אפילו תשובות לא יכלו לתת לאותם אזרחים שרכשו את ה"רב קו".

דוד אזולאי: לכן החלטתי לקיים את הדיון הזה היום ולשמוע איך אתם מתכוונים לתקן את הליקוי הזה שפשוט הוא בלתי נסבל, כשאדם מקבל כרטיס שהוא עומד בתור ואומרים לו, המספר שלך לדוגמא הוא 650, אז מתברר שהוא צריך לחכות עוד סבב אחד כדי לעבור את האלף, להתחיל את הסבב החדש ואז הוגיע מגיע ל-650.

דוד אזולאי: תלונה ששמעתי אותה אישית מאזרח שהתקשר אלי ---

אורי מקלב: המספר שלי היה 800 באלף השני.

אורי מקלב: וזה עוד היה ...

אורי מקלב: באלף הראשון.

דוד אזולאי: אז השאלה היא ככה רבותי, אם לא ערוכים זה לא בושה לדחות את הדבר הזה.

דוד אזולאי: חוץ מזה, חיכיתם כל כך הרבה, הרי במקומות אחרים זה פועל, אז הבנתי שהיו אמורים להפיק לקחים.

דוד אזולאי: אז אם זה לקחים, אז אני אומר לכם שזו פשיטת רגל.

דוד אזולאי: אם זה הלקח, זו פשיטת רגל.

דוד אזולאי: ירושלים, שלא לדבר על זה שירושלים היא בירת ישראל, שלא לדבר שיש פה אוכלוסייה שונה כמעט מכל הארץ, יש פה גם אוכלוסייה גדולה שצורכת תחבורה ציבורית, יש פה סטודנטים, יש פה בחורי ישיבה, יש פה מגוון של קהל שמשתמש בתחבורה הציבורית.

דוד אזולאי: אני חושבת שבעידן הטכנולוגיה וההתחדשות, מן הראוי שפשלה כזאת לא תקרה, והיה צריך להיערך, וברגע שרואים, קרה דבר שתוך כדי העבודה, תוך כדי הפצת הכרטיס הזה, סגרו תחנות ואנשים פשוט, גם המעט שהיה, גם הפסיקו עם זה.

דוד אזולאי: לכן אני חושב שבעניין הזה היו אנשים שחיכו שעות בתור, וכשכבר הגיע התור שלהם, אומרים להם הכרטיסים נגמרו.

דוד אזולאי: רבותי, אם זאת נקראת היערכות, ואני אומר לכם דברים, אני מניח שהרב אורי מקלב, חבר הכנסת אורי מקלב, אני מניח שהוא בוודאי, כירושלמי, מכיר את זה יותר טוב ממני, והעוזרת הפרלמנטארית שלי גם כן חוותה את החוויה הזאת, או אחד הבנים שלה, ואתם יודעים מה, בואו, אני לא ידעתי, יושבת פה מוריה שהיא סטודנטית, והיא מבקשת ואני אתן לה רשות דיבור.

דוד אזולאי: בואו תשמעו ישירות מהאזרח, למה שתשמעו מאיתנו, בבקשה, מוריה.

מוריה וייר: אני סטודנטית בשנה שלישית ושנה שעברה גם היה לי חופשי.

מוריה וייר: לקח לי איזה חצי שעה, היה תור, בסדר, בכל זאת יש הרבה סטודנטים.

מוריה וייר: חיכיתי זמן בתור, אבל קיבלתי את זה תוך איזה חצי שעה, היה לי את החופשי וזהו.

מוריה וייר: השנה הלכתי, חשבתי שגם ייקח לי אותו פרק זמן.

מוריה וייר: אני מגיעה לתור, אומרים לי טוב, יש עוד תור.

מוריה וייר: יש את התור הראשון שמשלמים, אחרי זה עוד תור שהולכים לקבל את הכרטיס, אמרו לי לא, יש עוד תור לפני זה, תלכי, יש שם תורות איומים, תבואי עוד כמה שעות.

מוריה וייר: אמרתי מה?

מוריה וייר: הלכתי לקחת כרטיס, אני רואה שיש עוד 2,000 לפני.

מוריה וייר: דיברתי עם בנות שם אמרו לי כן, תלכי תסתובבי, אמרו לי או שתיסעי, יש שני מוקדים, אחד ברב שפע ובעוד מקום, לא זוכרת.

מוריה וייר: אחרי זה אמרתי טוב, אני אלך להסתובב ---

אורי מקלב: איפה היה עוד מקום?

מוריה וייר: אני הייתי בתחנה המרכזית.

אורי מקלב: איפה היה עוד מקום, באמת מעניין אותי לשמוע, בגלל שאמרו שיש עוד מקום, אבל ---

מוריה וייר: נכון, נסעו עד לשם.

אורי מקלב: עד פסגת זאב נסעו, אגד ענו את התשובות, באגד ענו תשובות שיש עמדות בפסגת זאב.

אורי מקלב: נסעו עד פסגת זאב, וכמובן שלא היה שום דבר ולא היה להם גם כסף לחזור בגלל שהם לקחו בחשבון שיהיה להם את הכרטיס.

מוריה וייר: אני הגעתי לשם ואני זוכרת היה צבע ירוק, אדום, כתום, כחול.

מוריה וייר: אני הגעתי לשם והלכתי לכמה שעות, אחרי זה כשחזרתי ראיתי שהם כבר בצבע הרביעי.

מוריה וייר: אנשים לקחו ועוד הייתי בתור השני, היה תור שני וכבר היה 4 תורות, שכל תור זה 1,000 אנשים.

מוריה וייר: אני הייתי מספר 500 ומשהו בתור השני, וראיתי אנשים כבר שהם בצבע כחול, שזה המספר הרביעי, האלף הרביעי, שהם היו איזה 600 ומשהו והם חושבים שעוד הם ייכנסו היום.

מוריה וייר: אף אחד לא מודיע להם שאין להם למה לחכות.

מוריה וייר: למה שהם סתם יחכו כמה שעות ובסוף בשבע, אני לא יודעת בדיוק מתי סגרו, אבל ---

דוד אזולאי: בסוף קיבלת את הכרטיס?

מוריה וייר: אני קיבלתי אישית כי חיכיתי.

דוד אזולאי: כמה זמן לקח לך עד שקיבלת?

מוריה וייר: הלכתי והסתובבתי וקיבלתי באיזה שש בערב, כשהייתי שם מהבוקר.

מוריה וייר: הלכתי והסתובבתי.

דוד אזולאי: אוקי, זה מקרה אקראי, זה אולי דוגמא להצפת הטלפונים שהייתה השבוע אצלנו.

דוד אזולאי: עכשיו, דבר נוסף שבכל אופן עלה, אולי כאן מישהו ייתן את התשובה על כך.

דוד אזולאי: אני הבנתי או שלא הבנתי נכון, שהכרטיס הזה אמור לשרת את האזרחים גם ברכבת הקלה ואם זה כן, אז אני שומע שהרכבת הקלה עדיין מסיעה בחינם את הציבור הרחב.

דוד אזולאי: אז משהו פה, רבותי, יש פה בלגן אחד גדול.

דוד אזולאי: חבר הכנסת מקלב, ואז אני אאפשר להם.

סתו ארז: אפשר גם לדבר?

שלומית אבינח: התאחדות הסטודנטים אחרי אורי מקלב.

דוד אזולאי: אחרי חבר הכנסת מקלב אני אאפשר גם לך.

דוד אזולאי: בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה לך אדוני יושב הראש, ראשית באמת על המאמץ לקיים את הישיבה הזו באופן דחוף, הגם שנציב משרד התחבורה נמצא, אבל לא הנציג שהוא אחראי לכך, ובכל אופן שאנחנו עומדים איתו בקשר.

דוד אזולאי: אני סומך עליהם שיעבירו לו את רוח הדברים שתהיה פה בישיבה ואני לא מודאג מזה.

אורי מקלב: אני לא הספקתי לעשות את הישיבה היום בשעה מוקדמת, אתה נמצא בירושלים, אבל אני רק אראה לך את העיתון הבוקר, היחיד שיכולתי לדפדף בו הבוקר, שבקושי יצא מהתיבה אחרי התפילה.

אורי מקלב: אני רואה כאן סבל רב בנושא התחבורה הציבורית בירושלים עם הפעלת כרטיס ה"רב קו" והעלה שוב נציג של פניות הציבור את הדרישה למתן אפשרות הטענת הכרטיסים מחוץ לאוטובוסים בכדי להקל על העומסים.

אורי מקלב: זה לא רק הנפקת ה"רב קו" לסטודנטים, לא רק הנפקת ה"רב קו".

אורי מקלב: מדובר גם על הטענה ואנחנו תיכף נגיע לזה.

אורי מקלב: אני לא רוצה לחזור, וגם אמרו לפני זה, אני אראה לך עמוד גדול את הכבוד שהם מביאים לנו.

אורי מקלב: צבע ירוק, זה אולי אומר למישהו משהו, זה מהיום.

אורי מקלב: "נתנו לו עיפרון הוא שם קו על כולם אפס כי ימלוך".

אורי מקלב: אני אולי לא מזדהה עם הכותרת הזאת, אבל כל זה עמדת הנפקה וזה עמוד שלם של הסבר מה קורה בתורים של ה"רב קו" וטענות שונות, אני הגעתי רק הסתכלתי.

דוד אזולאי: אפרופו מה שאומר הרב, הייתה איזו שהיא כתבה, הרב אייכלר יצא לרכוש את ה"רב קו" הוא קיבל 728.

דוד אזולאי: אני מציע לכם שתקראו את תוכן הכוונה, תבינו גם במה מדובר.

דוד אזולאי: בבקשה.

אורי מקלב: עכשיו, אני ככה דפדפתי ממה שהכין אסף מהמ.מ.מ.

אורי מקלב: על כמה עמדות הנפקה יש, וכאן עמדות הנפקה יש היום בירושלים ב-13 אתרים.

אורי מקלב: חברת סיטיפס עד כמה שידוע לי, עמדות ההנפקה בסיטיפס עדיין לא עובדות.

אורי מקלב: ואין דבר כזה.

אורי מקלב: היום עומדים בסך הכל, יש הנפקות שעומדים ברחובות שהיו, שחזרו רק אתמול או שלשום, אחרי מאמצים ואחרי פעילויות רבות, וכשזה התחיל אנחנו עומדים שבוע שעבר, עדיין לא היו.

אורי מקלב: אין ספק שהסטודנטים יכולים רק ב"אגד" בין כל ההנפקות, לאלפי אלפי אלפי סטודנטים רק ב"אגד" היה ובר שפע, בשני מקומות, זה הכל.

אורי מקלב: אני אמרתי מקודם שגם ... אנשים אחרים.

אורי מקלב: התורים האלה זה דברים שלא היו כבר מאז המצור, לא ראינו תורים כאלה ומחזות כאלה.

אורי מקלב: סטודנטים יושבים, משחקים קלפים או משחקים דברים בישיבות מזרחיות כאלה, על מדרכות ועל כבישים בסביבת התחנה המרכזית, שבילו שש, שבע שעות.

אורי מקלב: שש, שבע שעות להמתין וגם לא.

אורי מקלב: עד היום מסתובבים מאות מאוד סטודנטים, שלא מנצלים, לא יכולים לנצל את מתן ההנחה, משלמים מחיר מלא, בגלל שהם לא יכולים, הם חיכו, התייאשו, עדיין לא הנפיקו, הם צריכים לעבוד כאן

אורי מקלב: בכנסת כדי לפרנס את עצמם וגם ללמוד, ואחרי זה גם לחכות בשביל הנפקה.

אורי מקלב: אבל אני רוצה בכלל להגיד לך, אדוני יושב הראש, את הפליאה שלי הרבה.

אורי מקלב: אנחנו הוועדה, לפני שנה וחצי כמעט, ב-5.4.2010, הוועדה קיימה דיון מיוחד בנושא השימוש בכרטיסי "רב קו", ודיברו על כל הארץ, שעדיין ב"אגד" לא השתמשו.

אורי מקלב: דהיינו עדיין לא הונפק, זה היה ברחבי הארץ.

אורי מקלב: ושאלנו מדוע זה לא יופעל גם כאן בירושלים או ב"אגד" אמרו לא.

אורי מקלב: ב"אגד" אנחנו נפעיל אותם אחרונים.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: אנחנו רוצים להפיק לקחים.

אורי מקלב: מכל הפעילות וכל הנפקת ה"רב קו", כאן בדברי הפרוטוקול של הוועדה, חזור ואמור, אנחנו רוצים קודם כל לעשות את הפיילוטים, להריץ את זה בכל הארץ, להריץ את זה במקומות אחרים.

אורי מקלב: כשתבוא המאסה הגדולה אנחנו נהיה מוכנים, אנחנו כבר נדע איך להפעיל את זה, ואנחנו גם נשפר את כל מה שאמרנו.

אורי מקלב: לא יצטרכו דבר כזה לקנות שיהיה הרבה חוזים.

אורי מקלב: כי הרבה חוזים, גם חוזה, אני עכשיו רואה כאן חוץ מהנושא של ההנפקה, הנפקה זה סיפור בנפרד.

אורי מקלב: ואני אומר לך גם השימוש.

אורי מקלב: אתה יכול להגיד לי אדוני יושב הראש ועמיתי חבר הכנסת אייכלר – מדוע אי אפשר להעמיד עמדות הנפקה והטענה של "רב קו" בחנויות, בסופר מרקטים, כפי שזה נעשה בערים אחרות?

אורי מקלב: מדוע כאן בירושלים, ב"אגד" אנחנו צריכים כולם, יש עמדות הנפקה רק אצל הנהג?

אורי מקלב: למה צריך, זה לוקח זמן.

אורי מקלב: ה"רב קו" חלקו, מהותו, מטרתו לקצר את ההליכים.

אורי מקלב: מדוע רק אצל הנהג?

אורי מקלב: אנחנו נמצאים כבר היום כבר שנה וחצי אחרי הישיבה שהייתה כאן בפניות הציבור, לא אחרי תחילתו של ה"רב קו".

אורי מקלב: מדוע אנשים חייבים לקנות כרטיסיות שלמות כדי לקבל את ההנחה, כדי להטעין את ה"רב קו".

אורי מקלב: הרי אנחנו דיברנו, אנחנו בכינו על העבר – למה אנשים צריכים להשקיע ואני לא מדבר על להשקיע הוא למשפחתו, אנחנו מדברים בציבור ענק שמשתמש בתחבורה ציבורית שאין לו אפשרות אחרת.

אורי מקלב: הוא צריך לכל אחד להנפיק מחיר של כרטיסייה שלמה.

אורי מקלב: למה הוא לא יכול לעשות חצי כרטיסייה?

אורי מקלב: הרי זה כבר משהו אוטומטי.

אורי מקלב: דיברנו על כך שיהיה משהו מרכזי, סליקה מרכזית כדי שיהיה אפשר להשתמש בכל החברות, שכולם, אתה לא צריך חוזה מיוחד לזה ולזה ולזה .

אורי מקלב: עד היום שהיה כרטיס חופשי, מי שקנה ב"סופרבוס" למשל ומי שיודע הרי יש ממודיעין עילית לירושלים, שזה חלק מערי הלוויין, ואני מביא כדוגמא.

אורי מקלב: אדם קנה חופשי חודשי ב"סופרבוס", היה להם הסדר עם אגד שהיה אפשר להשתמש בו גם בירושלים.

אורי מקלב: מי שעכשיו נכנס מהראשון לראשון, הודיעו שאי אפשר.

אורי מקלב: אני נותן לך עוד, אני אדבר עכשיו על ההפעלה עצמה.

אורי מקלב: אני חושב שכמה דברים האלה שאנחנו דיברנו, שיהיה אפשר גם לתת, גם לא יהיה מינימום של הטענה, שיהיה אפשר בכלל להשתמש בכסף אחד.

אורי מקלב: אדם מטעין כסף, הוא גר ככה – הוא נוסע לבית שמש, הוא עולה לירושלים, הוא גר בגבעת זאב, הוא צריך לעלות לירושלים, הוא יוצא לבית שמש כדי לעבוד.

אורי מקלב: תראה כמה למודיעין, למעלה אדומים, תראה כמה חוזים הוא צריך לעשות וזה רק הוא עצמו, ואיפה כל בני משפחתו?

אורי מקלב: עכשיו, מה קורה גם עם איבודי כרטיסים, אנחנו גם דיברנו אז.

אורי מקלב: יש לך איבוד כרטיס אתה צריך רק שני מקומות שאתה יכול להעביר.

אורי מקלב: שני מקומות בלבד ---- אני מסיר את החסינות שלי אם אני אמרתי משהו לא נכון.

אורי מקלב: אל תעשה לי ככה, שני מקומות בלבד אם מאבדים כרטיס, בשני מקומות בלבד בירושלים אפשר לקבל חזרה את זה.

אורי מקלב: אין אפשרות במקום אחר.

אורי מקלב: אין קופות, אז לא יכולים לתת.

אורי מקלב: דהיינו שאם מישהו צריך לקבל את הכסף.

אורי מקלב: אני רק אומר דבר אחד שמתחבר בעצם למה שאומר יושב הראש.

אורי מקלב: לאחר כל כך הרבה הכנות, לאחר כל כך הרבה עיכובים, לאחר שדיברנו והצהרנו שאנחנו מדברים על הפקת לקחים, האם אתם חושבים שיש איזה חברה פרטית אחת שהייתה מעיזה לצאת ככה, להשיק תכנית חדשה, מישהו היה מעיז ככה בצורה כזאת להנפיק?

אורי מקלב: לכן אני חושב אדוני יושב הראש, שהשינויים גם כן צריכים להיות מיידיים.

אורי מקלב: דבר ראשון להוסיף עוד עמדות.

אורי מקלב: אני חושב שהטענה הזאת שברחוב מרכלים, אני מקווה שזו רק רכילות, כדי שהנהגים, לאפשר לתת לנהגים עוד רווח זה לא הסיבה.

אורי מקלב: אני מקווה מאד שזאת לא הסיבה.

אורי מקלב: אני מקווה שזה רק בגדר לשון הרע ורכילות, ולא רק הוצאת שם רע על נהגים.

אורי מקלב: אין ספק שדבר ראשון צריך להיות הרבה יותר.

אורי מקלב: אני אגיד לכם כמה סבל, כמה עזרה.

אורי מקלב: אתה שולח ילד לבית הספר אתה שומע ממנו שהוא צריך כרטיסייה, לא משנה לילד הזה ולילד הזה.

אורי מקלב: יש לך 100 ₪, אם אתה שולח אותו לאוטובוס להנפיק את זה זה גם זמן, עד שהילד מסתדר, אחרי זה הילד צריך ללכת לבית הספר עם כל העודף שהוא צריך בשביל הכרטיסייה, כשבבוקר, במכולת או בצרכנייה אתה יכול לשלוח את הילד להנפיק את זה, או אחרי הצהריים שעשית, זה לא שהוא עולה לאוטובוס.

אורי מקלב: הוא לא צריך לעלות לאוטובוס כדי ...

אורי מקלב: אבא מחר אין לי כרטיסייה למחר.

אורי מקלב: אתה שולח אותו, אני אגיד לך נשוא פרקטי שמשפחות עם ילדים יודעים איך שזה עובד.

אורי מקלב: מה המשמעות שאתה צריך לעשות את זה רק באוטובוס, מעבר ליעילות, מעבר לכך שאנחנו צריכים לעשות משהו מסלקה ארצית.

אורי מקלב: איך אנחנו לא עושים מסלקה ארצית לדבר הזה?

אורי מקלב: כמה אנחנו צריכים מזה?

אורי מקלב: אדם צריך להטעין כל כך הרבה חוזים, כל כך הרבה כסף להשקיע ב"רב קו" שלו?

אורי מקלב: עד כדי כך אנחנו מדברים, ועל זה דיברנו לפני שנה וחצי, איפה אנחנו היום?

דוד אזולאי: תודה רבה חבר הכנסת מקלב.

דוד אזולאי: סטודנטית, שם?

סתו ארז: סתו, אני מהתאחדות הסטודנטים הארצית.

סתו ארז: אני תיכף אתן פה לדבר גם ספציפית לאגודה בירושלים.

סתו ארז: נתחיל מזה שאנחנו עובדים הרבה מול משרד התחבורה, אנחנו עובדים בכל הארץ.

סתו ארז: אני קודם כל רק אתחיל ואומר שבאמת בפרספקטיבה של הארץ עוד לא נתקלו במקרה בכל מקום אחר בארץ, שדומה בכלל למה שקרה בירושלים, הוא באמת מקרה מאד מאד חריג.

סתו ארז: אנחנו ישבנו במשרד התחבורה, נאמר לנו שיש מספר עמדות מסוים, אחר כך פנו אלינו מהאגודה, הסתבר לנו ש"אגד" מציבים פחות מחצי בעצם ממה שנאמר לנו ולמשרד התחבורה, זאת אומרת גם מספר העמדות אפילו לא היה מה שהם דיווחו.

סתו ארז: מעבר לכך, אני אגיד דבר נוסף, שלא עלה כאן.

סתו ארז: משרד התחבורה הוציא הוראה שה"רב קו" צריך להיות מונפק החל מה-15.10.

סתו ארז: "דן מטרופולין", זאת אומרת שאר החברות שהן לא "אגד" עמדו ב-15.10, ב"אגד" התחילו להנפיק את הכרטיס רק מה-24.10, זאת אומרת כבר היה כאן איזה שהוא שבוע שבו, יכול להיות שזה גם חלק מהסיבה שנוצרו כאלה תורים, זאת אומרת עצם העובדה שלא היו שבועיים לפני תחילת הלימודים, מהיום שבו נגמר הכרטיס הקודם, אלא שבוע אחד בלבד בעצם שבו הנפיקו את הכרטיסים, באיחור של שבוע.

סתו ארז: אנחנו כבר לוקחים פה בעצם שבוע שבו הסטודנטים ספגו אובדן כללי, שבו הם היו צריכים בעצם איזה שהוא סכום מלא.

סתו ארז: תוסיף לזה את הימים והשעות שבהם הם לא עבדו כי הם היו צריכים לעמוד בתור, ואת הזמן שבו לקח עד שהם הצליחו להנפיק את זה, יש כאן עוד עלות כלכלית.

סתו ארז: לפי החישוב שלנו זה מגיע לכמה מאות שקלים, ספציפית, כי הם גם משלמים על הכרטיס שעדיין התוקף שלו הוא החל מה-15.10, והם גם משלמים בזמן הזה על נסיעות מלאות.

סתו ארז: מעבר לכך, הרבה דברים שהיו בשנים קודמות בהסכמים פרטניים מול "אגד", עכשיו סוף סוף זה חזר, לא ברור למה הדברים האלה לא יכלו להיפתר קודם, כמו שהאגודה לדוגמא בירושלים תוכל לאסוף טפסים ולהעביר אותם באופן מרוכז.

סתו ארז: זה נעשה בעבר, עכשיו זה נעשה שוב, אבל בזמן שבו הייתה את הבעיה הקריטית והאקוטית, הפתרונות האלה לא הגיעו.

סתו ארז: ושוב, אני באמת רוצה להגיד שהסיפור הזה של "רב קו" – אנחנו מברכים עליו, זאת אומרת זה דבר מבורך באמת, ההרחבה של ההנחה הזאת לסטודנטים.

סתו ארז: יש כמובן המון בעיות, כי זה דבר חדש.

סתו ארז: אנחנו עובדים מול משרד התחבורה באופן שוטף, באמת מקבלים את המענה הטוב ביותר.

סתו ארז: אין מה לעשות, הדברים הם בעייתיים, אבל אני אחזור ואומר שבאמת בירושלים יש כאן מקרה חריג, שפשוט אי אפשר להשוות כרגע לשום מקום אחר בארץ.

דוד אזולאי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: רק שאלה אדוני יושב הראש.

דוד אזולאי: בבקשה.

ישראל אייכלר: הייתי שם בבלגן וראיתי את הסטודנטים.

דוד אזולאי: אני הזכרתי פה קודם שקיבלת מספר 728 ---

ישראל אייכלר: כן, אבל אמרו לי שזה לא באלף הנוכחי.

דוד אזולאי: לא, בגימטרייה זה זבח, אז אולי אתה הקורבן על המזבח של זה.

ישראל אייכלר: כן, אבל הסבירו לי יפה שזה לא באלף הנוכחי, זה הולך אלף, אלף, אלף, אני הייתי באלף השלישי.

קריאה: אבל נכנסת בלי תור.

ישראל אייכלר: סירבתי לקחת כרטיס כי אמרתם נכנסתי בלי תור, לא רוצה כרטיס.

ישראל אייכלר: אין לי עד עכשיו כרטיס.

קריאה: אנחנו ננפיק לך רב קו בכנסת.

ירון בן אהרון: דרך אגב, כחבר כנסת יהיה לו סטאטוס של חבר כנסת ב"רב קו".

אורי מקלב: לפי החוק בכלל בתחבורה ציבורית חבר כנסת ---

ירון בן אהרון: כן, אז יהיה לו סטאטוס.

ישראל אייכלר: באמת הייתי מחייב את חברי הכנסת לנסוע פעם בחודש באוטובוס.

קריאה: זה פחות מדי.

ישראל אייכלר: כן, פחות מדי.

ישראל אייכלר: אבל יש לי שאלה מעשית.

אורי מקלב: אבל לא בבוקר, כשצריכים להגיע בתשע לוועדה.

ישראל אייכלר: רק שאלה.

ישראל אייכלר: במשרד התחבורה וב"אגד" טענו שהתאחדות הסטודנטים סירבה להציב, לאפשר להציב בקמפוס עמדות חלוקה של ה"רב קו".

סתו ארז: אגודת הסטודנטים ביקשה להציב עמדות בקמפוס.

סתו ארז: יש כאן את הנציגה של אגודת הסטודנטים.

ישראל אייכלר: אז אולי הנהלות האוניברסיטה?

ישראל אייכלר: זאת הייתה טענה שאמר לי גם בנוכחות שר התחבורה ואנשי משרד התחבורה, גם מה ש"אגד" אמרו לי שם במקום, בבלגן, שהם רצו להקים באוניברסיטה כמה עמדות, כדי לחסוך מהסטודנטים לבוא, והאוניברסיטאות סירבו.

יעל סיני: זה רחוק מהמציאות.

יעל סיני: אני יעל סיני, אני סגן יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית.

יעל סיני: רחוק מהמציאות, באמת.

יעל סיני: האמת שמהרגע הראשון, זה דבר מאד הגיוני, יש לנו ריכוז אוכלוסייה של 13,000 סטודנטים.

יעל סיני: מאד מאד סביר שפשוט עמדה תגיע ותשרת את אותם סטודנטים, שלא אחר כך באמת יעמיסו גם על שאר הציבור, שמחכה בתחנה המרכזית, וזה העמדה שקיימת עבורו.

יעל סיני: ביקשנו שזה יגיע לאוניברסיטה, ממש ככה, אפילו יש לנו מסוף של "אגד" בתוך הבניין, ובהתחלה כן בשיתוף פעולה מסוים קיבלנו עמדה אחת.

יעל סיני: עכשיו גם הרחיבו את זה, אבל גם אתמול בעמדה הזאת, מי שנכנס קיבל את התור של ה-690, ומגיע אלינו בעיניים ככה כלות, ולא מבין למה זה אמור להתנהל ככה.

יעל סיני: כל מה שאנחנו מבקשים ואין לנו פה איזה שהוא עניין להתעסק עם זה יותר מדי.

יעל סיני: יש אני מבינה 50 עמדות ניידות של חברת סיטיפס.

יעל סיני: הם גם מנפיקים את אותו כרטיס "רב קו".

יעל סיני: אני לא מבינה למה אותן עמדות ניידות לא יכולות להגיע.

יעל סיני: יש לנו ריכוזים בירושלים בשלושה קמפוסים.

דוד אזולאי: כנראה שהסטודנטים לא נוסעים בתחבורה ציבורית מספיק.

יעל סיני: ואנחנו לא צרכן מספיק חשוב.

סתו ארז: במקרה, באמת במקרה, אני פשוט עכשיו גם צריכה ללכת לישיבה של ועדת החינוך של הכנסת, יש מושב פתיחה.

סתו ארז: במקרה אני הבאתי כאן את הנתונים מהסקר האחרון שנערך בקרב יותר מ-5,000 סטודנטים.

סתו ארז: 40% מהסטודנטים מגיעים למוסד הלימוד בתחבורה הציבורית.

סתו ארז: אני יכולה להגיד לך שבירושלים זה יותר וזה יותר מתקרב למעל 50%.

דוד אזולאי: אני רק התבדחתי, אל תיקחי את זה ברצינות.

סתו ארז: לא, במקרה אני רק יכולה להגיד לך שזה אפילו הנתונים המדויקים שעכשיו אנחנו הולכים להציג.

ישראל אייכלר: לא, אבל את זה צריך לדעת, כי אם טוענים בפני שר התחבורה שסירבו לפתוח שם עמדות ופה אומרים שזה לא נכון, אז כנראה שהנהלת האוניברסיטה אולי סירבה.

ישראל אייכלר: מישהו פה ---

יעל סיני: אנחנו דיברנו גם עם הביטחון וגם מהנהלת האוניברסיטה היה דיון מיוחד, ופשוט זה רחוק רחוק מהמציאות.

אורי מקלב: זה אני יודע באוניברסיטה הזאת, אבל באוניברסיטה של הסטודנטים ברחוב מלכי ישראל, ששם ביקשו בסמינרים שביקשו וסירבו להקים עמדה.

ישראל אייכלר: בסמינרים, אבל באוניברסיטה העברית ---

אורי מקלב: מה זה משנה?

אורי מקלב: אבל אני אומר זה גם מספיק ציבור.

אורי מקלב: אני רק אומר שמה שהיא אמרה שאם אתמול היה מספר 600, דהיינו שיש כמו שאני אמרתי מאות סטודנטים שעדיין לא יכולים לממש את זכותם לקבל הנחה.

דוד אזולאי: אני אמרתי את זה בתחילת דבריי, אז זה ברור הדברים.

דוד אזולאי: רבותי, אני מבקש ---

ירון בן אהרון: היא לא הייתה מעורבת בדברים האלה.

יעל סיני: אני הייתי מאד מעורבת בדברים, אני עובדת עם אינה, אני יודעת ומזהה פה את השמות של כל מי שאינה ---

ירון בן אהרון: לא, אינה עדיין לא הייתה.

דוד אזולאי: אני מבקש להפסיק עם הדו שיח הזה.

דוד אזולאי: בבקשה, "אגד".

יעקב נחום: שמי יעקב נחום.

יעקב נחום: אני רוצה להתייחס לכמה היבטים שנאמרו כאן, ואחרי זה שלמה הלוי, שהוא מהנדס במקצועו, אחראי על נושא פרויקט הכרטוס הזה ב"אגד", הוא ישלים את מה שאני אומר.

יעקב נחום: קודם כל אנחנו מברכים בכלל על הקדמה הטכנולוגית.

אורי מקלב: אבל אני שואל, ההנפקה זה לסטודנטים, אבל ה"רב קו" עצמו זה סיטיפס אחראי על זה.

אורי מקלב: מי אחראי?

ישראל אייכלר: שניהם.

יעקב נחום: כל לחברות התחבורה הציבורית בארץ אחראיות על הנושא הזה.

יעקב נחום: זה לא רק "אגד" וסיטיפס, צריכים לשים ---

אורי מקלב: אני אמרתי מקודם שדיברתי, יש תחנה בפסגת זאב ובתחנה המרכזית, אולי יש במלחה, אני לא חושב שיש, אבל אולי עוד מקום אחד, אבל לא מעבר לזה.

יעקב נחום: הרב מקלב, אנחנו ניתן, אנחנו לא בורחים לא מאחריות ולא מהסמכות שניתנה לנו ואנחנו נגיב גם לדברים ---

דוד אזולאי: לא ניתן לך לברוח, מה אתה חושב.

דוד אזולאי: סתם הזמנו אתכם לפה?

יעקב נחום: אנחנו גם לא מתכוונים ואתה רואה שגם הגענו והגענו לא מתוגברים, אבל בפורום רחב.

יעקב נחום: אנחנו קודם כל מברכים בכלל על כל הקדמה הטכנולוגית הזאת שנכנסה בכלל למדינה ולירושלים, כי אני חושב שבסופו של תהליך, שנכון לרגע זה הוא טיפה ארוך, הוא טיפה מייגע, התושבים רק יזכו לשירות הרבה הרבה יותר טוב בתחבורה הציבורית, והייתי שמח אם יושב ראש הוועדה היה מזמן את הוועדה מעכשיו לעוד שנה, על מנת ללמוד את המסקנות הטובות שיהיו מתוך השימוש בכרטיס ה"רב קו" הזה.

יעקב נחום: אני רוצה לומר לרב מקלב שהרים את העיתון והראה לנו כתבה.

יעקב נחום: רק הרב מקלב אולי שכח להביא את העיתון של 'יתד נאמן' 'במשפחה' 'בקהילה', בעוד כמה עיתונים חרדיים שיצא ביולי 2011.

יעקב נחום: אני במקרה הבאתי את זה איתי.

אורי מקלב: אבל זה עיתון מהיום.

יעקב נחום: לא, לא נורא, זה בסדר.

יעקב נחום: אנחנו לא מתנגחים, הרב מקלב, אני רק רוצה להציג את העובדות.

יעקב נחום: בעיתונות החרדית, בעיתונות הכללית, בכל רחבי העיר על גבי האוטובוסים, טלרופים, איפה שרק אפשר לפרסם במדינת ירושלים, פרסמנו.

יעקב נחום: לא רק אנחנו דרך אגב, זה בשיתוף משרד התחבורה, תכנית אב לתחבורה בירושלים, שעושים עבודה נפלאה, פרסמנו את קמפיין ירושלים מתחדשת עם "רב קו", הכרטיס החדש לתחבורה הציבורית.

יעקב נחום: עלינו עם עמדות, גם חברת סיטיפס בירושלים, גם "אגד" ירושלים, כמעט בכל רחבי העיר, ואנשים פשוט מיאנו להגיע.

יעקב נחום: הם לא האמינו שהיום הזה באיזה שהוא מקום גם יגיע ויצאנו עם עוד קמפיין, וביקשנו מהאנשים להגיע, כי בסופו של תהליך ה"רב קו" ייכנס לירושלים, ואנחנו עשינו, פרסמנו, נתנו והציבור בחר, מסיבותיו הוא, ואנחנו לא מאשימים אף אחד, גם לא מאשימים את הציבור, בחר מסיבותיו לא להגיע ולא להנפיק וזה בסדר, לא באים אליו בטענות.

אורי מקלב: ממתי הסטודנטים יכלו לעשות את זה?

יעקב נחום: רק שנייה, נתייחס גם לה.

ישראל אייכלר: כי זה מה שיצר את הפקק הגדול.

יעקב נחום: נתייחס גם לזה, הרב אייכלר.

סתו ארז: ב-24.10, זאת התשובה.

יעקב נחום: אנחנו פרשנו את העמדות.

יעקב נחום: דרך אגב, פרשנו עמדות גם בשכונות, בהרבה ---

דוד אזולאי: באיזה תאריך התחלתם לפרוש את העמדות?

יעקב נחום: התחלנו באפריל כבר.

יעקב נחום: היינו בשכונת רמות בירושלים, נתנו לציבור החרדי שם מענה, היינו ברב שפע, נתנו לציבור החרדי מענה.

יעקב נחום: פתחנו בתחנה המרכזית, נתנו לציבור הכללי והחרדי מענה.

יעקב נחום: פתחנו בגבעת משואה, נתנו מענה.

אורי מקלב: בגאולה נתתם מענה.

יעקב נחום: ובמקביל חברת סיטיפס פרשה את עמדותיה בכל רחבי העיר וחיכינו ---

אורי מקלב: כמה הנפיקו?

יעקב נחום: רק שנייה, אנחנו נתייחס גם לזה.

יעקב נחום: וחיכינו לאנשים וביקשנו מהאנשים לבוא ולהנפיק.

יעקב נחום: נכון שנוצר בשבוע או בשבוע וחצי האחרון פקק יחסית גדול, וזה נבע מתוך זה שיצאנו בפרסום, מכיוון שבאמת ב-1.11, זה לא איזו שהיא קפריזה אישית של "אגד" שב-1.11 עוברים ל"רב קו", זה איזו שהוא תהליך שנבנה ויצאנו עם פרסום גדול, יחד עם תכנית אב לתחבורה בירושלים, שאכן ב-1.11 עוברים לכרטיסי ה"רב קו" גם בירושלים.

יעקב נחום: ואז הציבור התחיל בעצם להבין שקורה משהו והוא הגיע.

דוד אזולאי: מתי התחיל הפרסום הזה?

ישראל אייכלר: אבל כתוב פה ש-340,000 אנשים כן לקחו כרטיסים.

ישראל אייכלר: כך כתוב כאן במחקר.

ישראל אייכלר: 340,000 איש.

אורי מקלב: המחקר זה הדבר הכי אמין שיש.

אורי מקלב: מילא מה שאני אומר זה לא אמת, אבל מה שאומר המ.מ.מ זה גם לא?

ישראל אייכלר: 270,000 באמצעות סיטיפיס ו-70,000 באמצעות "אגד".

ישראל אייכלר: זה מסמך של הכנסת.

דוד אזולאי: מתי התחיל הפרסום שב-1.11 עוברים ל"רב קו"?

יעקב נחום: לפני חודש.

אורי מקלב: כן, אבל הנפיקו 340,000.

דוד אזולאי: אני חושב שגם בעניין הזה, כשלפני כמה חודשים התחלתם לפרסם שעוברים ל"רב קו", יכול להיות שגם אז הייתם כבר צריכים לפרסם שזה נכנס לתוקף ב-1.11.

יעקב נחום: אנחנו עוד לא ידענו.

אורי מקלב: אדוני, 340,000 זה אומר שהייתה היענות כמעט מקסימאלית.

אורי מקלב: רובם, לפי דעתי 340,000 וכמה תושבים יש בירושלים בכל מערב ירושלים.

יעקב נחום: אבל לא הסטודנטים, הרב מקלב.

אורי מקלב: בלי סטודנטים.

יעקב נחום: בלי הסטודנטים.

אורי מקלב: לא פרסמת, אתה דיברת שפרסמת.

דוד אזולאי: רבותי, סליחה.

אורי מקלב: אתה אמרת על כך שקראת לתושבי העיר להנפיק, ועשו את זה.

אורי מקלב: אנשים עמדו כבר אז בתורים.

דוד אזולאי: הרב מקלב, אני מציע, בואו נאפשר לו לסיים, רבותי.

דוד אזולאי: רבותי, מרב שיח כזה לא יוצא שום דבר.

דוד אזולאי: בבקשה אדוני.

יעקב נחום: והגענו בעצם למצב שקיבלנו הודעה שבעקבות ועדת טרכטנברג, שאנחנו מברכים על הוועדה הזאת, כולנו צריכים לברך על המסקנות של הוועדה הזאת, כולל הסטודנטים.

יעקב נחום: אנחנו גם נערכנו להנפקת סטודנטים דרך אגב, נערכנו ונערכנו בצורה טובה להערכתנו, אבל נאלצנו להמתין, מכיוון שמסקנות ועדת טרכטנברג עיכבו בעצם את המשך ההנפקה לסטודנטים, מכיוון שהיו צריכים לתת הטבות נוספות לסטודנטים, שאני חושב שהן הטבות מבורכות.

יעקב נחום: ומכיוון שכך, ומכיוון שבפרק הזמן מהרגע שקיבלנו את ההודעה שאנחנו יכולים להנפיק לסטודנטים, נוצר איזה שהוא צוואר בקבוק, ובעקבות צוואר הבקבוק הזה אנחנו הרחבנו ואפילו הכפלנו ויותר את העמדות בכל ירושלים, כולל באוניברסיטה העברית.

יעקב נחום: דרך אגב, מה שמך בבקשה?

יעל סיני: יעל.

יעקב נחום: יעל.

יעקב נחום: אני רוצה לומר רק ליעל, שעבדך הנאמן, יחד עם ירון בן אהרון שיושב כאן, והוא מנהל פניות הציבור שלנו ב"אגד" ירושלים – היינו באוניברסיטה.

יעקב נחום: ביקשנו, והרב אייכלר לא טועה במה שהוא אומר.

יעקב נחום: אנחנו ביקשנו שיתנו לנו חדר על מנת שנוכל להיות בקמפוס, באמצע, בליבו של הקמפוס, על מנת לתת לסטודנטים מענה לכל הנושא הזה.

יעקב נחום: קיבלנו תשובה שלילית.

דוד אזולאי: למי פניתם וקבילתם תשובה שלילית?

יעקב נחום: לאוניברסיטה, להנהלת האוניברסיטה.

יעקב נחום: לא תשובה שלילית בגלל שהם לא יכלו, מכיוון שטכנית לא הייתה אפשרות להציב בקמפוס.

יעקב נחום: לא מתוך רוע לב חלילה, אלא מתוך אי אפשרות.

ישראל אייכלר: חסר שם חדרים.

יעקב נחום: זה לא עניין של חסר חדרים, צריך עניין של תקשורת.

יעקב נחום: העמדה הזאת היא לא עמדה פשוטה להנפקה.

אורי מקלב: ברב שפע אפשר ושם אי אפשר?

יעקב נחום: נכון, כי ברב שפע זו עמדה של "אגד", אנחנו שכרנו חנות ברב שפע, שכרנו הרב מקלב, אני בטוח שאתה מכיר את זה ואתה יודע.

יעקב נחום: "אגד" שכר שם חנות, נתנו שירות בל"ג בעומר לציבור החרדי שם וגם משם המשכנו לטובת נושא ה"רב קו", זה רשת "אגד" ---

דוד אזולאי: יעקב, בוא תראה, כל מה שאתה אומר אני מקבל נערכתם, הכל טוב ויפה אבל יש עובדות ועם עובדות אי אפשר להתווכח.

דוד אזולאי: יושבים פה אנשים, יושבים פה חברי כנסת, שכולם חוו את החוויה של עמידה בתור במשך שעות רבות.

דוד אזולאי: אתם הייתם עדים לכך, ידעתם מזה.

דוד אזולאי: האם עשיתם משהו למנוע את הדבר הזה?

דוד אזולאי: עצרתם את הדבר הזה?

יעקב נחום: וודאי, אנחנו הכפלנו את כמות העמדות.

יעקב נחום: דרך אגב, במקביל להכפלת העמדות שלנו ולפתיחה של שעות עבודה של מהשעה שבע בבוקר עד השעה אחת עשרה בלילה, שבע בבוקר עד אחת עשרה בלילה.

יעקב נחום: דרך אגב, באחת עשרה נסגרו העמדות ואנשים המשיכו לעבוד וקיבלו את אחרוני האנשים שהיו עם כרטיסים.

יעקב נחום: אף בן אדם לא הלך ---

ישראל אייכלר: אבל לא היו 50 עמדות.

יעקב נחום: אם צריך, צריך.

יעקב נחום: זה ברמה הטכנית.

יעקב נחום: הרב אייכלר, תיכף שלמה הלוי יגיד את זה, אבל אנחנו עבדנו סביב השעון לגבי הנושא הזה.

יעקב נחום: נתנו גם פתרון לסטודנטים, הכפלנו שתי עמדות בהר הצופים, בנוסף לזה שאפשרנו לסטודנטים כן לתת את הטפסים והם באים, ואנשים שם עובדים עד שתים עשרה בלילה, על מנת שהסטודנטים יבואו לאגודות הסטודנטים ויתנו את הטפסים.

יעקב נחום: דרך אגב, נורא מפליא, הסטודנטים מעדיפים לעמוד בתור.

יעקב נחום: למה?

יעקב נחום: אני אגיד לך למה.

יעקב נחום: כי משלשום, אנחנו יחד עם אחראית הרווחה של אגודת הסטודנטים, בחורה בשם אינה, בחורה מקסימה לכשעצמה, אמרנו שהם הציבו עמדות והסטודנטים יכולים לבוא ולתת את הטפסים ואנחנו ננפיק להם.

יעקב נחום: אז נענו ביום הראשון 120 או 130 סטודנטים וביום השני נענו כ-200 סטודנטים, לא יותר.

יעקב נחום: זאת אומרת שהסטודנט בוחר בכל זאת, למרות שיש לו את האפשרות והוא יודע שאנחנו יכולים, הוא יכול לשים את הטפסים ---

דוד אזולאי: יעקב, תראה, כשסטודנט ראה את הבלגן הזה, הוא איבד אמון במערכת ולכן ---

יעקב נחום: נתנו לו את האפשרות - אדוני, אל תעמוד בתור, שים את הטפסים אצלנו, בוא מחר בבוקר ותקבל את הכרטיס.

דוד אזולאי: כל הכבוד, אבל כשאתה רואה את הבלגן הזה ואתה רואה שאנשים עומדים בתור, אנשים איבדו אמון במערכת ולא היו מוכנים לעשות.

דוד אזולאי: הוא העדיף לשם ולקבל ביד, אחרת גם זה לא יהיה לו.

יעקב נחום: לא, אבל זה בפירוש יהיה לו כי נתנו את ההבטחה ואנחנו עומדים אחרי הבטחתנו.

דוד אזולאי: אתה אומר, אבל תשמע, איך אומרים, תשפוט אותו באותו רגע שהוא נמצא שם, הוא רואה את המציאות.

דוד אזולאי: הוא אומר תשמע – אם זה כזה בלגן, אני אלך לתת טופס עם כסף – מי יתקע לידי כף שאני אקבל חזרה.

יעקב נחום: דרך אגב, במקביל, אדוני יושב הראש, כמות הסטודנטים הזכאים להנפקת תעודה הוכפלה, פשוט הוכפלה.

יעקב נחום: אין לי כרגע את הנתונים הפיזיים.

יעקב נחום: הוכפלה.

יעקב נחום: אם לא הוכפלה, נוספו עוד 40,000 איש.

ירון בן אהרון: עמדה איזו ילדה בת 15 שהייתה סטודנטית.

יעקב נחום: 40,000 איש זו כמות אדירה.

יעקב נחום: בסדר, לא משנה.

קריאה: עד היום ה-400 לא באו לקבל את ההנחה שלהם.

דוד אזולאי: רבותי.

דוד אזולאי: אני רוצה שהוא יסיים.

יעקב נחום: אני סיימת.

דוד אזולאי: סיימת.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: רצית להגיד הערה?

יעל סיני: רק בקצרה, אני רוצה להגיד שקודם כל אני חייבת להגיד בקשר לחופשי שנתי, מה שהיה עד השנה עבד טוב.

יעל סיני: "אגד" הגיעו אלינו לקמפוס והכל עבד מצוין, באמת עשו מאמץ נוסף בשביל שזה יקרה.

יעל סיני: השנה הבלגן נוצר, ואני שוב, אני לא מצביעה רק אל "אגד".

יעל סיני: יש פה לדעתי בעיה גם בחוסר התיאום, וזה שבסופו של דבר "אגד" היום נושא בנטל המרכזי של הנפקת כרטיסי ה"רב קו", למרות שכמו שהם אומרים יש עוד חברות.

יעל סיני: אז אני שואלת – איפה גם סיטיפס ואני רוצה להגיד, על האפשרות שניתנה לנו, באמת בשיתוף פעולה ואמון אתכם, להגיש את הטפסים.

יעל סיני: דבר ראשון, בקשר למספרים, אז אנחנו שנינו יודעים שזה רק לחופשי סטודנטיאלי.

יעקב נחום: נכון.

יעל סיני: רק מי שעושה את המנוי השנתי, אבל יש לנו 23,000 סטודנטים שרוצים עכשיו להעביר את הסטאטוס של הכרטיס שלהם, גם אם הם היו אחראים וסטודנטים אחראים והוציאו מזמן, אז באותה כמות שאתם סופרים, עכשיו הם צריכים לשנות סטאטוס, לשנות את הסטאטוס לכרטיס "רב קו" סטודנט, וזו הסיבה המרכזית שהיום הם עומדים בתורים, גם אם היו אחראים בעבר.

יעל סיני: עכשיו, מה שאני מבקשת עבור אותם סטודנטים, אני הקצתי אנשים, רכזים שלי שעובדים היו בשכר בשביל לאסוף את הטפסים.

יעל סיני: אגודת הסטודנטים ממש החליטה להשקיע כסף בשביל לעזור לפתור את התורים ואנחנו מעמידים אותם.

יעל סיני: היום הם יכולים לאסוף רק חופשי סטודנטיאלי, אז אני מבקש שתי אופציות - אופציה אחת תאפשרו לי גם לאסוף "רב קו" סטודנט, ובאמת בשיתוף פעולה איתכם, שאתם תוכלו להנפיק את העניין שרק "רב קו" סטודנט, לא החופשי סטודנטיאלי.

יעל סיני: אופציה שנייה שתביאו לנו עמדת סיטיפס, שאם אני מבינה נכון עומדת בכל רחבי העיר, עושה את ה"רב קו" סטודנט הזה.

יעל סיני: אז למה היא לא יכולה לעמוד, זו עמדה ניידת.

יעל סיני: הם לא צריכים כיתה, הם לא צריכים תשתית של רשתות של אינטרנט, שרת של "אגד", כל מה שדיברתם עם אינה, ואני מבינה את הבעייתיות.

יעל סיני: הייתה איזו שהיא בעיתיות טכנית.

יעל סיני: אבל אני אומרת, יש עמדות ניידות, תביאו אותן לקמפוס.

יעל סיני: יש 13,000 סטודנטים רק בהר הצופים.

אורי מקלב: אני יכול משפט אחד להעצים את מה שהיא אומרת – אומר יעל שלא רק אלא שבאו לתחנה המרכזית זה לא כאלה שלא היה להם כרטיס "רב קו", היה להם כרטיס "רב קו".

אורי מקלב: הם היו צריכים לשנות את הסטאטוס, על זה הם הגיעו.

אורי מקלב: לא אנשים ששמעו לפרסום שהיה לפני שנה וחצי ולא היו.

אורי מקלב: הם כל אלה היה להם כרטיס "רב קו".

אורי מקלב: וזה באמת נכון שרק "אגד", כדי לשנות את הסטאטוס רק ב"אגד" ובסיטיפס אי אפשר לעשות את זה.

דוד אזולאי: תודה.

דוד אזולאי: בבקשה אדוני.

ירון בן אהרון: שמי ירון בן אהרון ואני מנהל פניות ציבור של "אגד" ירושלים וקשרי קהילה.

ירון בן אהרון: אני רוצה באמת ברשות

ירון בן אהרון: כם להתעסק לא ברמה הטכנית של שלמה, אבל אני רוצה לחזק פה דברים שנאמרו בנושא של באמת הקשר איתנו, עם הקהילה, כמפעיל תחבורה ציבורית ובכלל מה עשינו.

ירון בן אהרון: אני הייתי בישיבה שחבר הכנסת מקלב היה, עם עוד כמה נציבים שהיו פה, ובאמת מאותה תקופה, בפרוטוקול אפשר לראות גם, הרמנו איזו שהיא כפפה והחלנו פרויקט של קשרי קהילה בכל שכונות ירושלים.

ירון בן אהרון: עברנו שכונה, שכונה: פסגת זאב, רמות החרדית, רמות החילונית ועברנו וחלק מהמצגת שאנוכי הצגתי אותה, חבל שאין לי אותה פה, הצבעתי על הנושא של כרטיס ה"רב קו".

ירון בן אהרון: יותר מההצבעה על הכרטיס "רב קו", כחבר "אגד" נפנפתי בכרטיס הזה לציבור, שכאילו לי יש אותו כבר, והכנו את הציבור והיו שאלות.

ירון בן אהרון: והתחלנו בחודש ינואר דרך מחלקת פניות ציבור בחודש שהתחילו העמדות, עברתי מנהלים, מנהלים.

ירון בן אהרון: ראשי מנהלים, סגני ראשי מנהלים.

ירון בן אהרון: אני לא מדבר על הסטודנטים.

ירון בן אהרון: אני שם את הסטודנטים בצד.

ירון בן אהרון: עם כל האנשים העסקנים של הציבור החרדי, אם זה יצחק ברנר והלכתי ולא רוצה להגיד לכם למצב שהתחננתי – לכו תעשו "רב קו".

ירון בן אהרון: וגם אותה אישה מבוגרת שבאה אלי למשרד ורצתה להזדכות על הכרטיסייה, הפקיד שלי קם ולקח אותה לעמדת "רב קו", שתעשה "רב קו".

ירון בן אהרון: זה לא עזר.

ירון בן אהרון: לא עשו.

ירון בן אהרון: מבחינת הפרסום, באמת מבחינת הפרסום, עד שלא היה את התאריך בשמשיות של האוטובוסים, ואמרנו – חברה, כולנו מתכווננים ל-1.11, כי זה התאריך יעד, הציבור לא הבין בכלל מה קורה.

ירון בן אהרון: הוא לא הבין, הוא רצה את הקרטון.

ירון בן אהרון: ואני יכול להגיד לכם מדברים שקרו אתמול במשרד שלי, עדיין רוצים את הקרטון.

יעקב נחום: האנשים המבוגרים בעיקר.

ירון בן אהרון: האנשים המבוגרים רוצים את הקרטון.

ירון בן אהרון: מבחינת הפרסום, ותאמין לי מקלב, מקום מקום, איש איש, מאכר, מאכר, עסקן, עסקן.

ירון בן אהרון: הלכתי לבתים ברמות ---

אורי מקלב: הצלחת.

אורי מקלב: 340,000 זה אומר שהצלחת.

ירון בן אהרון: והגענו למצב שנכנסנו לעמדות ---

אורי מקלב: היה לכם הרבה זמן להנפיק והנפקתם ---

ירון בן אהרון: ברשותכם, אני אומר את זה בנימה של גם אחד שהוא נציג של מפעיל תחבורה ציבורית, וגם אחד שאני מייצג גם את הציבור מול מפעיל התחבורה הציבורית וזו העבודה שלי ואני אומר את זה ברגש.

ירון בן אהרון: הגעתי למצב שהייתי מביא אותם לעמדת הנפקה, אותה פקידה של עמדת הנפקה אומרת לי – ירון, קראתי את כל סדרת הספרים של רם אשר.

ירון בן אהרון: אמרתי לה מה את מדברת?

ירון בן אהרון: היא אומרת לי – קראתי ספרים מלאים.

קריאה: רם אורן.

ירון בן אהרון: רם אורן, סליחה.

ירון בן אהרון: עכשיו, לגבי המספרים ---

ישראל אייכלר: אל תתבייש, אם לא היית יודע את התנ"ך זה בושה, אבל לא לדעת את רם אורן, גם אני לא יודע.

ירון בן אהרון: אני מנסה לבוא להגיד, אני בא להגיד בעצם פה בקטע הזה, שבגבעת משואה הייתה לנו מחשבה באיזה שהוא שלב והנה יעקב פה הוא שותף שלי בקטע הזה, שנמאס לה כבר לקרוא ספרים.

ירון בן אהרון: אז חברה, בואו נראה מה אנחנו עושים עם זה, לאן מעבירים את זה.

ירון בן אהרון: ואני פניתי אישית לראש מועצת מבשרת, כתושב מבשרת והתחננתי אליו – תן לי חדר בקניון מבשרת.

ירון בן אהרון: אמר לי אני לא יודע על מה אתה מדבר בכלל.

ירון בן אהרון: הלכתי לדוד מולה ממרכז קליטה, ידעתי לזהות את הציבור החלש, לגשת אליו ולא עזר.

דוד אזולאי: רבותי, אנשי "אגד", תסלחו לי, עם כל הכבוד, אתם לא נותנים מענה ולא עונים על הבעיה.

דוד אזולאי: יש בעיה.

דוד אזולאי: עזוב ---

ישראל אייכלר: נניח שזה הציבור.

ישראל אייכלר: את הספר הבא על התנהגות סוציולוגית נכתוב שציבור עד שהוא לא רואה את ה-1.11, לא בא.

ירון בן אהרון: הירוש

ירון בן אהרון: למי לא אוהב לקבל שינוי.

ישראל אייכלר: אבל אני ידעתי את זה קודם אפילו.

ישראל אייכלר: זה האדם.

ישראל אייכלר: אדם שלא ---

דוד אזולאי: רבותי, יש כרגע עובדה.

דוד אזולאי: העובדה היא שיש קטסטרופה והשאלה, אתם הולכים לפתור את זה או לא?

ירון בן אהרון: או, כן.

ירון בן אהרון: בחיבור שלי של מה שהשלמתי עם יעקב, ברמה הטכנית, אני אתן לשלמה להסביר ואז נבין.

דוד אזולאי: לא, אז אני מציע ככה, בוא תרשה לי, עם כל הכבוד.

דוד אזולאי: אני רוצה לשמוע את אנשי משרד התחבורה קודם, בבקשה.

אריה זדה: אריה זדה ממשרד התחבורה.

אריה זדה: אני רוצה להתחיל בנקודת זכות, דבר ראשון.

אריה זדה: הפרויקט הזה, אם אני מזהה את הבלגן ואת הבעיה, אני חושב שב-99% זה הנושא של הסטודנטים, רוב התורים ורוב הבעייתיות בירושלים.

אריה זדה: הפרויקט הזה של הסטודנטים הוקם כבר מ-2006.

אריה זדה: כל הנושא הסמסטריאלי ושנתי הוקם מ-2006, בצורה, בוא נאמר, זה שהם כרטיסים שמעת לעת היינו מחדשים אותם, או מוסיפים אותם באזורים גיאוגרפים.

אריה זדה: מדובר בירושלים, חיפה וכאלה.

אריה זדה: בשנה הזאת, בעקבות ועדת טרכטנברג, אף על פי שהם עדיין לא אושרו, החליטו במשרד התחבורה ... להכניס את היד עמוק מאד לכיס, שזה מאות מיליוני שקלים, לפחות 100 מיליון להערכתי ולבוא לקראת הסטודנטים, וליישם את הפרויקט, אחד המשמעותיים שהיו אי פעם בתחבורה הציבורית, לדעתי.

אריה זדה: וזה פרויקט שקרם עור וגידים, כלומר שלושה שבועות לפני ה-1, כלומר זה התחיל משהו כמו, אנחנו קיבלנו את זה כהנחיה לביצוע ב-10.10, משהו בסדר גודל כזה.

אריה זדה: עכשיו, להרים פרויקט כזה תוך שלושה שבועות, שקובעים לך DEADLINE בראשון לנובמבר ואתה חייב לעמוד בזמנים האלה, זה פשוט מטורף.

אריה זדה: כלומר, אם אנחנו מכירים ---

ישראל אייכלר: אז זאת הטעות, זה לא היו חייבים.

ישראל אייכלר: אתם כמשרד התחבורה הייתם צריכים להאריך את זה עד ל-1.12, לא היה קורה אסון במדינת ישראל.

אריה זדה: יכול להיות שאתה צודק.

ישראל אייכלר: אמרתי את זה לשר התחבורה גם.

אריה זדה: יכול להיות שאתה צודק.

אריה זדה: עכשיו, פרויקטים מקבילים, שהם ברמה בהרבה פחותה, לדוגמא הרפורמה בחיפה, הרפורמה בתל אביב, כל הנושאים האלה, עם כל הבלגן שהיה שם, הם ערכו אותם במשך חצי שנה.

אריה זדה: את הנושא הזה, רצינו לבוא לקראת הסטודנטים.

אריה זדה: זה לאו דווקא במקרה שלנו, כלומר אם נגיד זה השר, הוא רצה להנחות, הוא רצה לצאת לפועל ב-1.11, מכיוון שזה מועד תחילת הלימודים, ורצינו לתת את ההטבה לסטודנטים ב-1.11, אז זה אומר, וגם מגיע פה יישר כוח גם ל"אגד", שהם עבדו פה מאד מאד קשה.

אריה זדה: להרים פרויקט כזה תוך שלושה שבועות, עם כל הקשיים, על כל הבלגן שהיה.

דוד אזולאי: סלח לי, על מה כל הכבוד?

דוד אזולאי: על מה להרים פרויקט?

דוד אזולאי: על איזה פרויקט, תסלח לי, אין פה שום דבר.

דוד אזולאי: במשך שלושה שבועות, אם הייתם מצליחים – מגיע כל הכבוד.

דוד אזולאי: אבל ברגע שזה נכשל וזה נכשל.

דוד אזולאי: אני אומר לך שזה נכשל, ברגע שאתה רואה כאלה תורים, כאלה צעקות, כזה סבל לציבור הרחב, זה כישלון.

אריה זדה: אני אומר שזה הצליח מכיוון שהיום אם תעלה בנסיעה בין ירושלים לתל אביב, או מירושלים לחיפה, בתור סטודנט שיש לך כרטיס סמיסטראלי, יש פה הרבה מורכבות טכנולוגית, שהיא מטורפת.

אריה זדה: כלומר, על פני השטח זה נראה משהו מאד מאד פשוט.

אריה זדה: לתת 50% לבן אדם שנוסע מירושלים לחיפה.

אריה זדה: היום זה קיים בשטח.

אריה זדה: אתה תעלה לאוטובוס, אתה תקבל 50% הנחה, ואני חושב שהסטודנטים, וחבל שסתו יצאה, שאנחנו עובדים הרבה מולה ומול ההתאחדות, הם צריכים להודות על זה.

אריה זדה: אז גם אם הם הפסידו פה שבוע וזה, אני צר לי על זה שזה היה.

אריה זדה: היו פה באמת בעיות, היו פה מכשלות.

אריה זדה: יכול להיות ש"אגד" לא נערך כמו שצריך, יכול להיות שאנחנו לא דפקנו ל"אגד" וזה, והם לא עשו את העמדות.

אריה זדה: אבל בסופו של יום, התהליך, חייבים לבוא ולומר שהוא הצליח.

אריה זדה: היום אתה נוסע מירושלים לחיפה, אתה מקבל 50%.

אריה זדה: צריך להסתכל גם על זה.

אורי מקלב: העיקרון מבורך של 50%, לפני זה היה לו 33%, נכון?

אריה זדה: לא.

אריה זדה: 10%.

אורי מקלב: לא, אבל אם היית על החלק אחד היית נותן, אבל על מנוי שנתי הייתי מקבל גם 50%.

אריה זדה: זהו, אז היה רק על מנוי שנתי.

אורי מקלב: אבל לא בכל הארץ.

אריה זדה: זה היה באזורים גיאוגרפים.

אורי מקלב: לא באזורים גיאוגרפים, איפה שאתה לומד, מהמקום שאתה גר, הייתה לך איזו הנחה.

אריה זדה: באנו לקראת הסטודנטים פה בצורה וזה, ועשינו את זה בפרק זמן מאד מאד מאד קצר.

אורי מקלב: שר התחבורה גם מגיע לו על זה ---

אריה זדה: אנחנו קיבלנו את זה כהנחיה.

אריה זדה: לכולם מגיע יישר כוח.

אריה זדה: עכשיו אני אומר, יכול להיות שעשו את זה בפרק זמן מאד מאד קצר וכאלה וזה, לכן זה קרה.

אריה זדה: כלומר, היה פה תהליך שהיה אמור לעבור.

אריה זדה: אנחנו עצרנו את כל מכירות הכרטיסים ---

דוד אזולאי: איך מתקנים?

אריה זדה: כאן זה יותר במגרש של "אגד".

אריה זדה: כלומר, "אגד" צריכים לבוא ולהקצות פה יותר עמדות.

אריה זדה: הם צריכים לראות איך הם עושים את זה ברמה התהליכית.

דוד אזולאי: אני רוצה לשמוע איך חושבים לתקן את מה שקורה כרגע בשטח.

ישראל אייכלר: אולי גם משרד התחבורה יכול?

ישראל אייכלר: ביקשתי אצל השר ואני מבקש ממך, כנציג משרד התחבורה, אלה שקיבלו את ההנחה ואת הכרטיס ויש להם – יבורך, שזה התחיל ב-1.11.

ישראל אייכלר: אבל מי שעוד לא קיבל, שיוכל לקנות חופשי חודשי לעוד חודש אחד.

ישראל אייכלר: תוציאו חודשי חופשי לעוד חודש, מה קרה?

ישראל אייכלר: או עד ה-1.1.2012, שתהיינה שתי האפשרויות.

אורי מקלב: לסטודנטים או לציבור הרחב?

ישראל אייכלר: גם לסטודנטים וגם לציבור הרחב.

ישראל אייכלר: אותו הדבר.

ישראל אייכלר: הרי חיינו עד היום עם כרטיסי נייר, כפי שאתה קורא לזה.

דוד אזולאי: גם להאריך את המועד עד ה-1 לינואר, מה הסיפור?

דוד אזולאי: שום דבר.

ישראל אייכלר: כן, את הזכות לתת מה-1.11, למי שיש, ומי שאין לו – יתנו לו כרטיס חופשי חודשי.

דוד אזולאי: יעקב, אתה אמרת קודם שבמשך חודשים פרסמו והציבור פשוט לא התייחס.

דוד אזולאי: אוקי, אני מסכים איתך, קורה.

דוד אזולאי: אנחנו מכירים את האזרחים במדינת ישראל.

דוד אזולאי: אז אני אומר, כרגע, אחרי שכולנו ערים לכך והציבור מודע לכך שצריכים לרכוש את הכרטיס הזה, אז בואו עכשיו נאריך את זה עד ל-1.1.2012.

יעקב נחום: זה לא "אגד".

יעקב נחום: זה לא החלטות של אגד.

ישראל אייכלר: אמרתי, משרד התחבורה, ביקשתי ממנו.

יעקב נחום: אבל אני רק חייב להגיד משהו, שאני לא אשכח את זה.

יעקב נחום: יושב הראש, ככל שאתה דוחה – גם אנשים בסוף ידחו, אז התורים בסוף יגיעו ל ---

דוד אזולאי: לא, לא, לא, אני לא מסכים איתך.

דוד אזולאי: אחרי שחשו ושמעו וכולם מודעים למה שקורה כרגע –

קריאה: לא יבואו לעשות.

דוד אזולאי: אני לא מסכים.

קריאה: אתה יכול לחלק את זה גם לקבוצות, שלא כולם יבואו בבת אחת.

דוד אזולאי: אבל תראה, אתה יודע מה, עצם העובדה שאתה נותן עוד חודש ואתה יוצר תחנות אחרות להנפיק את התעודות האלה, אז אני חושב שזה יכול לתת איזה שהוא מענה.

ישראל אייכלר: אפשר לעשות הפרש בהנחה, זאת אומרת אם יש לך כבר את ה"רב קו", אז זה 50%.

ישראל אייכלר: אין לך אז זה קצת פחות, כדי שאנשים יבואו.

אריה זדה: כל ניואנס כזה שאתה מכניס, כל רעיון כזה, כלומר אני כלכלן ואני ממציא לפעמים כל מיני כרטיסים וכאלה.

אריה זדה: כל דבר כזה – אנשי הטכנולוגיות פשוט תולים אותי על העץ הכי גבוה.

אריה זדה: זה לוקח להם חודשים ליישם את זה.

ישראל אייכלר: אז שימציאו טכנולוגיה לרדת מן העץ.

אריה זדה: רק לעצור את ה"רב קו" לדוגמא, להכניס לו פרופיל, ואני מכניס אתכם עכשיו לדקויות.

אריה זדה: להכניס פרופיל או 3 ו-19, לקח לנו שבועיים.

דוד אזולאי: בואו נלך על דברים פשוטים, לא על דברים מסובכים.

דוד אזולאי: אני אומר – בואו נאריך, לתת את האפשרות עד ל-1.1.2012, להאריך את זה בחודש ימים.

ירון בן אהרון: אז נתנו.

ירון בן אהרון: יש לציבור בירושלים אפשרות להמשיך ולהשתמש בכרטיסיות הנייר עד ה-31.12.2011.

ירון בן אהרון: לרכוש אתה לא יכול, אתה יכול להמשיך להשתמש.

ירון בן אהרון: יש כאלה שיש להם סטוקים ובאו לי עם הסטוקים, אמרתי להם לכו תיסעו.

אורי מקלב: אדוני יושב הראש, זה ממש לא נכון, זו הוצאת לעז על ציבור גדול.

דוד אזולאי: רגע, ואחרי הוא כבר לא יכול להשתמש עם הסטוקים שיש לו?

ירון בן אהרון: הוא יכול עד ה-31.12.

ירון בן אהרון: לא באנו ואמרנו לו די.

אורי מקלב: אדוני יושב הראש, אני חושב שהייתה הצלחה בהנפקה של ה"רב קו".

אורי מקלב: זה לא נכון להציג את זה ככה.

אורי מקלב: אני חושב שרוב רובו של הציבור הנפיק "רב קו" ומה שהיה עכשיו התורים, ואם 10% לא, אני לא יודע באחוזים, זה דבר טבעי.

אורי מקלב: הבעיה הייתה בכמה מקומות, קודם כל אצל הסטודנטים, הסטודנטים זה היה צוואר בקבוק שזה היה, הסבירו או לא הסבירו ---

יעל סיני: זו עדיין בעיה.

אורי מקלב: אנחנו שאלנו למה דווקא "אגד", למה סיטיפס לא הנפיקו גם כן?

אורי מקלב: למה הם לא יכלו גם כן להחליף סטאטוס?

אורי מקלב: הרי יש להם את המחשבים, לכן זה קרה.

אורי מקלב: הכל היה צריך להיות ב"אגד", "אגד" בתחנה המרכזית, וסיטיפס במקומות פחות עמוסים.

אורי מקלב: אחד.

אורי מקלב: באותה תקופה שיצא עכשיו עם הסטודנטים, היו צריכים להקים את העמדות של הנפקת "רב קו".

אורי מקלב: יש שני דברים – הנפקת "רב קו" לוקחת זמן.

אורי מקלב: החלפת סטאטוס זה עוד זמן.

אורי מקלב: אם אנשים היו באים לתחנה מרכזית עם הכרטיסים, ועכשיו תשאלו אותי אם הכרטיס היה לו קודם, למה הוא הגיע להנפקת כרטיס ---

דוד אזולאי: תגיד לי הרב מקלב, שהיית יושב ראש, כל הזמן ככה התנהלו הדיונים?

אורי מקלב: לא, לא, בכל אופן זה דברים שקצת, עכשיו אני אסביר לך, אני אבי לך ניסיון אישי חינם מהבת שלי.

אורי מקלב: הבת שלי נהייתה בת 18, היא לא ידעה למשל שהיא צריכה לעשות "רב קו" חדש, בגלל שה"רב קו" שהיה היה עד גיל 18, והיא לא יכלה גם להכין את עצמה.

קריאות: לא, לא.

אורי מקלב: אל תגידו לי לא, היא עשתה חדש עכשיו.

קריאה: היא לא צריכה.

קריאה: אם אמרו לה אז זה טעות.

אורי מקלב: אז טעות, אז הנה, אז כאן הבעיה שלכם כפולה ומכופלת.

אורי מקלב: היא היום בבוקר רצה לבית הספר, אומרת אבא אני היום מחכה, הולכת, אני אעשה את זה היום כשאני גומרת מאוחר את הלימודים, אני אעשה את זה היום את ה"רב קו" בעמדה שפתחתם בגאולה, או אני לא אעשה את זה היום?

אורי מקלב: בגלל שהיא עד עכשיו היא צריכה לעשות עכשיו "רב קו" של סטודנט, בגלל שמה שהיה לה עד עכשיו זה היה רק של נוער, אחרת היא לא הייתה יכולה לקנות כרטיסיית נוער.

קריאה: אז זה משהו אחר.

אורי מקלב: אני צודק או לא צודק?

קריאה: צודק כאן, במקרה הזה צודק.

אורי מקלב: אז היא הייתה צריכה לעשות "רב קו" חדש.

קריאה: לא חדש, היא צריכה לעדכן את הפרופיל שלה.

קריאה: היא לא צריכה להצטלם ולא צריכה לרשום את עצמה.

אורי מקלב: אם היו לכם עמדות של "רב קו", אחרים, שלא נושא של שינוי, היא הייתה עושה קודם כל משנה לה את ה"רב קו", ואחרי זה הייתה באה רק משנה סטאטוס.

קריאה: אחר כך היא הייתה צריכה לעמוד בעוד תור, של טעינה.

אורי מקלב: בסדר, אבל התור לא היה ארוך.

דוד אזולאי: תודה.

שלמה הלוי: אני יכול לענות?

דוד אזולאי: כן, בבקשה.

שלמה הלוי: שלמה הלוי, ראש מינהלת הכרטוס ופרויקטים מיוחדים ב"אגד".

שלמה הלוי: אני אמון על הנושא של כרטוס ב"אגד" מזה 17 שנה, כלומר אני מכיר אותו עוד מחיתוליו.

שלמה הלוי: אני חושב שכולנו פה תמימי דעים שהביעה העיקרית כרגע, בנקודת הזמן הזאת, לאור כל מה שכולם פה אמרו, זו הבעיה של הסטודנטים.

שלמה הלוי: אני אצטרף לעובדות שאמרו פה, כל הקודמים שלי ולמה שאמרו קודם שההנפקה, לפי העובדות, שכרגע מסתובבים בציבור הרחב, הנפיק 340,000 כרטיסים עד נקודת זמן זו, אני חושב שזה באמת הצלחה, למרות כל מה שאנחנו אומרים, וזה ציבור המשתמשים.

שלמה הלוי: מה שאנחנו ידענו עד כה, ולזה באמת נערכנו, שמי שהיה אמור לקבל את הזכאות להנחות של סטודנט, זה סטודנטים שרוכשים או את הסימסטריאלי או השנתי, זה מה שהיה בשנים קודמות, סדר גודל שאנשים יתקנו אותי, אנשי "אגד", לפי מה שאנחנו יודעים זה סדר גודל של 30,000 ברמה הארצית ולזה נערכנו.

שלמה הלוי: מה שקורה כרגע, שבעקבות ועדת טרכטנברג, מה שקורה, נתנו זכאויות לסטודנטים נוספים וכמו שאמרו כאן קודם, האוכלוסייה היא של 400,000 איש.

שלמה הלוי: כלומר, אם אנחנו מדברים אנחנו בעצם בסדרי גודל שונים לחלוטין ממה שתוכנן.

שלמה הלוי: עכשיו, גם ההיערכות כמו שאמרו, דיברו על זה שמה-10 לחודש נערכנו, למרות כל התוספות ובאמת בברכה לקדם ואכן לתת את כל הדברים האלה.

שלמה הלוי: כל ההנחות שניתנו נותנים אך ורק למי שמחזיק "רב קו".

שלמה הלוי: זה אומר שכל ההנחות, אין לי שום אמצעי, כלומר זאת הייתה ההגדרה.

שלמה הלוי: כל ההנחות ניתנות אך ורק ב"רב קו", לכן גם אם אנחנו מאד רוצים לעשות דברים אחרים, כל ה-400,000 אני מבין אותם ובצדק, שהם רוצים ויש להם הנחות משמעותיות.

שלמה הלוי: תוך שבועיים היו צריכים להגיע.

שלמה הלוי: עכשיו, זה לא שהם צריכים להגיע רק ל"אגד", זה בכל מדינת ישראל, לא רק במדינת ירושלים.

שלמה הלוי: כנראה שבמדינת, מה שיעקב אמר, מדינת ירושלים כנראה, ואת זה אתם יכולים להגיד לי, אחוז הסטודנטים הוא הרבה יותר גבוה.

שלמה הלוי: תיכף תגיד לי מה המספר.

שלמה הלוי: לפי מה שאני יודע אולי 120,000 אולי יותר.

שלמה הלוי: לכן אנחנו מדברים פה על סדרי גודל אחרים של התמודדות.

שלמה הלוי: מה שאנחנו עשינו, דבר אחד פשוט.

שלמה הלוי: גם בתיאום עם משרד התחבורה, מראש נערכנו לחמש עמדות בירושלים לציבור הרחב, ועובדה שזה הוכיח את עצמנו.

שלמה הלוי: גם ידענו שיש עמדות אחרות של סיטיפס, ואנשים שיש להם מחברות אחרות.

שלמה הלוי: אני יודע גם שחברת "דן", שהפעילה לפני שנה וחצי גם הגיעה, עוד לפני, למרות שהיא לא מפעילה פה קווים, גם כאן היא הנפיקה כרטיסים.

שלמה הלוי: לכן, מעבר ל-340,000 שהנתונים של סיטיפס ו"אגד" הנפיקו בירושלים, יש אנשים שמחזיקים כרטיסי "רב קו" של חברות אחרות, והם תקפים וניתן לעשות איתם שימוש.

שלמה הלוי: עכשיו, מאחר שתוך שבועיים כל ה-400,000 האלה צריכים להגיע והם חייבים להגיע כדי לקבל את הזכאות, נוצרה בעיה.

שלמה הלוי: עכשיו, כדי לקבל את הזכאות, אני מצטרף למה שאמר – מי שהיה נוער או מי שלא היה תלמיד שנה ראשונה, כדי לקבל את הזכאות הזו, היה חייב להביא את האישורים המתאימים בשיתוף עם משרד התחבורה.

שלמה הלוי: בהתחלה ניתנו הנחיות לעשות רק מי שיש לו אישור לימודים ותעודת סטודנט.

שלמה הלוי: לאור המצוקה שנותרה למי שתלמיד שנה א' או מי שאין לו זה, הבנו.

שלמה הלוי: בפנייה בשיתוף עם משרד התחבורה הקלו על הנושא ואמרו – אוקי, מספיק לנו אישור לימודים.

שלמה הלוי: מי שיש לו אישור לימודים, משמע הוא הולך ללמוד בשנה הבאה.

שלמה הלוי: זה היה אמור להיות עד ה-1 בנובמבר, ניתנה הארכה כרגע עד ה-15 בנובמבר כדי להאריך, כלומר כי בסופו של יום אנחנו, כמו שאמרו, זו הנחה מאד מאד משמעותית, אנחנו לא הולכים לבזבז פה כספי ציבור.

שלמה הלוי: כלומר רוצים לדעת שמי שמקבל את ההנחה הזאת, אכן מגיע לו.

שלמה הלוי: אוקי?

שלמה הלוי: מה שאנחנו עשינו בשבועיים הקצרים האלה, יותר מהכפלנו את כמות העמדות שקיימות לנו.

שלמה הלוי: תגברנו אותן.

שלמה הלוי: גם כמו שנאמר נכנסנו, ולמרות מה שהיה קודם, לאוניברסיטה בתיאום.

שלמה הלוי: התווספו עוד שתי עמדות לסטודנטים.

שלמה הלוי: מעבר לזה, גם עמדות שקיימות אצלנו בתחנה המרכזית ירושלים, אני מסייג את הסטודנט, שיש כאלה שקנו את השנתי ואת הסמסטריאלי, שאמורים לעשות, שהתהליך אצלם קצת יותר מורכב, כל אלה שצריכים לעשות את השינוי של הסטאטוס, יש עמדות שיש להן עדיפות גם בתחנה המרכזית.

שלמה הלוי: בתוך מגוון העמדות שיש לנו, הקצנו עמדות מכיוון שהתהליך ---

יעל סיני: מתי זה נכנס?

שלמה הלוי: מהיום הראשון.

שלמה הלוי: אני אגיד ככה, אנחנו התחלנו בתחנה מרכזית ירושלים עם שתי עמדות, זו הייתה התכנית.

שלמה הלוי: הכפלנו ל-4 והיום אנחנו ב-6, כאשר מתוך זה יש שתי עמדות ייעודיות שם, רק בתחנה המרכזית, שיש להן עדיפות.

יעל סיני: יש שילוט?

שלמה הלוי: יש שילוט מסודר.

שלמה הלוי: הייתה עדיפות ל ---

ישראל אייכלר: אבל יש סטודנטים שהיו צריכים לעבור כמה תחנות שם.

שלמה הלוי: זה שני דברים שונים.

שלמה הלוי: קודם כל, על מנת שהסטודנט יוכל לטעון את הזכות שיש לו בתוך ה"רב קו" זה תהליך מסוים.

שלמה הלוי: קודם כל אנחנו צריכים לזהות אותו ולוודא, ולהטעין לו את מה שאנחנו קוראים בשפה המקצועית – הפרופיל של הסטודנט, כאשר יש שני סוגי פרופילים, אוקי?

שלמה הלוי: עכשיו, מי שצריך לעמוד בתור השני זה בעצם מי שרכש שנתי או סמסטריאלי.

שלומית אבינח: למה צריכים שני תורים?

שלומית אבינח: למה תור אחד לא יכול לתת את כל המענה?

שלמה הלוי: כי זה שתי מערכות שונות.

שלמה הלוי: זה מערכות כספיות.

שלמה הלוי: המערכת של הטעינה זו מערכת כספית.

דוד אזולאי: סליחה שאני קוטע אתכם.

דוד אזולאי: תראה, כולנו פה מסכימים, לפחות מהדברים, שיש בעיה.

שלמה הלוי: נכון.

דוד אזולאי: יפה.

דוד אזולאי: אבל אני עדיין לא שמעתי פתרון פה מאף אחד, ופה אני מבקש פתרון.

דוד אזולאי: אני רוצה לצאת מכאן עם פתרון.

דוד אזולאי: לפחות לצאת עם איזו שהיא בשורה לציבור.

שלמה הלוי: אז אני אומר, אנחנו קודם כל הכפלנו את זה, דבר ראשון.

שלמה הלוי: דבר שני ---

שלומית אבינח: משתיים לארבע?

שלמה הלוי: לא, מחמש לאחת עשרה בסך הכל.

ישראל אייכלר: ממתי הכפלתם?

שלמה הלוי: זה היה בשלבים.

ישראל אייכלר: אני אגיד לך למה אני שואל, כי אתמול בערב למשל, ברב שפע, הבת שלי קיבלה מספר 40 ונורא שמחה, אבל כשהיא הגיעה – אמרו לה לא, עדיין אנחנו ב-900.

ישראל אייכלר: ה-40 שלך זה באלף הבא.

שלמה הלוי: ברב שפע עשינו מאחת לשתיים ובסיטיפס עוד שתיים, ארבע.

ישראל אייכלר: אמרו לה אתמול אחרי הצהריים, אחרי התגבור.

שלמה הלוי: יש שם היום 4 עמדות.

שלמה הלוי: מה שעשינו ברב שפע, מעבר לזה שהכפלנו, הכפלנו גם את השעות.

שלמה הלוי: אם אתה נותן לדוגמא את רב שפע, רב שפע עבד והיה אמור מהצהריים עד תשע בערב, הכפלנו כרגע משמונה בבוקר שנפתח המקום, עד שסוגרים אותנו פשוט ושולחים אותנו החוצה.

שלמה הלוי: הקניון פשוט סוגר את הדלתות ומוציאים אותנו.

ירון בן אהרון: אני הייתי עד שתים עשרה בלילה אתמול שם, ובסוף הוציאו אותנו.

שלמה הלוי: עכשיו, מעבר לזה גם בקטע של הסטודנטים, גם המענה, כמו שיעקב אמר קודם, לקבל את אלה שיש להם בעצם את ההתחייבות.

דוד אזולאי: הסטודנטים ביקשו לפתוח עמדות בתוך הקמפוסים.

שלמה הלוי: רגע, שנייה.

דוד אזולאי: כמה עמדות יש בקמפוסים?

שלמה הלוי: יש להם שתי עמדות.

יעל סיני: צריך להגיד, יש באוניברסיטה העברית, האוניברסיטה הכי גדולה, 20,000 סטודנטים.

יעל סיני: 13,000 מהם נמצאים בהר הצופים, אבל יש גם 7,000 בעין כרם ובגבעת רם, שגם הם צריכים לקבל איזו שהיא התייחסות.

יעל סיני: שוב, השאלה, אני לא רוצה להפריע לך, אני מכירה את מה שאתה אומר ואני באמת מבינה שיש מורכבות.

יעל סיני: אני לא מבינה למה עמדות של סיטיפס, שעומדות היום ליד העירייה, לא יכולות להגיע אלי לקמפוס?

יעל סיני: או למה אני לא יכולה לאסוף טפסים?

יעל סיני: אני מוכנה גם לאסוף טפסים, להקצות עובדים ---

שלמה הלוי: את מדברת אלי, אני נציג "אגד".

יעל סיני: לא, אני שואלת את משרד התחבורה, אני שואלת את סיטיפס – למה אתם לא יכולים כבר לפני שבוע להגיע אלי?

שלמה הלוי: אז את מפנה את השאלה פשוט אלי.

שלמה הלוי: אני "אגד", אז אני יכול לענות בשם "אגד".

יעל סיני: אני יודעת, על "אגד" יש לי ביקורת נגדם, אבל אני לא מבינה למה מחר זה לא יכול לקרות?

דוד אזולאי: רבותי, אני רוצה לשמוע פתרונות.

שלמה הלוי: עכשיו, עוד נקודה אחת, שאני לא יודע אם כולם שמו לב לנושא.

שלמה הלוי: אני אסייג את זה במיוחד לשני סוגי סטודנטים – הסטודנטים שצריכים להטעין באמת את מה שאנחנו קוראים את הכסף בתוך הכרטיס, מי שקנה את השנתי ואת הסמסטריאלי, אכן צריכים לעבור דרך עוד עמדה ב"אגד", שזו עמדה כספית.

שלמה הלוי: כל שאר הסטודנטים יכולים לגשת לכל מפעיל תחבורה ציבורית במדינת ישראל, ולקבל את הזכאות הזאת.

שלמה הלוי: הם לא צריכים לגשת דווקא ל"אגד".

שלמה הלוי: לצורך העניין, אם הוא סטודנט והוא צריך לקבל את הזכאות של ה-33% והוא גר לצורך העניין בהרצלייה או בתל אביב, הוא יכול לגשת למפעילים שם.

שלמה הלוי: אם מישהו גר בנצרת הוא יכול לגשת למפעיל שם.

שלומית אבינח: הייתה הסברה על כך?

שלמה הלוי: על זה יכול להיות שפה --- אנחנו כולנו מבינים שפתאום אנחנו במקום לפנות ל-30,000 סטודנטים שידעו שזה מה שהם רוצים, אנחנו עכשיו הציבור שאנחנו פונים אליו, לפי מה שנאמר כאן, 400,000.

שלמה הלוי: הציבור הוא שונה לחלוטין, כלומר האוכלוסייה שונה לחלוטין.

ישראל אייכלר: אז צריך להוסיף פי עשרה עמדות.

דוד אזולאי: רבותי, רבותי, אנחנו נסתובב סביב עצמנו.

דוד אזולאי: אני חושב שהפתרון הפשוט ביותר, מבלי להסתבך הרבה, צריך להוסיף פה עמדות בכל המקומות, מכיוון שבזה אתם עונים על הבעיה, זה הכל.

דוד אזולאי: זה מה שצריך לעשות.

דוד אזולאי: את שאר הדברים נעשה אחר כך.

שלמה הלוי: אני מסביר לך שגם כרגע הציוד שמגיע זה לא ציוד שיש לי תחת היד שאני יכול, אפילו לא בכסף.

שלמה הלוי: זה לא אפילו בעיה של כסף, זה ציוד שאני צריך להזמין אותו והוא ייעודי לנושא הזה.

דוד אזולאי: וכל העמדות מנוצלות?

שלמה הלוי: כל העמדות ביחד.

שלמה הלוי: מה שאני אומר כרגע, אנחנו עם משרד התחבורה מתחילת דרכנו, הצטיידנו ב-25 עמדות, בתיאום עם משרד התחבורה.

שלמה הלוי: זה מה שנתבקשנו.

שלמה הלוי: אנחנו מיזמתנו הצטיידנו בעוד עשר עמדות.

שלמה הלוי: כלומר, הגדלנו ב-40% את הדבר הזה.

שלמה הלוי: מעבר לזה אני יכול להגיד שיש עמדות וזה גם בסיכום פה.

שלמה הלוי: במידה ויגיעו טפסים מעבר, אני רואה שאין היענות, אבל במידה והיו טפסים – גם לזה יש פתרון.

שלמה הלוי: אם יש לנו עמדות אחרות ברחבי הארץ שהן פחות עמוסות, אנחנו נפעיל גם אותן ---

יעל סיני: גם ל"רב קו" פרופיל סטודנט, לא רק חופשי סטודנטיאלי?

יעל סיני: כי זה אתם מסרבים לאסוף מאיתנו.

שלמה הלוי: אני אגיד לך למה, כי כרגע אנחנו מתנקזים באלה שבאמת יש להם את ההתחייבות ---

יעל סיני: שהתחייבנו מולכם כספית.

שלמה הלוי: נכון, מן הסתם.

שלמה הלוי: אני חושב שגם צריך לתת להם את העדיפות.

יעל סיני: מאחור קצת לזה כוח אדם, אני באמת ---

שלמה הלוי: תראי, מן הסתם אנחנו חייבים בתור "אגד" קודם כל לדאוג לאנשים שלנו, לתת להם עדיפות.

ירון בן אהרון: הפתרון לדעתנו, וצריך באמת פה את ה---

דוד אזולאי: מה עם סיטיפס, למה אתם --- בבקשה.

שי אייזנברג: שי אייזנברג, סמנכ"ל תפעול ושירות בסיטיפס.

שי אייזנברג: אמנם אנחנו כבר בלהט הדברים, אבל אני חייב להגיד גם כן שאנחנו גם מברכים על השינויים וגם רואים הרבה חיוב בכל הפרויקט הזה ואני אסיים בזה, כי חבל באמת על הזמן.

שי אייזנברג: אני רוצה להוסיף כמה דברים על מה שאמרו נציגי "אגד".

דוד אזולאי: פתרונות אדוני, פתרונות.

דוד אזולאי: אל תחזור על הדברים, אני מבקש פתרונות.

שי אייזנברג: שנייה, אני ישבתי בסבלנות, אז תנו לי שלושה משפטים וגם אולי יהיה פתרון, אפילו זה.

שי אייזנברג: אנחנו התחלנו באפריל את ההנפקות ויצאנו בקמפיין באפריל.

שי אייזנברג: הקמפיין שדיבר עליו יעקב הוא צודק, הוא יצא ביולי, זה היה קמפיין משלים.

שי אייזנברג: אנחנו יצאנו באפריל להנפיק.

שי אייזנברג: אמרנו שזה מה שהולך להיות, היינו בשטח, יצאנו אל השטח, הלכנו אל האנשים.

שי אייזנברג: לא ביקשנו מהאנשים לבוא אלינו.

שי אייזנברג: הלכנו אל האנשים אם זה לגאולה, ואם זה לבר אילן ואם זה לרמות ואם זה לבית וגן ואם זה לבית חולים שערי צדק, ולבית חולים הדסה ולרמות, ולכל המקומות, ולגבעת זאב.

שי אייזנברג: לכל המקומות אנחנו באנו לשם.

שי אייזנברג: התחלנו עם 20 עמדות.

שי אייזנברג: במאי הגדלנו ל-30 עמדות כשראינו שיש ביקוש.

שי אייזנברג: אחרי זה הגדלנו ל-40 עמדות, כשראינו שיש ביקוש, ובאיזה שהוא שלב האנשים נעמדו, באו עמדות, אמר קוראים ספרים, לא יודע אם קוראים ספרים, או מדברים בטלפון, זה לא משנה מה עושים.

שי אייזנברג: היו עמדות שעמדו ריקות, פשוט ריקות ברחבי העיר כולה.

דוד אזולאי: גם בשבועיים האחרונים עמדו ריקות?

שי אייזנברג: לא בשבועיים האחרונים.

שי אייזנברג: אני מדבר על תהליך ---

דוד אזולאי: בסדר, אבל יש בעיה עכשיו.

שי אייזנברג: שאי אפשר להגיד לא נערכו.

שי אייזנברג: רבותי, צריך להבין.

שי אייזנברג: יש 40,000 אנשים, אפשר להנפיק ---

שי אייזנברג: הכל טוב ויפה, אבל עכשיו תתמודד עם העובדות.

שי אייזנברג: סליחה, אני מבקש, תן לי להשלים.

שי אייזנברג: אפשר ל-40,000 איש לתת 40,000 עמדות ביום אחד, ואפשר לתת 400 עמדות בתקופה מסוימת.

שי אייזנברג: כלומר, החכמה היא גם להיערך מראש ולא להגיד לא נערכו מראש.

שי אייזנברג: נערכו מראש.

שי אייזנברג: מי שלא נערך מראש אולי זה הציבור ולא המפעילים.

דוד אזולאי: אז אנחנו נעניש את הציבור.

שי אייזנברג: זה לא אומר שהמפעילים לא צריכים להתמודד עם המצב שנוצר, בסדר?

שי אייזנברג: אז זה דבר ראשון.

שי אייזנברג: גם הנפקנו הרבה מאד כרטיסים, למרות שכמו שאתם הנפקנו הרבה, היינו יכולים להנפיק יותר.

שי אייזנברג: היינו יכולים להנפיק הרבה יותר ממה שהנפקנו.

שי אייזנברג: אז זה דבר אחד.

שי אייזנברג: דבר שני שאני רוצה להגיד, במקביל לכל ההנפקה הזאת בשטח, ואני רוצה להגיד לכם – אנשים עומדים בשטח, זה לא קל, בחודשי הקיץ לשבת שמונה שעות בשטח, זה לא קל.

שי אייזנברג: האנשים שלנו לא יושבים בזה, פה ושם יושבים בקניון מלחה, בקניון הפסגה, נכון.

שי אייזנברג: יושבים בשטח, זה לא עבודה פשוטה.

שי אייזנברג: דבר שלישי הנפקנו למוסדות, לבתי ספר, למכללות.

שי אייזנברג: אנחנו יצאנו לשם.

שי אייזנברג: קיצרנו את התהליכים האלה, עשינו הנפקה מה שנקרא מוסדית, בתמיכה של משרד התחבורה כמובן.

אורי מקלב: היושב ראש שאל אותך כמה עמדות היו בשבועיים האחרונים, לא מה שהיה פעם.

שי אייזנברג: רגע, אני מבין.

שי אייזנברג: תראה, עם כל הכבוד, העמדות זה העמדות.

אורי מקלב: היו 40, כמה היו לכם השבוע?

שי אייזנברג: אני יש לי היום 35 עמדות, בסדר?

אורי מקלב: פעילות?

שי אייזנברג: פעילות, וגם אתמול.

שי אייזנברג: אני לא יודע מאיפה אתה מקבל את הנתונים, יש לי היום 35 עמדות פעילות.

שי אייזנברג: צריך להבין ---

דוד אזולאי: למה אתם לא מקבלים סטודנטים?

שי אייזנברג: שנייה, צריך להבין שכש"אגד" מפעילים עמדות ---

שלומית אבינח: אבל למה אתם לא מנפיקים לסטודנטים, זאת השאלה.

שי אייזנברג: רגע, שנייה, אריה שנייה ---

אריה זדה: תן לי לעזור לך.

שי אייזנברג: לא, אני יכול לעזור לעצמי.

שי אייזנברג: אני רוצה שתבינו משהו, "אגד" מנפיקים, כבוד יושב הראש, שני דברים.

שי אייזנברג: "אגד" מנפיקים לסטודנטים.

שי אייזנברג: איפה שאגד נמצאים אנחנו תומכים בהם בעמדות משלימות.

שי אייזנברג: כלומר, לצורך העניין כשמסתכלים על כלל הציבור, אם בתחנה המרכזית כרגע כמה יש לכם?

שי אייזנברג: שש עמדות?

שי אייזנברג: אני בתחנה המרכזית הייתי אתמול עם שש, אני עם התחנה המרכזית היום עם 10 עמדות לצד העמדות של "אגד".

שי אייזנברג: אז זה לא משנה כרגע איך משחקים בין העמדות האלה.

שי אייזנברג: שהסטודנטים יעמדו ב"אגד", אני לוקח את כל היתר.

שי אייזנברג: צריך לראות מה קורה בעמדות שלי בתחנה המרכזית.

שי אייזנברג: אני יכול, אי אפשר לשחק עם האנשים.

שי אייזנברג: יש אנשים, אי אפשר להגיד רק לסטודנטים מנפיקים.

שי אייזנברג: אני יודע להנפיק לסטודנט, אבל אני לא יודע להנפיק סטודנט מיוחד.

שי אייזנברג: אני לא יודע, אני לא מוכר עדיין כרטיסים כמו שאריה אמר.

שי אייזנברג: אין לי עדיין צו פיקוח, אני לא מוכר כרטיסים לאף אחד.

שי אייזנברג: בגלל זה אני גם לא יכול למכור שנתי ולא סמסטריאלי, ולא שום כרטיס.

שי אייזנברג: אז אני יכול רק לתת סטודנט רגיל, לא סטודנט מיוחד.

שי אייזנברג: רוצים לעשות סטודנט רגיל, יכולים לבוא גם אלי, לשנות פרופיל, פרופיל חדש, כרטיס חדש, אין בעיה.

שי אייזנברג: אני אקח עמדה להר הצופים, לא תהיה עמדה בקניון מלחה.

שי אייזנברג: אני לא אהיה בקניון מלחה אני אקח מהתחנה המרכזית.

שי אייזנברג: צריך להבין ---

קריאה: את לא צריכה את העמדות שם.

שי אייזנברג: לא, צריך את העמדות שם.

שלמה הלוי: כי זה הסטודנט שהוא יכול לעשות, זה ה-400,000.

שלמה הלוי: זה לא ה-30,000, זה ה-400,000.

שלמה הלוי: אז אם הוא יכול, זה חדש, אז אם אתה אכן יכול לעשות, כי לפי מה שאנחנו מבינים ---

שי אייזנברג: אבל אתה צריך להבין, זה לא משנה.

שי אייזנברג: סך הכל העמדות שקיימות, השמיכה היא אותה שמיכה.

שי אייזנברג: אנחנו נרים מפה, אתה יודע מה הולך בקניון מלחה?

שי אייזנברג: אתם יודעים שתקפו אנשים שלנו בקניון מלחה?

שי אייזנברג: אתם מבינים?

שי אייזנברג: תוקפים אנשים שלנו בכיכר ספרא.

שי אייזנברג: אז מה?

שי אייזנברג: אז אני אסגור שם ואני אלך לקמפוס.

שי אייזנברג: זה הרי לא, אין אפשר, אותן עמדות, אין לי עוד עמדות לתת.

דוד אזולאי: רבותי, אני מתנצל, הרב חבר הכנסת אורי מקלב ימשיך לנהל את הישיבה.

דוד אזולאי: אני חושב שהדבר החשוב ביותר זה להוסיף עמדות ולקבל החלטה שאנשי "אגד", משרד התחבורה, שיוסיפו עמדות.

דוד אזולאי: זה הפתרון הזמני.

שלומית אבינח: שתהיה מכירת כרטיסים למי שמעוניין בכך.

שלומית אבינח: חילופי יו"ר – היו"ר אורי מקלב

אורי מקלב: כן, אתה ממשיך, אייזנברג?

שי אייזנברג: אז מה שאמרתי, כמות העמדות נתונה, הציבור כולו צריך לתת את זה, ובסך הכל איפה שנעביר עמדה ---

אורי מקלב: אני רק רוצה להבין, מה התברר לכם שלא ידעתם, בנושא הנפקת הכרטיס?

יעל סיני: שעכשיו הם יכולים, יש שתי אופציות.

אורי מקלב: של סטודנט רגיל.

יעל סיני: רגיל, לשנות את הסטאטוס.

אורי מקלב: אבל האחרים, כל אלה שמוציאים כרטיס סטודנט רגיל, הם לא רוצים גם להנפיק סטאטוס, אם לא קונים מנוי שנתי.

שי אייזנברג: לא, הם לא יכולים.

יעל סיני: לא כולם רוצים מנוי שנתי.

יעל סיני: חלק רוצים פשוט ---

אורי מקלב: מי שצריך את "אגד" זה רק מי שצריך את המנוי השנתי או של הסמסטר.

יעל סיני: והפיתרון הנוסף יכול לבוא לסטודנטים ---

אורי מקלב: זה בשביל ה-50%.

אורי מקלב: בשביל ה-33% אפשר ---

קריאה: סיטיפס.

אורי מקלב: יפה, או כאלה כפי שאני אמרתי, כאלה שעברו את הגיל, היה להם סטאטוס של נוער.

אורי מקלב: עכשיו, כמה היה לכם ביום ההתחלה של לפני שבועיים?

אורי מקלב: אחרי החגים, כמה עמדות פעילות היו לכם ברחבי ירושלים?

אורי מקלב: כמה עמדות פעילות לא היום, אני שואל אותך לפני שבועיים, כשהיה הבאג, שהיה ---

שי אייזנברג: אלף אנחנו הולכים ומרחיבים כמה שאנחנו ----

אורי מקלב: כמה?

אורי מקלב: אתה לא יכול לענות לי?

שי אייזנברג: אני יכול לענות לך.

אורי מקלב: תענה לי כמה עמדות היו אחרי החגים, בפתיחה שבה הייתה המאסה הגדולה, כמה עמדות היו?

שי אייזנברג: בסביבות 10-12.

אורי מקלב: לא היה ברמות, לא היה בגאולה.

שי אייזנברג: לא היה ברמות, גם עכשיו אין ברמות.

שי אייזנברג: צריך להבין, אי אפשר, יש כמות נתונה.

שי אייזנברג: אתם אומרים תוסיפו עמדות.

שי אייזנברג: רבותי, זה לא תוסיפו עמדות.

שי אייזנברג: יש מישהו שיושב מאחורי העמדה הזאת.

שי אייזנברג: הבן אדם הזה צריך לעבור הכשרה, לדעת איך להפעיל את העמדה.

שי אייזנברג: הוא צריך להכיר את הנהלים של ---

אורי מקלב: סליחה, סליחה, ידעתם להפעיל 40 בקיץ?

שי אייזנברג: אבל יש לי 35 היום.

שי אייזנברג: אתמול היו לי 31.

אורי מקלב: אנחנו שואלים איפה התבונה?

אורי מקלב: דהיינו, כשרואים שיש דבר כזה, מצב כזה, מיד, אנשים שכבר ידעו, מיומנים, עובדים ---

שי אייזנברג: כל יום, כל יום ---

אורי מקלב: בגאולה, כמו שאתה פתחת שלשום.

אורי מקלב: אבל זה היה צריך להיות מיד.

שי אייזנברג: לא פתחתי שלשום.

אורי מקלב: אתה פתחת ביום שני.

שי אייזנברג: ובגאולה אני נמצא מאפריל.

אורי מקלב: למה אתה אומר?

אורי מקלב: סליחה, סליחה, אל תגיד לי שלא.

אורי מקלב: סליחה, אני עכשיו ---

שי אייזנברג: מאפריל אני נמצא בגאולה.

אורי מקלב: סליחה, סליחה, אתה לא פתחת שלשום?

אורי מקלב: יום ראשון זה שלשום.

שי אייזנברג: בטח פתחתי שלשום בגאולה.

אורי מקלב: אז פתחת?

שי אייזנברג: בטח שפתחתי.

אורי מקלב: אז למה אתה אומר שלא פתחת שלשום?

שי אייזנברג: פתחתי שלשום, פתחתי אתמול, בטח שאני פותח את העמדות.

אורי מקלב: אז למה אתה אומר לי לא פתחתי?

אורי מקלב: פתחת.

שי אייזנברג: פתחתי, בוודאי שפתחתי והארכתי אפילו את השעות.

אורי מקלב: למה פתחת?

שי אייזנברג: כי יש ביקוש.

אורי מקלב: כי יש ביקוש.

שי אייזנברג: נכון.

אורי מקלב: השאלה שלנו למה לא נערכתם לביקוש הזה.

אורי מקלב: זאת כל השאלה.

אורי מקלב: זאת כל השאלה, למה לא נערכתם לביקוש?

אורי מקלב: למה צריך להיות תורים של 7 שעות ורק אחרי זה לעשות?

אורי מקלב: למה צריך להתחנן לפתוח?

אורי מקלב: זאת כל השאלה שלנו.

אורי מקלב: אנחנו שואלים על היערכות.

אורי מקלב: זאת כל השאלה.

אורי מקלב: אנחנו שואלים גם היום.

אורי מקלב: כרטיס שאבד ---

שי אייזנברג: אם מסתכלים על היערכות אדוני, צריך להסתכל על היערכות לא על היום שהיה פתאום איזה שהוא גל, אלא צריך להסתכל חצי שנה אחורה.

אורי מקלב: ברכנו אתכם על זה, ואל תעשו ואל תוציאו גם על הציבור דבר לא נכון.

אורי מקלב: הציבור נענה לפניות ולדברים.

אורי מקלב: עובדה שפתחתם נערכתם ל-10, פתחתם 20, 30, מה זה אומר?

שי אייזנברג: ו-40 עמדות ריקות.

אורי מקלב: זה אומר שהציבור נענה לפניות.

שי אייזנברג: לא, כי ב-40 הן עמדו ריקות.

אורי מקלב: ואני חושב שכמות ההנפקה היא כמות מאד מאד יפה, אבל מטבע הדברים, כל מי שנערך, כל מי שיודע שמתחילה התקופה הסופית, יש סטודנטים, יש שינוי סטאטוס, יש כאלה שעדיין באמת שלא עשו מסיבות כאלה, מסיבות אחרות.

אורי מקלב: ילדים נהיו בני 5, אנשים נהיו בני 18.

אורי מקלב: יש שינויים כאלה אצל אנשים.

אורי מקלב: חסר דברים?

אורי מקלב: כל אחד יודע שבתקופה הבוערת, לקראת סוף התקופה, לקראת פתיחת שנת לימודים, כל אחד.

אורי מקלב: אנחנו יודעים איך פותחים שנת לימודים.

אורי מקלב: מה, לא נערכים?

אורי מקלב: לא יודעים?

אורי מקלב: יש כאן חדר מצב בפתיחת שנת הלימודים.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: יודעים שיש דברים של פתיחת עונה.

אורי מקלב: אם משיקים דבר כזה צריך להיערך, וזאת השאלה שלנו.

אורי מקלב: אז אנחנו לא רק בוכים על העבר, אנחנו רוצים גם לדעת לגבי העתיד.

אורי מקלב: אחת השאלות ששאלתי ולא קיבלתי תשובה, כמה עמדות להחלפה כשכרטיס אובד, כמה עמדות מחדש אפשר לעשות, יש לכם היום פעילים?

שי אייזנברג: שתיים.

אורי מקלב: זה מספיק?

שי אייזנברג: זה מה שיהיה.

שי אייזנברג: אני מחזיק שלושה מרכזי שירות בסך הכל.

אורי מקלב: מה זאת אומרת זה מה שיהיה?

אורי מקלב: מה זאת אומרת?

אורי מקלב: אתה מחליש את הזרם?

אורי מקלב: אני אומר למשרד התחבורה – לא מספיק שתיים.

אורי מקלב: לא מספיק שתיים.

אורי מקלב: איך יכול להיות בכל ירושלים ---

שי אייזנברג: זה לא בכל ירושלים, סליחה, סליחה.

שי אייזנברג: אז אולי אני הטעיתי בתשובה.

שי אייזנברג: לסיטיפס יש שתיים.

אורי מקלב: אז אני מדבר איתך על סיטיפס.

שי אייזנברג: אבל סיטיפס יש לה קו אחד רבותי, צריך להבין, אני לא "אגד" ואני לא "דן".

שי אייזנברג: אני מפעיל קו אחד.

יעל סיני: אז במשחק בין סיטיפס ל"אגד", זה גם עניין של דיסאינפורמציה במהלך התקופה.

יעל סיני: אז באמת אני שואלת את משרש התחבורה.

יעל סיני: במשחק בין סיטיפס ו"אגד", כאילו תפתרו את הבעיה ותתנו איזה שהוא מענה לציבור.

יעל סיני: עכשיו גילינו מידע שיכול היה להוריד משמעותית בכל התורים.

יעל סיני: לפני שבוע כבר.

אורי מקלב: אדוני, אייזנברג, תגיד לי בבקשה, כרטיסי ההטענה עובדים?

אורי מקלב: לנו מפריע שכרטיסי ההטענה עובדים ברכבת הקלה, כל העמדות שיש לכם ברכבת הקלה ---

קריאה: במכשירים האוטומטיים?

אורי מקלב: לא, לא, על ההטענה של כרטיס ה"רב קו".

שי אייזנברג: אנחנו עדיין לא, כמו שאמר אריה זדה, אנחנו עוד לא מורשים למכור כרטיסים.

אריה זדה: סליחה, הם עדיין לא קיבלו אישור הפעלה.

אריה זדה: צו הפיקוח עדיין לא חתום חוקית.

אריה זדה: אין להם אישור למכור שום כרטיס, חד וחלק.

אורי מקלב: אז אם ככה העמדות האלה לא פעילות, עמדות ההטענה.

אריה זדה: אני לא יודע מה העמדות, אני מדבר מבחינה חוקית, אסור להם עוד למכור כרטיסים.

אורי מקלב: יש לנו אחרי ההנפקה של ה"רב קו", יש לנו גם את החיים אחר כך.

אורי מקלב: היום עמדות ההטענה הן רק אצל נהגי האוטובוסים.

אורי מקלב: אנחנו שואלים למה?

אריה זדה: כן, הטענת חוזים.

אורי מקלב: אנחנו שואלים מתי יהיו עוד עמדות, אנחנו כבר דיברנו לפני שנה וחצי, עוד עמדות הטענה בירושלים.

אורי מקלב: למה זה צריך להיות רק באוטובוסים?

אורי מקלב: זה לוקח זמן לנהג, זה היערכות, זה מכביד על האנשים עצמם.

אורי מקלב: אני חושב שצריך לתת אפשרות לעוד מקומות.

אורי מקלב: זה בטוח שצריך.

אורי מקלב: זאת שאלה אחת והשאלה השנייה מה עם המסלקה הארצית.

אריה זדה: המסלקה הארצית היא בהתהוות, זה לוקח זמן.

אריה זדה: יש לנו איזה שהם זמני יעד.

אריה זדה: זה דורש עבודה מול כל המפעילים, זה דורש עבודה טכנולוגית מאד מאד מאומצת.

אריה זדה: אנחנו מקווים שעם כניסתה של הרכבת הקלה, לא יודע, כלומר אחרי חצי שנה מעת הפעלתה של הרכבת הקלה, כבר יהיה לה מסלקה לפחות בירושלים, מכיוון שכל ההתחשבנות שלנו מול אגד והרכבת הקלה, היא לא יכולה להתבצע בלי מסלקה.

אורי מקלב: טוב, זה אני חושב שקיים היום, זה כן קיים מהרכבת הקלה ו"אגד".

אורי מקלב: אבל אולי בחברות אחרות ---

אריה זדה: לא, לא, לא קיים.

אורי מקלב: גם זה לא קיים?

אורי מקלב: גם עם הרכבת הקלה לא קיים?

אריה זדה: אנחנו מקווים, כלומר המסלקה אמורה, כפי שציינת ---

אורי מקלב: זה דבר קריטי.

אורי מקלב: המסלקות האלה גורמים לאנשים שיהיה להם 10%.

אריה זדה: בוודאי שזה מאד מאד קריטי.

אורי מקלב: מי שמבין בזה יודע.

אריה זדה: ואז נוכל להכניס את הערך הצבור, כפי שציינת.

אורי מקלב: והערך הצבור, וודאי.

אורי מקלב: והוא צריך להשקיע בתוך ה"רב קו" מאות, אם לא הרבה יותר ממאות שקלים.

אורי מקלב: הוא צריך חוזה לכאן, חוזה לחברה הזאת, וברוך השם יש הפרטה והיא הפרטה מבורכת, והוא משתמש בכמה חברות בתחבורה הציבורית, והנושא שדיברנו עליו גם כן, למה צריך מחיר של כרטיס מלא?

אורי מקלב: למה אני צריך לקנות כרטיסייה ב"רב קו".

אורי מקלב: למה אני לא יכול לקנות שתי נסיעות, ארבע נסיעות, חמש נסיעות.

אורי מקלב: למה אני צריך מחיר של כרטיסייה?

ירון בן אהרון: אתה יכול לקנות כרטיס בודד גם.

אריה זדה: שיהיה פיקוח על המחירים, מה שקיים, מה ש ---

אורי מקלב: אתה לא יכול.

אורי מקלב: אתה יכול לקנות כרטיס נסיעה בודד באוטובוס, במזומן.

ירון בן אהרון: היום קנה ממני בבוקר בן אדם שתי נסיעות.

אורי מקלב: בתוך ה"רב קו"?

ירון בן אהרון: כן.

אורי מקלב: אין דבר כזה.

אריה זדה: לא, זה תלוי.

אורי מקלב: ...

אורי מקלב: הנחה.

ירון בן אהרון: מה שמשרד התחבורה מגדיר לנו.

אורי מקלב: בקוד של הנחה.

אורי מקלב: באיזה קודים?

ירון בן אהרון: בבין עירוני.

אורי מקלב: בבין עירוני, יכול להיות.

אורי מקלב: אני מדבר איתך בתוך העירוני.

אריה זדה: אנחנו נמצאים פה באיזו שהיא תקופת מעבר.

אריה זדה: אם בעבר כל צו הפיקוח מה שנקרא, שזה התחולה החוקית לכל מה שאנחנו עושים, אז הכל היה בנוי על כרטיסי נייר.

אריה זדה: הכל היה בנוי על ניקובים מה שנקרא וזה.

אריה זדה: היום אנחנו עוברים ל"רב קו".

אריה זדה: כמובן, כלומר, כמו שאנחנו רואים את זה, אנחנו מקווים שבעתיד הקרוב כבר נוכל להחיל בכל הארץ ערך צבור.

אריה זדה: ערך צבור במשמעות היא שה"רב קו" משמש כארנק אלקטרוני, אתה מכניס סכום מסוים ואז אתה יכול לעשות ניקוב אחד או שניים בכל הארץ.

אורי מקלב: אתה מסביר כל כך טוב מה יהיה, לכן אנחנו שואלים – הדבר הזה שאני אתמול הוצאתי מהתיקייה בחדר שלי, הנושא של ועדה של כרטיסי "רב קו", זו ועדה שהייתה ב-4.5.2010, הדברים האלה כבר נאמרו.

אורי מקלב: אלה נאמרו.

אורי מקלב: את כל הנושאים האלה העלנו אז, ודיברנו שבאמת, וזה מה שהתשובה של משרד התחבורה הייתה, שאנחנו רוצים להפעיל עם "אגד" אחרון, כדי שהדברים האלה כבר יבוצעו.

אורי מקלב: והנה אנחנו נמצאים היום בנובמבר 2011, שזה כמעט שנתיים כבר עוד מעט, אבל שנה וחצי, למעלה משנה וחצי ואנחנו נמצאים באותו מצב, שהדברים האלה, והם מהותיים מאד ---

אריה זדה: אני חושב שמאז חלה התקדמות מאד מאד גדולה.

אריה זדה: אנחנו לא אחראים פה על כל המסלקה, אנחנו בסך הכל זה, אבל בסופו של יום אני יודע שיש התקדמות.

אריה זדה: יש הפעלה עם הרבה מאד ---

אורי מקלב: אנחנו מבקשים לזרז את זה, את הנושא הזה שיהיה אפשר לקנות כרטיסים בודדים ולא יהיו צריכים לקנות כרטיסיות שלמות, אני חושב שזו דרישה, למה אתה רוצה מסטודנט, למה הוא צריך להשקיע ב ---

שלומית אבינח: כרטיסייה עירונית אתה מתכוון.

אורי מקלב: כרטיסייה עירונית.

אורי מקלב: מדוע הוא צריך להשקיע?

אורי מקלב: למה הוא לא יכול, אנחנו מדברים על משפחה שיש לה כמה ילדים, תחשבי כמה כל ילד צריך.

אורי מקלב: הוא צריך מראש עכשיו כל הזמן להטעין במאות שקלים.

אורי מקלב: ומה יקרה אם זה יהיה רק חצי כרטיסייה?

אורי מקלב: מה יקרה אם יהיו שלוש נסיעות?

אורי מקלב: למה הוא צריך?

אורי מקלב: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: רבותי, אני יושב כאן ומאזין.

אריה זדה: מה שהיה בעבר זה מה שיישאר.

אורי מקלב: זה מה שהיה בעבר, זה נכון, בעבר הייתה כרטיסיית נוער, אבל היום, מי שיש לו את ה"רב קו", אתה יכול לתת את ההנחה גם בלי זה.

אריה זדה: לא, סליחה, אותן כרטיסיות שהיו, אותם חוזים, הם מועברים ל"רב קו" כמו שהם היום.

אורי מקלב: זה ברור, אבל אנחנו שואלים היום למה ---

אריה זדה: אז למה אני מרע לציבור?

אריה זדה: אני לא מרע.

אורי מקלב: לא, אבל למה אתה לא מיטיב עם הציבור?

אריה זדה: הנושא של הכרטיסיות עם הניקובים זה משהו ארכאי, אין לו מקום בכלל, זה בעולם בכלל לא קיים.

אריה זדה: אנחנו הולכים לעידן של ערך צבור, זה אמור להיות בזמן הקרוב.

אורי מקלב: אתה יודע שכרטיסייה יכולים להעביר מילד לילד, כאן את ה"רב קו" אי אפשר להעביר, ולכן אפשר להטעין את זה לכל ילד.

אריה זדה: פתרנו את זה.

אורי מקלב: יכול להיות שהוא עולה עם עוד ילדים.

אורי מקלב: אתה יודע את הבעייתיות שיש ב"רב קו".

אורי מקלב: אני שואל אותך מדוע לא, למה לא?

אורי מקלב: מה הסיבה שאתה לא נותן לו את זה.

אורי מקלב: תגיד לי סיבה אחת שאתה לא נותן לו את זה?

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: אתה רוצה את הכסף מראש?

אורי מקלב: מה זה משנה לך כמה הוא מטעין?

ישראל אייכלר: אדוני יושב הראש, אני חושב ששאלתך חייבת תשובה יותר בסיסית, והתשובה הבסיסית היא שהגיע הזמן שיבינו שהנוסע הוא לקוח ולא מקבל נדבות.

ישראל אייכלר: יש תחושה, שאנשים לא מבינים שהזכות לקבל תחבורה ציבורית דומה לזכות לקנות לחם וחלב במכולת בלי תורים.

ישראל אייכלר: יש ארצות או מדינות שהן פטרוניות ומחלקות לחם, ושם יש תורים ארוכים בחנויות הלחם.

ישראל אייכלר: ראיתי את זה ברוסיה כשנסעתי.

קריאה: ....

ישראל אייכלר: היום כבר פחות, היום כבר לא ראיתי את זה.

ישראל אייכלר: אבל אז ראיתי, המקום שיש תורים הכי ארוכים, זה דווקא בלחם.

ישראל אייכלר: בארץ ברוך השם אין תורים ללחם.

ישראל אייכלר: והבעיה המרכזית זה שחברות הלחם מבינות שהן נותנות שירות ללקוח, והם רוצים את הלקוח והוא נותן להם את הכסף והם מתפרנסים ממנו.

ישראל אייכלר: נראה לי שבתחבורה הציבורית עדיין היחס אל הצרכן, ואני עוד זוכר את השופר, הנהג שהיה יושב למעלה על ההגה וחשבנו שהוא סגנו של.

ישראל אייכלר: היום הנהגים הרבה יותר אדיבים, והגיע הזמן לשכלל את זה ולהבין שהצרכן הוא לא מקבל טובה, אלא לקוח שדווקא מפרנס את חברות התחבורה.

ישראל אייכלר: צריכה להיות תפיסה צרכנית, במשפט אחד, לא תפיסה שלטונית.

ישראל אייכלר: את זה אני אומר למשרד התחבורה.

ישראל אייכלר: הנוסע לא חייב לפרנס, להשקיע בבנק של כרטיסים.

ישראל אייכלר: הוא צריך לקבל כמו שהיה ניקובים, הכרטיסייה המיושנת, הפרימיטיבית הייתה הרבה יותר חכמה מה"רב קו" הזה, שאני חייב להשקיע שם.

ישראל אייכלר: זה לא בנק.

ישראל אייכלר: למה אני חייב להשקיע?

ישראל אייכלר: הייתם צריכים עוד לפני שהוצאתם את ה"רב קו" הראשון, לאפשר לקנות, לא יותר גרוע מכרטיסייה.

ישראל אייכלר: הרי רציתם לשכלל ולהיטיב ולא לעשות פחות טוב.

ישראל אייכלר: ואם יושב הראש אומר שכבר לפני שנה הוועדה לפניות הציבור, שנה וחצי, דיברה על זה וזה עדיין לא קוים, אז אני כיושב ראש הוועדה לתחבורה הציבורית של ועדת הכלכלה, בשם הציבור של הנוסעים, לא יכול להסכים עם זה.

ישראל אייכלר: זה לא שנפל דבר בישראל פתאום.

ישראל אייכלר: יש עוד דבר שהכרטיסיות האלה חייבות להשתנות.

ישראל אייכלר: כרטיסיות משפחתיות.

ישראל אייכלר: מה זה נקרא שכל ילד וילד אני צריך כרטיסייה נפרדת עם כל הבעייתיות של זה.

ישראל אייכלר: חייבים לעשות כרטיסיות משפחתיות ויהיה מקום לכמה תמונות קטנות של הילדים האלה, מה יש?

ישראל אייכלר: לא נורא, הם לא יעבירו את זה לכרטיסייה של השכנים, יזהו את הילדים שם.

אורי מקלב: ואם כמה ילדים רוצים לנסוע ביחד?

ישראל אייכלר: זה מה שאני אומר.

ישראל אייכלר: מה?

ישראל אייכלר: שסייעו.

אורי מקלב: הם לא נוסעים עם אבא, הילד הזה נוסע לבית הספר הזה, הילד הזה נוסע לבית הספר הזה.

ישראל אייכלר: אז הוא לוקח את הכרטיס הזה.

אורי מקלב: לא, אבל הם יוצאים בשמונה בבוקר ---

ישראל אייכלר: שיוכלו לעשות כרטיסייה אישית, אבל שתהיה אופציה של כרטיסייה משפחתית.

ישראל אייכלר: ובעיקר אני מדבר על העניין של ההנחות המשפחתיות.

ישראל אייכלר: עשינו פה מחקר בכנסת, זאת אומרת המחלקה של המחקר של הכנסת, שברוב המדינות המפותחות יש הנחות משמעותיות למשפחות.

ישראל אייכלר: וזה לא מדינות סוציאליות פרימיטיביות.

ישראל אייכלר: בצרפת, בספרד, בכל מיני מקומות.

ישראל אייכלר: ועוד דבר, וזה טוב שאנשי "אגד" נכנסו.

ישראל אייכלר: חייבים להציב מכונות לקליטת הכרטיס החכם בכל דלתות האוטובוס, כמו בדלתות הסטיפיס, פשוט להזרים את התנועה, כדי שאנשים לא יצטרכו לחכות בתחנות עד שהכרטיס יעבור אחד, אחד, אחד, ליד הנהג.

ישראל אייכלר: זה דבר הכי פשוט וגם עזה כבר דיברנו לפני הרבה זמן.

ישראל אייכלר: לכן אני אומר אדוני יושב הראש, לפתרון למעשה של היום, צריך להכפיל ולשלש את מספר העמדות ולבקש מהטכנאים שיעשו את המחשוב האפשרי.

ישראל אייכלר: צריך לעשות תחנות כמו שעשיתם אצל הסטודנטים, וזה מאד חכם שאני שומע עכשיו שיוכלו לקחת את הטפסים ואתה אמרת שתעביר את זה ל"דן", זאת אומרת למקומות שיש פחות, כי הבלגן הזה הוא בלתי אפשרי.

ישראל אייכלר: זה פרימיטיבי ממש התורים הארוכים האלה.

ישראל אייכלר: אז אם זה דבר זמני, צריך לתקן את זה.

ישראל אייכלר: אפשר.

ישראל אייכלר: הייתי במשרד התחבורה לפני כשבוע, בדיוק שבוע והבטיחו לי שמיום חמישי, זאת אומרת ממחרת יהיו 50 נקודות בירושלים.

ישראל אייכלר: אני לא יודע אם זה בוצע.

ישראל אייכלר: זה בוצע?

ירון בן אהרון: יש יותר אפילו.

ישראל אייכלר: אמרו לי שמאז שראיתי בתחנה המרכזית ---

קריאה: כמעט 50 יש.

ירון בן אהרון: יש 50.

ירון בן אהרון: 55 ולנו עוד 12.

קריאה: רק הסטודנטים.

קריאה: הבעיה זה הסטודנטים.

ישראל אייכלר: בסדר, אז הציעה הגברת שהניידת הזאת תעמוד באוניברסיטה ותעשה את זה.

קריאה: לא, אבל יש משהו אחר של ה-33%, שזה פותר את הבעיה.

ישראל אייכלר: אז עד כאן הדברים שלי.

ישראל אייכלר: יש עוד בעיות עם ה"רב קו" שלא שייכות לא ל"אגד" ולא לחברות התחבורה.

ישראל אייכלר: למשל שלא נותנים הנחות לנוער של תושבים מחו"ל, אבל זה כבר דברים שאנחנו נדבר עם משרד התחבורה.

יעל סיני: שאלה קטנה, האם כרטיס "רב קו" שקונים תופס גם על "אגד" וגם על סיטיפס:

אריה זדה: כן, בוודאי.

יעל סיני: זה אותו כרטיס לשניהם?

אריה זדה: הכרטיס הוא ארצי.

אריה זדה: זה גם כרטיס של "דן", או של ---

ירון בן אהרון: היא שואלת שאלה אם החודשי חופשי שהיא מטעינה היא תוכל לנסוע גם ב"אגד" וגם ברכבת.

יעל סיני: בחופשי חודשי אפשר לנסוע גם על הרכבת?

קריאות: כן, כן.

קריאות: בירושלים כן.

אורי מקלב: רבותי, אנחנו חייבים לסכם.

אורי מקלב: נמצאים כאן גם משרד התחבורה, גם סיטיפס, גם "אגד" וגם כמובן הצרכנים, הלקוחות, הסטודנטים.

שלומית אבינח: אתם אומרים שיש 47 עמדות, סליחה?

שלומית אבינח: 47 עמדות סך הכל?

שלומית אבינח: 35 ו-12.

אריה זדה: לפי הנתונים שהועברו אלינו יש סך הכל 44 עמדות.

ירון בן אהרון: באגד יש 11.

שי אייזנברג: לנו יש 35.

שי אייזנברג: היום 35.

אורי מקלב: היום 35 אבל לפני שבועיים לא היו 35.

אורי מקלב: רבותי, אנחנו בעצם דיברנו על הסיבה המרכזית שהוועדה התכנסה באופן דחוף.

אורי מקלב: זה היה הנושא של התורים בהנפקת ה"רב קו", אבל אנחנו ידענו גם מראש שהבעיה ב"רב קו" הסטודנטי.

אורי מקלב: אנחנו דיברנו על העבר, אנחנו חשבנו שנצטרך להיערך אחרת וגם חשבנו שמשראינו את זה, גם היו צריכים להיכנס מיד לפעילות הרבה יותר אינטנסיבית ולפתוח את האפשרויות לעוד מקומות כדי להנפיק את זה ולאפשר ולהקל ולהיערך.

אורי מקלב: אין לי ספק שאנחנו, אני לא יודע אם בהפקת לקחים, אנחנו צריכים להפיק לקחים, ובמיוחד גם ב"אגד", גם במשרד התחבורה, גם בסיטיפס.

אורי מקלב: אנחנו נשתדל כל פעם לשנות עוד דברים.

אורי מקלב: כל פעם אנחנו נערכים אחרת.

אורי מקלב: היה מבצע ל"ג בעומר שאפשרו לתת, להנפיק כרטיסים בהזמנה מראש.

אורי מקלב: הכל היה בסדר והכל היה טוב וכל האנשים עמדו והגיעו ביום ראשון, בשעה 9 בבוקר.

אורי מקלב: בתשע ועשרה מדפסת אחת מתוך השתיים הפסיקה לעבוד, ואיזה בלגן.

אורי מקלב: וצריך להיערך.

אורי מקלב: הכל היה בסדר.

אורי מקלב: עיתונים, אמריקה, מזמינים כמו במטוס כרטיס טיסה, אתה מזמין מקום, שורה, אתה עולה.

אורי מקלב: אתה רק בא למקום, אתה רוצה לראות את הכרטוס, הכל מוכן, הכל מוכן.

אורי מקלב: שתי מדפסות, מדפסת אחת שובקת חיים וכל העסק נופל.

אורי מקלב: אז צריכים להיערך, צריך להיערך.

אורי מקלב: עוד מעט יש לכם מבצע אחר.

אורי מקלב: כל יום מבצעים.

אורי מקלב: הכל צריך בהיערכות הרבה יותר חזקה והרבה יותר רחבה.

אורי מקלב: לראות ובאמת להפנים, שלא כל מה שצופים מראש, יש הרבה בלתי צפוי ולהיערך לקראת זה.

אורי מקלב: אנחנו עכשיו מדברים והיושב ראש שאני מחליף אותו דיבר על כך, שצריך לראות, להעריך את האפשרות לקניית כרטיסים.

אורי מקלב: זה לא נותן פתרון לסטודנטים, אבל בכל ...

אורי מקלב: שנמצאים זה לא נותן את הפתרון, בשביל כרטיסים לקנות באוטובוסים, אבל לבדוק את הדבר הזה, לאפשר עוד תקופה ארוכה.

אורי מקלב: אבל המעשה היותר חשוב הוא באמת לפתור את הבעיה של התורים.

אורי מקלב: לראות, לספר לציבור שאפשר להנפיק כרטיסים לסטודנטים רגילים בתוך נקודות ההנפקה, שאפשר לעשות את זה גם במקומות אחרים, לא רק כאן בירושלים, שאפשר לעשות את זה גם, על אף שסטודנט שלומד פה, הוא רוצה להגיע הביתה עם 50%, לכן הוא עושה את זה.

אורי מקלב: מה אתה אומר לו?

אורי מקלב: תעשה את זה בהרצלייה, איפה שאתה גר, כשאתה נוסע לסוף שבוע.

אורי מקלב: עד שהוא מגיע בסוף שבוע זה כבר סגור.

אורי מקלב: הוא מגיע ביום חמישי המקום סגור, או שהוא רוצה גם לנסוע מירושלים, אז כבר חבל על הכסף הזה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים איך סטודנטים.

אורי מקלב: היום אנחנו נמצאים במצב שזה עוול שסטודנטים רבים משלמים מחיר מלא במקום שהם יכולים לשלם 50% בגלל שעדיין אין להם כרטיסים.

אורי מקלב: העובדה היא שיש מאות.

אורי מקלב: איך אמרתם?

אורי מקלב: אתמול פתחתם באוניברסיטה והיה מספר 690 או משהו כזה.

אורי מקלב: מה זה אומר?

אורי מקלב: שעדיין 700 רק שם לא הנפיקו כרטיסים, והוא לא יכול, בהנחה שאין לו שום כרטיס אחר, הוא לא יכול למצות את הזכות שלו.

אורי מקלב: הפנייה היא כאן ל"אגד" ולמשרד התחבורה.

אורי מקלב: לראות, לפתוח עוד עמדות בתוך התחנה המרכזית או בתוך הרב שפע או בתוך האוניברסיטאות, כדי לפתור את הבעיה וזו בעיה אחת.

אורי מקלב: הבעיה השנייה זה עצם ה"רב קו".

אורי מקלב: הנושא הזה של סכום צובר, הנושא הזה שאפשר לקנות גם נסיעות בודדות, הנושא הזה של עוד עמדות לכרטיסים שאבדו.

אורי מקלב: אני אגיד לכם למה אי אפשר לעשות את זה.

אורי מקלב: הרי ישאלו אותי באמת למה אי אפשר לפתוח עוד, למה כרטיס שאבד אי אפשר לעשות אלא רק בשני מקומות?

אורי מקלב: צריך לשלם 10 ₪ על הכרטיס ובעמדות שיש אין קופה.

אורי מקלב: אז קופה של 10 שקלים שיכולים לעשות את זה.

אורי מקלב: יש עובדים מספיק מיומנים שאפשר לסמוך עליהם, שאפשר לפתוח בעוד מקום, לפתוח.

אורי מקלב: ואני אומר, הרי זה לא אתם.

אורי מקלב: זה משרד התחבורה.

אורי מקלב: והנושא הרביעי שעוד לא דיברנו עליו, זה להקים עוד עמדות טעינה או בקרה, אני לא יודע איך קוראים לקופות האלה שעולים לאוטובוס, גם מאחורנית.

אורי מקלב: אם יש לנו היום מצב שכולם עולים עם ה"רב קו", אין שום סיבה שלא יעשו את זה, שלא ישימו עוד עמדות כאלה בדלת האחורית, ואנחנו נקצר את הדברים.

אורי מקלב: המטרה הייתה לקצר את זמן ההמתנה ואת זמן הנסיעה, שזה בעיקר אוטובוסים.

אורי מקלב: אז למה אנחנו לא עושים את זה?

אורי מקלב: אז דיברתי עם דרור גנון, הוא אומר שאנחנו בתהליך כזה.

אורי מקלב: צריך להאיץ אותו.

אורי מקלב: איך קוראים למכשיר הזה?

אריה זדה: ולידאטור.

אורי מקלב: את הולידאטור הזה צריך לשים גם מאחורנית, לקנות את המכשירים ולשים אותם.

אורי מקלב: ואנחנו באמת רוצים לשמוע מכם את התשובות.

אורי מקלב: אנחנו קוראים כמובן גם לשר התחבורה, נפנה לשר התחבורה להעמיד את הדברים שהיו והנקודה היא לפתור עכשיו את הבעיות האלה של התורים, בעוד פתיחת עמדות או להאריך את הזמן שאפשר לקנות כרטיסיות.

אורי מקלב: אני לא יודע מה זה עוזר לסטודנטים, אבל זה יכול להיות שיעזור לאלה מה"רב קו", שלא יעמדו בתורים ולפתוח עוד עמדות, כולל עמדות של כאלה שאבדו.

אורי מקלב: אני מודה לכולם שהשתתפו.