ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 18, פרוטוקול מספר 204, 2011-09-13 10:10

דני דנון: בוקר טוב, אני שמח לפתוח ישיבה של הכנסת בעיר בית שמש, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות מקיימת את ישיבתה היום בעיר בית שמש.

דני דנון: אנחנו מודים לראש העיר, לחברי מועצת העיר, לתושבי העיר, שמארחים אותנו.

דני דנון: נמצא אותנו חבר הכנסת מיכאלי, יצטרף אלינו עוד מספר דקות חבר הכנסת דניאל בן-סימון, שהלך לישון מאוחר בהמשך לפריימריז במפלגת העבודה.

דני דנון: ..

דני דנון: אנחנו היום רוצים בעיר בית שמש להיכנס לשתי סוגיות עיקריות: סוגייה אחת היא, כמובן, נושא העלייה – לראות את כל הנושא של קליטת העלייה בדברים הטובים, הבעייתיים, האתגרים; העיר בית שמש ידועה כעיר שקלטה בעבר גלי עליות גדולים, ולאחרונה גם גלים גדולים של עלייה מצפון אמריקה וקהל אנגלוסקסי רב, וכמובן, אי-אפשר יהיה להתעלם מנושא הדיור, שמעסיק את כל מדינת ישראל וגם את העיר בית שמש, לגבי נושא מצוקת הדיור, הבנייה לעולים חדשים, וגם להיכנס לסוגייה הקשה של הבנייה למגזרים – לחרדים, דתיים-לאומיים, חילוניים, שבתוכם גם העולים נכנסים – לשלושת המגזרים, אגב; יש עולים חרדיים, דתיים-לאומיים וחילוניים.

דני דנון: אבקש מראש העיר, מר משה אבוטבול, לפתוח ולהציג את הדברים מבחינת העירייה, ואחר כך נשמע את שאר הנוכחים, ונראה איך אנחנו מצליחים לשנות ולסייע למפעל הציוני.

דני דנון: בבקשה.

משה אבוטבול: ראשית, ברכות לחבר הכנסת היקר דני דנון לרגל בואך לעיר יחד עם חבר ועדת הקליטה, עו"ד מיכאלי.

משה אבוטבול: אני חושב שהיוזמה הזו, לבקר בתוך העיר, לרדת לשטח, זה דבר מבורך מאוד, נצרך מאוד, זה לרדת לראות את הקשיים וגם את הדברים היפים.

משה אבוטבול: מבחינתנו, עיריית בית שמש, נמצאים פה הצוות המקצועי של אגף הקליטה, אגף החינוך, האנשים שעושים את העבודה הטובה – משטרת בית שמש, המפקד היקר קובי, חברי מועצת העיר שנמצאים פה, מר שלום לרנר, מר מוטי כהן.

דני דנון: נגיד מזל טוב למר לרנר.

משה אבוטבול: כן, וגם לתמי.

משה אבוטבול: מנהל אגף הקליטה נמצא פה, האנשים הטובים שעושים את העבודה היום-יומית.

משה אבוטבול: לעצם העניין, בעיר בית שמש נעשית עבודה נהדרת בכל מה שקשור לקליטת עלייה.

משה אבוטבול: נמצא פה גם נחמיה, מנהל המחוז, שיודע בדיוק את העבודה, ואנחנו נפגשים לא פעם אחת.

משה אבוטבול: בעיר בית שמש יש עולים מכל העולם – גם עולים מהמגזר של ברית המועצות לשעבר, חבר העמים, וגם עולים מהמגזר של עולי אתיופיה וגם מיהדות אמריקה, צרפת, דרום אפריקה; מכל המגזרים מגיעים לכאן עולים חדשים, 55 מדינות, ואני שמח שכולם מקבלים מבחינתנו יחס שווה ומועדף כדי שיוכלו, בעזרת השם, להיקלט כאן.

משה אבוטבול: מוסדות החינוך במקום ערוכים לתת חינוך טוב לכולם.

משה אבוטבול: יש פה בתי ספר מיוחדים ומוצלחים, שעושים עבודה נהדרת כמו "אהבת ישראל", כמו "מגן אבות", כמו "ברנקו וייס" ושאר בתי הספר, שערוכים בצורה נהדרת לקליטת אותם עולים – זה מבחינת מערכת החינוך.

משה אבוטבול: יש להם, כמובן, גם האולפן לעולים.

משה אבוטבול: אדוני קיבל חוברת, ובה יש הפירוט המלא יותר – אני מדבר באופן כללי.

משה אבוטבול: מבחינתנו, הנושא של קליטת עלייה הוא דבר חשוב מאוד.

משה אבוטבול: היתה פה השרה לפני מספר חודשים, עשינו סיור, והיא יצאה מאוד מתפעמת מכל מה שעיניה ראו.

משה אבוטבול: לקחנו אותה לכל מקומות הקליטה, וחבל שאין היום לאדוני זמן לעשות גם את הסיור, אבל אשמח שבנפרד תבוא לראות כל דבר ודבר.

משה אבוטבול: הפרויקטים שנעשים פה, נעשים פה בצורה מיטבית, עם המון תקציבים, שגם הרשות משקיעה וגם משרד הקליטה ושאר משרדי הממשלה עושים עבודה נהדרת.

משה אבוטבול: זה פרויקטים ארציים כמו התוכנית הלאומית, עיר ללא אלימות וכל מיני תוכניות ארציות, שמוטמעות כאן, בעיר בית שמש.

משה אבוטבול: הדבר האחרון שהתעסקנו בו בנושא הקליטה היה נקודה חשובה, שפנתה אליי השרה, שהיא רוצה שנארגן לה מקבץ של מקומות כדי לבנות שם מגורים לעולים חדשים, ואכן במרס העברתי אליה – גם אעביר אליך עותק – שלושה מקומות אפשריים – פה 15 דונם, פה עוד 3 דונם ופה 7 דונם, שהם יכולים להקים כאן מקבצים של בניינים לעולים חדשים, וזה מאוד שימח אותה, כי יש לה קשיים בהרבה ערים בארץ, וכאן מייד אמרתי לה: יש לך פה מקומות – תפעלי, אני אשמח שתוכלי לעשות שימוש בנושא הזה, ולהביא לכאן עוד עולים חדשים באותם מקומות.

משה אבוטבול: ברשותך, אני מעביר אליך את מכתבו של מתכנן העיר לגבי המקומות, עם מפה מצורפת, לגבי אותן תב"עות.

משה אבוטבול: אני בטוח שאם אתם תעשו חשיבה, וכן יש על מה לדבר, אז יש לנו גם חברה כלכלית בבית שמש, שהיא תשמח להיות הזרוע המבצעת של אותם מקבצי דיור.

משה אבוטבול: לדעתי, אפשר להקים כאן, לפי הכמות הזו, כ-500 עד 700 יחידות דיור לעולים חדשים.

אברהם מיכאלי: מי אמור לתקצב את זה?

משה אבוטבול: זה כבר עניין שהשרה אומרת שיש בעיות במשרד ראש הממשלה, שהם בעצמם עוד לא בטוחים, איך יפעל הנושא הזה.

משה אבוטבול: ממני נדרשתי להביא שטחים – קיבלו שטחים לפני חמישה חודשים בפגישה אתה ועם מנכ"ל המשרד וגם עם הממונה, שהיא כבר שולחת את התנצלותה, הגברת סטלה ולטר, שבעלה חולה, והיא ביקשה ממני להעביר את התנצלותה; היא מחזיקת תיק הקליטה, ובעלה בבית חולים.

משה אבוטבול: אלה שטחים חומים.

משה אבוטבול: השטחים שהם ביקשו, מבחינתם היה אפילו, כך היא אמרה – היא מוכנה אפילו שטחים חומים, כי הם ישנו את הייעוד, אבל אני נתתי להם גם שטחים שמתאימים לבינוי, שהם יכולים לעשות בזה שימוש לבינוי.

משה אבוטבול: המנכ"ל, אם ירצה, ירחיב בנושא הזה.

משה אבוטבול: אז מבחינתנו, הרמנו את הכפפה לפני ארבעה חודשים, ונשמח מאוד אם אדוני יעזור, וייתן כתף לנושא הזה.

משה אבוטבול: אין ספק, נעשה מאמץ בכל הכוח לאפשר קליטה מיטבית, ואנחנו ערוכים לזה.

משה אבוטבול: גם החומר שהעברתי לאדוני כאן מדבר בעד עצמו.

משה אבוטבול: אם תרצה באופן פרטני מאותם אנשים, שנמצאים כאן.

דני דנון: חבר הכנסת בן-סימון, ברוך הבא.

משה אבוטבול: לסיכום, אני באמת שמח שמגיעים חברי כנסת חשובים, ממגוון רחב של מפלגות הבית, ובאמת מעניינת אותם טובת העיר, ומבחינתנו, הצגנו שלוש חלופות של שטחים לעולים חדשים במיידית.

משה אבוטבול: נושא קליטת העלייה אצלנו מקבל טיפול הוגן על-ידי כל אגף הקליטה, וגם הממונה, שעושה עבודה נהדרת, מנהלת הרווחה, איריס צור, אגף החינוך, גברת רונית רענן, יש גם מנהל אגף הקליטה יבגני, שנמצא פה, וכמובן, כל האנשים שמסביב, שעושים עבודה נהדרת.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לפנות לנחמיה חתוכה.

דני דנון: מבחינת נתוני עולים, מה המגמות של בית שמש, מבחינה מספרית?

נחמיה חתוכה: בית שמש היא עיר שמגיעים אליה גלי עלייה יחסית גדולים.

נחמיה חתוכה: מינואר 2011 עד ספטמבר 2011 הגיעו, לדעתי, כ-400 עולים, שזה כמות מאוד מכובדת.

נחמיה חתוכה: זו עיר שיש בה היקף עלייה גדול, בעיקר היום מצפון אמריקה.

נחמיה חתוכה: יש טיפה ירידה בעולים מצרפת.

דני דנון: אם אני לוקח חמש שנים אחורה, מה סדר הגודל של כמות שנתית של עולים?

נחמיה חתוכה: קרוב לאלף איש בשנה בעשר השנים האחרונות, ואין ירידה, כמו שאתה רואה בישובים אחרים.

נחמיה חתוכה: בית שמש ממשיכה להיות אטרקטיבית וקולטת עלייה, בין היתר כי יש פה מוכנות בלתי רגילה של הרשות.

נחמיה חתוכה: אומרים תמיד: תביאו עולים.

נחמיה חתוכה: שכחת להזכיר את התימנים- - -

משה אבוטבול: יש לנו גם תימנים.

נחמיה חתוכה: אנחנו מזהים את העיר הזאת, וכל המשאבים שאנחנו יודעים לתת לערים קולטות עלייה – אנחנו נותנים.

נחמיה חתוכה: בית שמש, למשל, ב-2011, בלי מוקד הקליטה, ויש פה מוקד קליטה מאתיופיה, למרות שאין עלייה מאתיופיה לבית שמש, אבל יש פה אלפי עולים מבית שמש, שמקבלים עדיין שירות דרך המוקד העירוני בכל התחומים – פתרונות תעסוקה, רווחה, חינוך וכדומה; יש פה מוקד שאנחנו מחזיקים, שנמצא בקרוב ל-600 אלף שקל בשנה.

נחמיה חתוכה: אנחנו משקיעים בפעילויות חברתיות, החל מתוכניות חינוך, פעילויות שוטפות – משהו קרוב למיליון וחצי שקל, כולל התקציב שאנחנו נותנים בתוכנית הלאומית לנוער בסיכון, שעובדת פה נפלא.

משה אבוטבול: כן, גברת כרמלה פילו עושה עבודה נהדרת.

נחמיה חתוכה: אנחנו רואים פה עשייה וברכה בעשייה.

דני דנון: הנתונים שאני קיבלתי אותם שונים, והם מראים מגמה – יכול להיות שהיא ארצית – של ירידה; מ-2006, שהיו פה אלף עולים, ב-2007 – 700, ב-2008 – 500 – אלה לא מספרים מדויקים – ב-2009 היתה עלייה ל-600, ב-2010 – 500, ונכון להיום רשום לי 100.

נחמיה חתוכה: 400 איש מ-1 בינואר עד 1 בספטמבר.

יבגני נבוטובסקי: וצריך לקחת בחשבון, שיש גם ירידה בארץ.

אברהם מיכאלי: מר חתוכה, אתם במסגרת הכנות של "נפש בנפש", אתם ממליצים על בית שמש כעיר קולטת?

נחמיה חתוכה: המלצנו.

נחמיה חתוכה: באחת הפגישות הקודמות הזכרנו, שתוכניות עידוד עלייה – כל עולי צפון אמריקה לא נכנסו לתוכניות הייחודיות של עידוד עלייה, כי הם קיבלו את הסיוע דרך "נפש בנפש".

נחמיה חתוכה: השנה יש שינוי, וגם אוכלוסיית צפון אמריקה נכנסת לתוך תוכניות עידוד העלייה שיש לנו.

נחמיה חתוכה: כמובן, שהמספר מוגבל, והתחרות היא לא קטנה על העניין הזה, אבל הם חלק מהעולים האלה, ולבית שמש יש מה לומר גם פה.

משה אבוטבול: לפני כשבוע וחצי, כמעט שבועיים, אני בעצמי קיבלתי בחגיגיות בשעה 06:00 את העולים של "נפש בנפש" – כ-20 משפחות שמגיעות לבית שמש מדרום אפריקה, משדה התעופה, יחד עם השרה לנדבר.

משה אבוטבול: זאת לא פעם ראשונה; מספר פעמים שאני מגיע כל שנה לקבל אותם, אני בעצמי הייתי בדרום אפריקה, לעודד עלייה, גם צפון אמריקה, הייתי גם בארצות הברית, בכל מיני מקומות, לשכנע עולים לבוא לגור אצלנו בעיר, וזה לא מובן מאליו, כי ראש עיר עסוק בעוד הרבה דברים, אבל מבחינתנו, זה דבר חשוב ביותר להביא אותם, כי יש להם פה תשתית טובה גם של חינוך וגם של פרויקטים שיכולים לדבר אליהם.

דני דנון: נציג משרד השיכון, נושא השיכון בבית שמש הוא נושא חם מאוד, ואחת הטענות שעולות בגלל מצוקת הדיור – קשה להביא לפה עולים, לזוגות צעירים קשה לקנות דירה, גם לאנשים שנולדו בבית שמש.

דני דנון: מה אופק התוכניות של בית שמש?

אמנון כהן: ראשית, משה מתנצל שלא יכול היה להגיע.

אמנון כהן: משרד השיכון מתכנן כרגע, ובשלבי שימור שונים של כ-22 אלף יחידות דיור בשילוב ממ"י, בתמהילים שונים ובאזורים שונים, והמסה הגדולה המתוכננת היא ברובע ד' וברובע ה', ששם זה כ-10,000 יחידות דיור; ברובע ה' – כ-7,000 יחידות דיור על-ידי ממ"י.

אמנון כהן: בכל האזורים המגמה העיקרית היא לבנות בצורה - - - למשתכן שתעודד זוגות צעירים ולאפשר להם- - -

דני דנון: כמה אחוז יהיה "דיור למשתכן" מה-22 אלף?

אמנון כהן: השאיפה שלנו היא להביא את זה לפחות ל-25 אחוז, 30 אחוז של הבתים, אם לא יותר; אנחנו מקווים שנצליח יותר.

אמנון כהן: יש גם שכונות ותכנונים מסוימים לעולים חדשים ספציפיים, למשל במ' 3 יש לנו תוכנית של 350 יחידות דיור- - -

משה אבוטבול: בלוד – כ-700 יחידות דיור.

אמנון כהן: איפה שאזור התעסוקה?

משה אבוטבול: בדיוק – 650 יחידות דיור לעולים חדשים.

דני דנון: אמנון, קודם כל, אנחנו מברכים; 22 אלף יחידות דיור זה משמעותי ומבורך.

דני דנון: אמרת "תמהיל", וזו מילה משמעותית.

דני דנון: אתה יכול להסביר לנו, מה זה "תמהיל", ואיך מוודאים שלא יהיה 100 אחוז חרדים או 100 דתיים-לאומיים או 100 אחוז חילוניים?

דני דנון: איך אתם עושים את זה?

אמנון כהן: התמהיל כולל בתוכו כמה סוגים – קודם כל, סוגי בנייה שונים:

אמנון כהן: גם צמודי קרקע, גם רוויה, גם במסלול של מחיר למשתכן – בכל השלבים ובכל האפשרויות, וזה כולל בתוכו למגזרים השונים – כיפות סרוגות, כיפות שחורות וכו', ללא דתיים, והכול בתיאום מלא עם העירייה.

קריאה: שומעים פה סיפורים- - -

דני דנון: אתן לכל מי שרוצה, לדבר.

דני דנון: אמנון, תסביר לי את העניין של התמהיל.

דני דנון: יש טענות קשות, שהדברים תפורים לחצרות או לזרמים מסוימים, ובעצם החשש הגדול הוא שלא יהיה תמהיל, אלא שיהיה הומוגני לחלוטין.

דני דנון: הבנייה – אני חושב שכולנו מברכים עליה.

דני דנון: השאלה, אתה אומר "בתיאום עם העירייה".

דני דנון: יושב פה ראש העיר.

משה אבוטבול: תכף המנכ"ל יגיב.

דני דנון: בבקשה.

אמנון כהן: אני בנושא השיווק פחות מעורה.

אמנון כהן: חוץ ממה שאנחנו משווקים בצורה שוויונית לגמרי לכל המגזרים, יש גם כוחות שוק.

אמנון כהן: אם יוצאים למכרז, וכוחות השוק היו חזקים יותר למגזר זה או אחר, אנחנו לא מתערבים בזה.

אמנון כהן: זה לא התפקיד שלנו כמשרד השיכון.

אמנון כהן: אנחנו מאפשרים, שלכל המגזרים תהיה אפשרות.

דני דנון: מה לוחות הזמנים של ה-22 אלף יחידות דיור?

אמנון כהן: חלקם ממש מיידיים, חלקם בשלבי תכנון, ואני מקווה שבשנתיים-שלוש הקרובות.

דני דנון: אדוני ראש העיר, אני מבקש שאתה או המנכ"ל תתייחסו לעניין התמהיל.

משה אבוטבול: המנכ"ל יתייחס לכל הנושא – עו"ד מתי חותה, מנכ"ל העירייה, לשעבר הממונה על המחוז ויושב-ראש הוועדה המחוזית ירושלים.

דני דנון: בבקשה.

מתי חותה: אני אומר כמה דברים, ואני מתאר לעצמי שכמה אנשים לא יאהבו לשמוע אותם, אבל האמת היא אמת.

מתי חותה: בית שמש לא תוכננה עבור הציבור החרדי, אבל אנחנו חיים במדינת ישראל, ובמדינת ישראל יש שוק חופשי, וכל אחד קונה איפה שהוא רוצה.

מתי חותה: המדינה יכולה לנסות באמצעים תכנוניים, לנווט אוכלוסיות מסוימות, אבל השוק הוא הקובע בסופו של דבר.

מתי חותה: מדינת ישראל ניסתה באמצעים שונים למנוע את כניסת הציבור החרדי לבית שמש, כשהם ראו שהציבור החרדי קונה בבית שמש, בין על-ידי הכנסת תנאים בחוזים עם הקבלנים, שהיו לא חוקיים, ונפסלו מייד.

מתי חותה: אני יכול לספר לכם על מהלך שהייתי מעורב בו כיושב-ראש הוועדה המחוזית – שכונת ג', המכונה ג' 1, היתה בנייה רוויה, ואז משרד השיכון אמר:

מתי חותה: אנחנו רוצים לגוון את האוכלוסייה בבית שמש, ושהשכונה לא תהיה חרדית, איך נעשה את זה – נהפוך את הבנייה הרוויה לבנייה צמודת קרקע, שהיא בנייה יקרה יותר, ואז לא יבואו חרדים, משהו בסגנון מכבים ורעות, לפני שהקימו את מודיעין, נשווק את זה בנפרד מהעיר בית שמש, ואז היה פרויקט שיווק יקר, שקראו לו "השחר", זה התפרסם בעיתונות הארצית וברדיו, ושיווקו 200 מגרשים צמודי קרקע, וגם אותם קנו חרדים, ואז מדינת ישראל ביטלה את המכרז.

מתי חותה: כמובן, הלכו לבג"ץ, ובג"ץ אמר שאי-אפשר לבטל את המכרז, וזה חזר.

מתי חותה: אני הייתי עם ראש העיר הקודם.

מתי חותה: חלק מהמדיניות היתה להפסיק את השיווק של מגרשים בעיר בית שמש, כי אי-אפשר לנווט את האוכלוסיות השונות, וכך היה.

מתי חותה: משרד השיכון ביקש, לחץ, שנשווק את המגרשים, ולא הסכמנו.

מתי חותה: ההנהגה החדשה של העיר – היו הסכמות פנימיות כאן של שליש לחילוניים, שליש לדתיים-הלאומיים ושליש לציבור החרדי.

מתי חותה: אני כבר אז אמרתי: זה בלתי ניתן לשליטה, אבל אני לא פוליטיקאי, והשטחים שווקו לשוק החופשי.

מתי חותה: גם הם לא תוכננו עבור הציבור החרדי, מבחינה תכנונית, והקונים הם קונים.

מתי חותה: אף אחד לא יכול לשלוט בזה.

מתי חותה: שכונת חפציבה כוללת כ-1,400 יחידות דיור.

מתי חותה: כשאני הייתי מעורב בתכנון של המחצית השנייה שלה, כ-700 יחידות דיור, שיותר קרובות לבית שמש הוותיקה, אישרנו שם דירות גדולות כדי לעודד אוכלוסייה חזקה, שתבוא לשם.

מתי חותה: אני אישית, מאחר ש-700 יחידות הדיור האלה הוחזקו על-ידי יזם פרטי, ניסיתי לתווך בין הציבור הדתי-הלאומי, שמשווק יחידות דיור באפרת, במקומות אחרים- - -

משה אבוטבול: יש פה דוגמה טובה, שתשליך על מה שאתה שואל.

מתי חותה: ניסיתי להביא לכאן ציבור דתי-לאומי.

מתי חותה: לא באו, והם לא קנו את זה.

מתי חותה: אפשר לשלוט – על-ידי זה שישווקו 100 יחידות כל פעם, ואז מי שיקנה, יקנה, אבל אם מדינת ישראל חייבת להוציא לשוק יחידות דיור, השוק החופשי הוא הקובע, ואפשר לעשות מה שהם רוצים, אבל הציבור החרדי סימן את בית שמש כיעד, והוא רוכש באמצעים הדמוקרטיים ובאמצעים שעומדים לרשותו על-פי חוק את הדירות.

מתי חותה: האם מישהו אחר יכול לא לרכוש?

מתי חותה: לא.

דני דנון: מה הצפי שלך ל-22 אלף יחידות דיור האלה, מבחינה מקצועית?

דניאל בן-סימון: האם זה סומל להיות בני ברק בעוד עשרים שנה – זה מה שהוא שואל.

מתי חותה: העיר בית שמש, גם תחת הנהגתו של ראש העיר, מר משה אבוטבול, מעוניינת באוכלוסייה מגוונת; היא לא מעוניינת באוכלוסייה חד-גונית, סוציו אקונומית נמוך; זה טוב לעיר, זה טוב לכולם.

מתי חותה: העובדה היא שכבר בתחילת דרכו ראש העיר אמר שהאוכלוסייה האתיופית היא אוכלוסייה שאנחנו מעודדים את הגעתה לעיר בית שמש, ויש לנו כמעט 4,000 תושבים יוצאי אתיופיה.

מתי חותה: זה לא קל.

מתי חותה: העלייה מחבר העמים היתה אז עלייה מאוד מבורכת, והגענו לכמעט 8,000, והעלייה האנגלוסקסית – כל זה, אגב, בשלטון הקודם.

מתי חותה: העלייה בסך הכול ירדה, אבל כולם מצהירים: אנחנו רוצים אוכלוסיות מגוונות, אבל אנחנו לא יכולים להכריח את האנשים.

מתי חותה: החרדים הם אוכלוסיות מאוד מגוונות.

מתי חותה: גם בתוך-תוכם לא כל אחד רוצה לגור ליד השני, אבל כלפי חוץ הם יותר מאוחדים.

מתי חותה: אני משער שהאוכלוסיות של הקנאים, שהן האוכלוסיות שקשה מאוד לגור לידן, לא ילכו לשם; הן מתרכזות ברמת בית שמש ב'.

משה אבוטבול: גם הרציונל שם, היות שהם לא מקבלים תקציבים מהמדינה, הם בונים בכוחות עצמם את המוסדות שלהם, אז הם לא מוכנים לעשות עוד תשתית מוסדית גם בג', כשיש להם פה ברמה ב' את כל המוסדות.

משה אבוטבול: עוד בתי ספר זה הרבה כסף שהם יצטרכו לתת, לכן הם לא רוצים להגיע לשם.

מתי חותה: הם גם אוהבים להיות בצורה מאוד סגורה, ואני מתאר לעצמי שרמת בית שמש ב' יותר ויותר תקבל אפיון כזה, כי גם ברמת בית שמש א' גרו בהתחלה יותר חילוניים ויותר דתיים-לאומיים.

מתי חותה: יש סוג של הגירה גם משם, ודאי של החילוניים.

מתי חותה: האם יהיו דתיים-לאומיים ברמה ב' וג' – יהיו – בסגנון אלעד או דברים כאלה.

מתי חותה: לחילוניים יש אלטרנטיבות יותר פשוטות.

דניאל בן-סימון: שהן מה?

מתי חותה: אני לא מדבר על תושבי בית שמש.

מתי חותה: 20 אלף יחידות דיור זה משרד השיכון; יש עוד יזמים פרטיים, כלומר אנחנו מדברים על כמעט 30 רזרבות מתוכננות של 30 אלף יחידות דיור חדשות, מאושרות, בשלבים שונים של תכנון, מאושרות ברמה של תוכנית מתאר כללית, ותוכניות מפורטות עכשיו נמצאות בשלבים שונים.

מתי חותה: אנחנו מדברים על אוכלוסייה שתגיע מבחוץ, ולא הצמיחה של בית שמש; בית שמש היא צעירה.

מתי חותה: כלומר תושבי בית שמש הוותיקים, שזועקים את הזעקה כאן, אין להם כוח כניעה לכזה דבר.

מתי חותה: אני מבין אותם – הם מרגישים שהעיר נשדדה מהם.

קריאה: יש פה אלף צעירים שצריכים- - -

מתי חותה: אז תיקנו אלף דירות, בסדר.

מתי חותה: אני חושב שצריך לעודד.

מתי חותה: עדיין אני מדבר באופן שלא כל אחד מוכן לגור שם; גם אם יקנה שם דירה במחיר למשתכן, אני מסופק אם יגור שם, אם הוא לא מסורתי, לכל הפחות.

מנשה: אז מה אתה מציע – לגרש אותנו?

מתי חותה: חלילה.

דניאל בן-סימון: בעוד עשרים שנה, תן לנו תמונה – איך תיראה בית שמש?

דניאל בן-סימון: האם אדם כמוני יכול בשבת לנסוע בה, או זה יהיה כמו בני ברק?

קריאה: למה עוד עשרים שנה?

קריאה: בוא עכשיו.

מנשה: הם הכול יעשו באלימות, יוציאו אותנו מפה.

מנשה: אני מציע לעצור את הבנייה.

מנשה: זה הפתרון היחיד.

מנשה: לעצור כל בנייה.

מנשה: או חלוקה של שכונות חילוניות.

דני דנון: תודה.

מתי חותה: ראשית, אנחנו מעודדים בנייה בחלק הוותיק יותר של בית שמש.

קריאה: הכול מריחה.

דני דנון: באילו היקפים?

מתי חותה: זה אפשרי בכמה אפשרויות: אפשרות אחת היא של פינוי-בינוי – בוא נהיה הוגנים: הליך ארוך- - -

מנשה: אני רוצה להגיב להם.

דני דנון: אתה תגיב.

דני דנון: בבקשה, מתי.

מתי חותה: פינוי-בינוי – אנחנו עכשיו ביחד עם משרד השיכון מנסים לקדם שכונה אחת.

מתי חותה: זה הליך ארוך, לא של שנתיים-שלוש.

דני דנון: כמה יחידות?

מתי חותה: מ-150 ל-1,300, אבל צריך לפנות, להרוס – הליך ארוך, וזו שכונה אחת.

דני דנון: במרכז העיר?

מתי חותה: בשכונת ביאליק.

מתי חותה: יש פוטנציאל גדול לזה בבית שמש בסך הכול, כי העיר בנויה בתפזורת, והעיר באמת בבתים בצפיפות נמוכה.

מתי חותה: יש עוד כמה מגרשים כמו המגרש בשערי העיר – 300 יחידות דיור, של הקאנטרי קלאב – עוד כ-400-300 יחידות דיור, מגרש שאנחנו מתכננים כאן עכשיו בגפן, של 200 יחידות דיור, אבל כעיקרון, זה יכול להספיק.

דני דנון: אני מעריך את העמדה המקצועית שהצגת, אבל אנחנו כמקבלי החלטות היינו רוצים לשנות את החזית הזאת שהצגת, מבחינת 22 אלף יחידות הדיור שנבנות.

דני דנון: מה אנחנו כמחוקקים צריכים לעשות כדי לשנות את המצב שתיארת?

דני דנון: יש לך ניסיון מתפקיד קודם.

דניאל בן-סימון: דבר חופשי פה.

מנשה: קשה לו, הוא מתפטר.

מתי חותה: מה יהיה עוד 25 שנה, כששואלים אותי אנשים, אני אומר – ורוב עובדי העירייה הם עדיין מהמגזר הישן – אני אומר: תקנו, כי המחירים לא יירדו; כמה שתקנו, התהליך הזוחל של התחרדות העיר בעיר הוותיקה, יואט.

מתי חותה: בהנחה שיהיה היצע גדול בעיר החדשה, התהליך של התחרדות העיר הוותיקה יהיה אטי.

מתי חותה: עדיין בשכונות צמודות דופן יהיה תהליך אטי של רכישה, וזה שוק חופשי.

מתי חותה: 30-25 שנה – זה בהחלט יכול להיות.

מתי חותה: לגבי מה אפשר לעשות – רצינו לעודד את הבנייה בנגב, ואמרנו שיש דרך אחת לעשות את זה: כבישים, כמובן, צמצום הבנייה במרכז ויותר היצע בנגב.

מתי חותה: כתוצאה מכך עלו מחירי הדירות מאוד במרכז, כולם הזדעקו, ועכשיו רוצים לבנות מהר במרכז.

מתי חותה: במקום לומר: עכשיו ההזדמנות הגדולה לבנות בנגב, אומרים: נבנה במרכז דירות חדשות.

מתי חותה: יש דרך אחת – עשה אותה השלטון הקודם, וזה לעצור את הבנייה.

מתי חותה: האם מישהו מסוגל להגיד את זה?

מתי חותה: האם זה נכון?

מתי חותה: האם זה צודק?

מנשה: כן.

מנשה: היו"ר דני דנון: חבר מועצת העיר, מר שלום לרנר, בבקשה.

שלום לרנר: אני בקדנציה הקודמת הייתי סגן ראש העיר, ואז הייתי צריך למכור את משרד התיווך שהיה לי 17 שנה, עסקתי בדירות, באוכלוסיות, ליוויתי הרבה מהעולים החדשים שבאו ממדינות הרווחה – הם באו דרכי, אז אני חושב שיש לי הסמכות וגם הידע, שלצערי, למשרד השיכון אין הידע; יש לו הרבה היתממות ותמימות.

שלום לרנר: לגבי עוד עשרים שנה, אם אנחנו דואגים שיבואו אוכלוסיות אחרות ב-22 אלף יחידות האלה – זה הפתרון.

שלום לרנר: ראש העיר לא רוצה.

מתי חותה: לא אמרתי.

מתי חותה: אני אמרתי שיש כוח קנייה בשוק.

משה אבוטבול: אתה מתווך, אתה יודע.

שלום לרנר: באתי לקבלן, הוא רצה למכור פה לחרדים.

שלום לרנר: אמרתי לו: לחרדים יש כוח קנייה יותר גדול מלנו?

שלום לרנר: אמר: לא.

שלום לרנר: אז שאלתי אותו למה, והוא ענה:

שלום לרנר: כשמתי והאדון הנכבד הזה אומר לאוכלוסיות הלא חרדיות: אתם תקנו במיליון וחצי – להם נמכור ב-600, אז ברור שלהם יש כוח קנייה יותר גדול.

שלום לרנר: גם עכשיו הוא אמר: יש לי 350 דירות גדולות- - -

דני דנון: אבל למה הקבלן לא רוצה להרוויח יותר?

שלום לרנר: זאת הבעיה.

שלום לרנר: הוא רוצה להרוויח יותר, אז הוא בא לשוק, ומבקש מיליון ו-200, ולא רוצים לקנות, אז באים החרדים ואומרים: בוא נקנה מכם ב-700, ב-800.

שלום לרנר: אז אני אומר לו: אם אתה היית מוכר ב-800 שם, גם היו קונים אצלך, ועובדה היא שיש פה קבלן שעשה את זה – לפני חודש, לא לפני שנה; 100 דירות הוא מכר ישר, וכמובן, ישר הקפיץ את זה, אז נעצר לו.

דני דנון: מה אתה מציע לעשות?

שלום לרנר: שאם אתה – דירות למשתכן, תעשה לציבור רגיל; תעשה ג' 2, יוצאי צבא, ב-600-500 אלף שקל – על אחריות שתוך שלושה חודשים נמכרות כל הדירות, 2,000 יחידות דיור.

דני דנון: זה נעשה בעבר?

שלום לרנר: לא.

דני דנון: מבחינה חוקית.

שלום לרנר: אפשר לעשות.

שלום לרנר: לפי החלטת הממשלה, הולכים עכשיו לעשות את זה; השאלה, אם יעשו את זה גם בבית שמש.

שלום לרנר: לפי החלטת הממשלה, יש עדיפות ליוצאי צבא.

שלום לרנר: כמו שאני מכיר את החברים שלנו, הם יגידו: אבל בית שמש היא עיר חרדית – שם לא צריך יוצאי צבא.

שלום לרנר: זה חלק מהבעיה שאנחנו עומדים בפניה.

שלום לרנר: חלק מזה נובע מזה שמבקשים מחירים גבוהים, ועושים דירות גדולות לציבור החרדי, ולמשל, אני כמייצג גם את אלה שבאים מארצות הברית היום – גם אין להם הכסף לשלם היום 700-600 אלף דולר, גם הם צריכים דירות ב-300 אלף דולר, שזה מה שעולה בית בארצות הברית היום, אז גם שם יעמוד ריק.

דני דנון: תודה.

דני דנון: יוסי לבקוביץ, בבקשה.

יוסי לבקוביץ: תודה.

יוסי לבקוביץ: אני קודם כל שמח שהוועדה נענתה לבקשתנו, להגיע לעיר.

אברהם מיכאלי: אני לא ידעתי שהוועדה נענתה לכם, אחרת לא הייתי בא.

אברהם מיכאלי: תגיד שאתה באת הנה כאזרח, להשמיע את עמדותיך.

אברהם מיכאלי: אזרחים לא מזמינים ועדות אצלנו.

דני דנון: למה לא?

יוסי לבקוביץ: אני בן של עולה.

יוסי לבקוביץ: בכל מקרה, העיר בית שמש עשרים שנה היא עיר שקולטת עלייה.

יוסי לבקוביץ: היא קלטה את אבא שלי, היא קלטה ציבור עולי אתיופיה והיא קלטה ציבור עולי חבר העמים.

יוסי לבקוביץ: היה פה פסיפס רב-גוני של אנשים מכל האוכלוסיות, היה פה מרקם אדיר ונוח לכולם.

יוסי לבקוביץ: מה שקורה, ויש לי הנתונים – ב-2011 יש עלייה של 114 עולים סך הכול.

יוסי לבקוביץ: אני הבאתי את הנתונים ממשרד הקליטה, על-ידי הדובר של משרד הקליטה.

קריאה: משפחות.

יוסי לבקוביץ: לא; 600 ב-2010 ו-112 מתחילת 2011.

יוסי לבקוביץ: אתם מדברים על כוחות השוק, וזה יפה ונכון, וגם אני מסכים עם כולם, אבל צריך לדבר פה על התחושה.

יוסי לבקוביץ: התחושה בעיר בשנתיים האחרונות היא תחושה רעה, במיוחד בקרב העולים.

יוסי לבקוביץ: יש לנו פה חבר, שהוא בעצמו יודע שהיום הוא לא יכול להמליץ לאנשים ששואלים אותו אם לעלות לבית שמש.

יוסי לבקוביץ: עיר חרדית, הולכת להסתגר בדל"ת אמותיה, כמו אילת ועמנואל.

יוסי לבקוביץ: איזו קליטה של עולים ציוניים יכולה להיות בעיר, שבה ראש העיר חברנו מצוטט באתר חדרי חרדים, שמי שקורא לו ציוני, מעליב אותו?

יוסי לבקוביץ: איזה שקר זה, שיושב-ראש ועדת התכנון והבנייה של העיר הזאת, מר מונטג, לא יושב פה ואומר שהוא מעל כל במת עיתון חרדי ודתי, אומר שבית שמש תעקוף את בני ברק בגדול ובזמן קצר.

יוסי לבקוביץ: איזה דתי-לאומי יקנה דירה במקום כזה?

יוסי לבקוביץ: אם הם לא היו אומרים את זה, אם הם היו משווקים ועומדים בהסכמים קואליציוניים – שליש, שליש, שליש – אני הייתי קונה דירה ברמה ג' במחיר למשתכן.

יוסי לבקוביץ: שידאגו גם למחירים האלה.

יוסי לבקוביץ: עיר חרדית לא קולטת עלייה.

יוסי לבקוביץ: זה מתחיל בירידה שאנחנו רואים עכשיו.

יוסי לבקוביץ: העולים בודקים את השטח, רואים חינוך, קנאים קצת עשו שרירים, וראש העיר השתפן.

יוסי לבקוביץ: איפה יהיו פה עולים?

יוסי לבקוביץ: ברגע שבית ספר "אורות" לא יכולים לשלוח את הילדים שלהם בצורה בטוחה, ויש פה עיתונאי שהבת שלו שם, והוא לא יכול לדבר רק עקב התפקיד שלו – הבנות שלו לא יכולות ללכת לבית ספר.

יוסי לבקוביץ: איך דתי-לאומי יקנה?

יוסי לבקוביץ: זה עניין של תחושה, ואת התחושה הזאת צריך לשנות, ומהיום, וכל התוכניות האלה – אנחנו רוצים לעבור אתן.

יוסי לבקוביץ: אני מכיר את התוכניות.

דני דנון: החבר'ה הצעירים, אחרי צבא, רוצים לגור בבית שמש?

יוסי לבקוביץ: ודאי.

יוסי לבקוביץ: אני בן 26, סיימתי תואר ראשון ולומד שמאות מקרקעין באריאל, וחוזר כל יום הביתה.

יוסי לבקוביץ: לצערי, העיר לא הולכת בכיוונים שאני חונכתי עליהם.

יוסי לבקוביץ: נמצאים פה גם נציגים מהציבור הוותיק – סגן ראש העיר לשעבר, שלום אדרי, שלמה פדידה, מוטי כהן – כולם מרגישים שהתחושה היום היא קשה.

יוסי לבקוביץ: זה גם הדברים שראש העיר מהנהן בראשו, וגם יש לנו הצילומים ב-youtube – כל אחד יכול להיכנס ולראות את ראש העיר.

דני דנון: ברוך, אתה עולה חדש, בבקשה.

דני דנון: מאיפה עלית?

ברוך מצא: מיאמי, ב-2007, אני נשוי עם בת.

ברוך מצא: מה שרציתי לומר זה מה ששלום לרנר אמר.

דני דנון: אתה גר פה בשכירות, יש לך דירה?

ברוך מצא: כן.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: מנשה, בבקשה.

מנשה: לרנר אמר דברים, אבל אנשים פה לא אומרים דברים בחריפות; מדברים פה בצורה יפה ובעדינות, כמו ראש העיר, כמו הבחור ממשרד השיכון.

מנשה: יש פה ראש העיר, יש הדובר שלו, יש את זה ב-youtube, הוא בעצמו אומר, וזה מהנהן.

מנשה: אנחנו פה עובדים כולנו על עצמנו.

מנשה: הם לא מבינים שכל האנגלוסקסים, שנמצאים ברמת בית שמש, עוד שנה-שנתיים גם הם יברחו; הם לא יוכלו לחיות שם.

מנשה: אם בית ספר "אורות", שנמצא בקצה – עכשיו הם יצאו להפגנה.

מנשה: עוד שנה-שנתיים גם הוא נבלע, כי בונים מסביב.

מנשה: הכול זה עבודה בעיניים וזריית מלח.

מנשה: כל החלוקה הזאת של שטחים – או שיעשו בסוף, מה שיקרה פה בסוף זה הפרדה של בית שמש החרדית לבית שמש הוותיקה.

מנשה: אני לא רואה שהממשלה מתערבת.

מנשה: אתה נציג של הליכוד, יש לך הסכמים קואליציוניים עם ש"ס.

מנשה: לא תבצע אותם – הכיסא שלך יעוף, ואנחנו יודעים את זה.

מנשה: הלא חברי ליכוד אמרו, שרים בליכוד אמרו: ההסכמים הקואליציוניים עם ש"ס – הם גיבורים.

מנשה: הם עושים את העבודה שלהם.

מנשה: הם תותחי-על.

מנשה: הם הבטיחו לבוחרים שלהם, והם ביצעו.

מנשה: רק זה משגע אותי – זה תושב בית שמש, שהוא מכר את הנשמה שלו לחרדים האשכנזיים, שהם קוראים לנו לא יהודים בכלל.

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני רוצה לפנות למפקד המשטרה, קובי.

דני דנון: התמונות של בית הספר – גם פנה אליי באירוע, כשהייתי לפני מספר ימים פה, אותם אנשים שתוקפים את הילדות מילולית ופיזית – איפה אתם בתמונה פה?

יעקב כהן: שלום לכולם.

יעקב כהן: אני חושב שבנושא של קליטת עלייה, יחד עם הסל הזה של קליטת עלייה, צריך לסל הזה להכניס עוד כמה אלמנטים, וזה קשור לאלמנטים של רווחה.

יעקב כהן: נמצאת פה עמיתה שלי, איריס, שהיא מנהלת מחלקת הרווחה – אלה דברים שקשורים בסופו של דבר לפשיעה, וחשוב, כשנותנים את הדעת לקליטת עלייה, לתת את הדעת גם לתקציבים בנושא של רווחה וגם לתקציבים בנושא של נוער.

יעקב כהן: העיר הזאת, עם כל מה שאמר פה ידידי בנושא הנוער, היא עיר שבסך הכול, אם אני מסתכל קדימה, היא תסבול מאלימות קשה של בני נוער.

יעקב כהן: זו עיר שמכילה כרגע, חציה זה בני נוער, כ-40 אלף בני נוער, ותעסוקה - אין, יציאה מהעיר הזאת - אין, יכולת להעסיק אותם בסופי שבוע – אין, וכל הדברים האלה מייצרים סיר לחץ, שבסופו של דבר מייצר פשיעה, וצריך לתת את הדעת גם לדברים האלה בעת קליטת אנשים.

יעקב כהן: אנחנו כמשטרה ודאי, עם התפתחות העיר הזאת, ניתן דעתנו עם עבודת מטה סדורה בנושא של התקנון של משטרה בכלל, כי ככל שכמות האזרחים גדלה, צריך להתאים את כמות השוטרים שיוכלו לתת מענה הולם לאזרחים, וזה מה שנעשה.

יעקב כהן: לשאלתך, אדוני, בנושא בית הספר, אנחנו בסוגייה האזרחית לא מתעסקים; אנחנו מתעסקים בסוגייה של מניעת אלימות בעיר הזאת.

יעקב כהן: אנחנו לא נוקטים עמדה לא לצד הזה ולא לצד הזה.

יעקב כהן: יכולים באופן הבלתי-פורמלי לנסות לפשר בין הגורמים, אבל בסוף אנחנו אוכפים.

יעקב כהן: ביצענו מעצרים של כל גורם עוין כזה או אחר.

דני דנון: הוגשו תלונות?

יעקב כהן: הוגשו תלונות, בוצעו מעצרים.

יעקב כהן: נכון להיום, מזה שבועיים, עם כל האילוצים שלי, אני מציב שם כוח בבוקר ובצהריים כדי לוודא שהסדר נאכף עד תום.

יעקב כהן: מבחינת החבר'ה הדתיים-הציוניים, או איך שקוראים להם, גם המינון שלהם בשהות שלהם שם ירד עד לאפס בימים האחרונים בגלל הידיעה שאנחנו נמצאים שם ואוכפים ושומרים על הסדר.

יעקב כהן: שוב – אני ממש לא נוקט עמדה פה.

קריאה: לגבי מה אתה לא נוקט עמדה?

יעקב כהן: אני לא נוקט עמדה לגבי הסוגייה האזרחית; אני נוקט עמדה חד-משמעית לגבי המעבר על החוק, שפה אין פשרות.

יעקב כהן: בוצעו מעצרים לכל מי שביצע עבירה, משני הצדדים – בוצעו מעצרים חד-משמעיים.

יעקב כהן: לא פרסמתי את זה, אבל היו אצלנו בחקירות שני הצדדים על הפרות סדר ועבירות למיניהן.

יעקב כהן: ברור לי לחלוטין הרצון לגוון בעיר הזאת, אבל אני חושב שאסור – וזה משהו שבסופו של דבר מתקשר למשטרה – אסור להתעלם מעובדות בשטח, ואני בדעתי האישית שלי, בסופו של דבר אנחנו נאכוף איפה שצריך בשיא הכוח, ואם אצטרך להביא כוחות מירושלים, אני אעשה זאת.

יעקב כהן: אנחנו לא רוצים לייצר חיכוך בעיר הזאת; המטרה היא לנסות לייצר פתרונות, לפני שנייצר בעיות.

יעקב כהן: בלית ברורה נוצר בעיר הזאת מצב, שמצריך הפרדה פיזית.

יעקב כהן: הפרדה פיזית תמנע חיכוך, תייצר עידוד של אנשים להגיע ולגור בעיר הזאת, כי הטרדות, משני כיוונים, זה לא משהו שמושך אנשים.

יעקב כהן: אני רואה היום מה קורה בבית ספר "אורות".

יעקב כהן: אנשים באים לכאן ורוצים שקט.

יעקב כהן: הם שמים את מיטב כספם, ולא רוצים חיכוכים פה.

יעקב כהן: לכן אני חושב שאין ברירה – העיר הזאת יש אוכלוסייה הטרוגנית מגזרית, שכבר יושבת במגזרים שונים, וחשוב לראות איך אתם מייצרים מצד אחד עידוד, ומצד שני הפרדה פיזית – אין ברירה אחרת.

יעקב כהן: זו דעתי, תודה.

אברהם מיכאלי: לגבי קבוצות עולים שונות, יש קבוצת עולים יותר ותיקה – עולים יהודי אתיופיה ועולים מברית המועצות לשעבר.

אברהם מיכאלי: אתם כמשטרה היום פה מתמודדים, לגבי אוכלוסיות עולים, בבעיות ייחודיות ספציפיות?

אברהם מיכאלי: אמרת רווחה, ואני מקבל את ההערה הזאת, כי לדעתי, אסור להגיע למשטרה; צריך למנוע את זה ברווחה, אבל גם לרווחה, כשאנחנו מסיירים ושומעים את התלונות שלהם, שאין להם כלים להתמודד עם זה.

אברהם מיכאלי: אתה כמפקד תחנה היום יכול לתאר לנו, מה מצב אי-מניעת הבעיות?

אברהם מיכאלי: אני מתייחס גם לאלימות בתוך בני המשפחה – אנחנו שומעים את זה בכל הערים.

אברהם מיכאלי: מה המצב אצלכם?

יעקב כהן: לא פירטתי, אבל זו הסיבה שציינתי את העובדה שלנושא קליטה חייבים לצרף סלים.

אברהם מיכאלי: אנחנו ועדת עלייה וקליטה.

אברהם מיכאלי: כל הנושא שהתפתח זה שולי.

יעקב כהן: חייבים לצרף סל תקציבי, שהתקציבים האלה ילכו לאפיקים של מדריכי נוער, של עובדי רווחה, עובדים סוציאליים, שיכולים לבוא, ויחד עם המשטרה היום – המניעה לא מתחילה אצל העובדים הסוציאליים או במשטרה; אנחנו עובדים דו-כיוונית, כלומר אני מעביר אותה לטיפול רווחתי, והיא ברווחה מעבירה לטיפול שלי, וזה דו-כיווני, ואנחנו עובדים בשיתוף פעולה הדוק.

יעקב כהן: יש חוסר משמעותי בעיר הזאת באוכלוסיות שאתה גם ציינת.

דני דנון: שלום אדרי, בבקשה.

שלום אדרי: שלום לכולם.

שלום אדרי: אני רוצה לדבר בפרט אל חברי הכנסת.

שלום אדרי: לדעתי, המשחק מכור.

שלום אדרי: יושב פה סגן מנהל המחוז – תפקיד בכיר, ומדבר על ג' 1, ג' 2, ג' 3, 22 אלף יחידות דיור, ובפועל יש כבר תוכנית לאופי חרדי בלבד.

שלום אדרי: הבעיה היא פוליטית, היא לא פה.

שלום אדרי: הבעיה היא האדון אטיאס, שמבחינתי, הוא עושה מה שהוא צריך.

שלום אדרי: אני מקווה אישית שהוא לא יהיה שם, כי רק זה יציל את בית שמש.

שלום אדרי: אמר פה המנכ"ל בהגינות: אי-אפשר לגור אתם, ולך, אדוני, אני אומר שבני ברק זה עוד עדין; מאה שערים כבר פה.

שלום אדרי: היום יש שלטים ברמת בית שמש א': בשעה הזאת והזאת נשים יעברו במדרכה הזאת, בשעה הזאת והזאת גברים יעברו במדרכה הזאת.

שלום אדרי: תסלחו לי – זה איראן.

שלום אדרי: אני כבר לא מדבר – הם עושים מחיר למשתכן, הכול טוב ויפה, אבל הוא מקבל קריטריונים שאף בחור צעיר שנולד בבית שמש לא יכול לעמוד בהם.

שלום אדרי: לאיזה בחור צעיר יש שבעה ילדים, בן 27?

שלום אדרי: אני לא מכיר.

שלום אדרי: אצל החרדים יש.

שלום אדרי: לכן אני אומר שהבעיה היא פוליטית.

שלום אדרי: את החרדים אני מבין – הם זכו, קיבלו את השלטון, עושים רק לאנשים שלהם.

שלום אדרי: לצערי הרב ראש העיר, ידיד טוב, אמר בבחירות: אתם שם ואנחנו פה.

שלום אדרי: זה כבר מזמן לא קיים; הם נכנסו לעיר הוותיקה.

שלום אדרי: הם רוצים לגרש אותנו, חד וחלק.

שלום אדרי: אנחנו קיבלנו אותם כאורחים, ולא נשתוק.

דניאל בן-סימון: "אנחנו" זה העולים הוותיקים מצפון אפריקה.

שלום אדרי: ודאי, אני הייתי 15 שנה ממלא מקום ראש העיר, עזרתי להם הרבה.

שלום אדרי: אם הייתי יודע שזאת הכוונה שלהם, לא הייתי עוזר.

שלום אדרי: רוצים לגרש אותנו מפה.

שלום אדרי: לכן הפתרון, לפני שתהיה שפיכות דמים, הפתרון הוא הפרדה – שתי ערים.

שלום אדרי: הם יכולים לומר מה שהם רוצים, החברים החרדים.

שלום אדרי: ולא היה לנו שום דבר נגדם, גם עכשיו אין לנו שום דבר נגדם.

שלום אדרי: הם פשוט לא רוצים אותנו.

שלום אדרי: אתם מאלצים אותנו לבחור בין בית שמש לליכוד, ואנחנו נבחר בבית שמש.

שלום אדרי: אם צריך להביא ראש ממשלה אחר, שלא יהיה אטיאס שר השיכון, כי הכול מגמתי שם, הכול תפור.

שלום אדרי: עד נתיב הל"ה כבר מוכן – יש פרוגרמה חרדית בלבד.

שלום אדרי: מי שיספר לכם אחרת – זה לא נכון.

שלום אדרי: הכול מתוכנן.

שלום אדרי: כל אופי הבנייה הוא רק לחרדים.

שלום אדרי: לכן אני אומר, לפני שיהיה מאוחר.

שלום אדרי: אנחנו לא נשתוק.

דניאל בן-סימון: כי מתי אמר שוק חופשי – אתה אומר:

דניאל בן-סימון: זה מלמעלה; המדינה רוצה להפוך את זה לחרדית.

שלום אדרי: אני מבין את אדרי, הוא אמר בהגינות.

שלום אדרי: המשטרה, עם כל הכבוד לה, היא לא עושה שום דבר.

שלום אדרי: משטרת ישראל פוחדים מהקנאים.

שלום אדרי: תודה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: צבי ווליצקי, בבקשה.

צבי ווליצקי: אני חבר מועצה לשעבר, בקדנציה הקודמת.

צבי ווליצקי: נאמרו כמה דברים פה שקצת צורמים לאוזניי, ונשאלו שאלות לגבי מה אפשר לעשות.

צבי ווליצקי: אז ראשית, אני תושב השכונה- - -

דני דנון: מתי עלית לפה?

צבי ווליצקי: בשנת 81', הגעתי לבית שמש ב-94', כשבית שמש עוד היתה עיר קטנה של 16 אלף תושבים, ומהגינה שלי ראיתי הרים וגבעות; עכשיו אני רואה הרבה יותר.

צבי ווליצקי: השכונה שלי גם גובלת בבית הספר "אורות - בנות", הבן שלי לומד ליד, ובהזדמנות הזאת אני רוצה גם להודות למפקד המשטרה על העבודה הטובה שהוא עושה שם.

צבי ווליצקי: אני רוצה להתייחס לשוק החופשי.

צבי ווליצקי: נאמר פה, שיש 22 אלף יחידות דיור, ויש שוק חופשי, והציבור החרדי מחפש דירות.

צבי ווליצקי: זה נכון, אם רוב הדירות בארץ, הפנויות למכירה ובנייה, יהיו בבית שמש, אז כולם יבואו לבית שמש, ומטבע הדברים, השוק החרדי, עם הזוגות הצעירים שלו, יבקשו לקנות דירות בבית שמש, אבל צריך לשחרר קרקעות בכל הארץ, ובית שמש יכולה לקבל את המינון שלה, אבל לא את הכול.

צבי ווליצקי: בקדנציה הקודמת נאמר, שהנהלת העיר החליטה לעצור את הבנייה.

צבי ווליצקי: זה נכון, אבל זה לא הדבר היחיד שעשינו; הקמנו ועדה שנפגשה במשך יותר מחצי שנה, כולל כל הסיעות – נציגי ש"ס ואגודת ישראל, איך מתכננים את רמת בית שמש ג' וד' כדי להבטיח את התאמתה לכל סוגי האוכלוסיות.

צבי ווליצקי: הוועדה הזאת ישבה עם מנכ"ל משרד הפנים לשעבר, דב קהת, וגם הגענו למסקנות ולהחלטות, ובקדנציה הזאת, ופה אני מתייחס למה שאמר משרד השיכון, שסך הכול תכננו שכונה, וזה פתוח לכולם – זה לא בדיוק נכון; יש פרוטוקול של חמישה עמודים מלשכת השר, שהגשתי במסגרת התנגדות לבנייה ברמת בית שמש ג' 2, שבה ביקשו לשנות את כל התכנון של ג' 2 כדי להתאים אותו לציבור החרדי, כולל שינוי במבנים עצמם, סוגי הדירות שנמכרות, הוספת יחידות דיור, הצפפה קצת של השכונות, כדי שזה יתאים לציבור החרדי והמחירים יירדו, שינוי ברמת המסחר במקום כדי שזה יתאים לציבור החרדי, אז לספר שיש שוק חופשי, ומה לעשות – החרדים באים, זה נכון אחרי שאתה בונה שכונה, שרק לציבור החרדי מתאים, אז רק הציבור החרדי יגיע, אבל אם, על-פי ההמלצות של הוועדה שאנחנו הקמנו, ששלום היה שותף לה בחלק גדול מהישיבות, הגענו לכללים והנחיות, איך בונים שכונות לכל הציבורים, והכללים נזרקו לפח- - -

דניאל בן-סימון: יש לי שאלה: אורח החיים החרדי מאיים על צורת החיים שלך?

קריאה: תענה לו.

צבי ווליצקי: בציבור החרדי יש הרבה גוונים: יש הקנאים, שאני לא יודע אם אפשר להגדיר אותם כחרדים, דתיים או מה.

דני דנון: מה אחוזם באוכלוסייה?

צבי ווליצקי: אחוזם מאוד קטן, הם מאוד קולניים, וגם השכנים שלהם מחסידויות אחרות די סובלים מהם, כלומר יש פה קבוצה די קטנה, שהגיעה לבית שמש, הם מפריעים לכל הציבורים, כולל הציבור החרדי, שסובל מאוד, ואני לא צריך להסביר שהשם של בית שמש יוצא לשמצה גם בקהילות חו"ל – אני בקשר טוב אתם.

צבי ווליצקי: הציבור החרדי ברמת בית שמש א' בעיקרו הוא גם ציבור של עולים חדשים מצפון אמריקה.

צבי ווליצקי: מדובר בציבור חרדי – אנחנו קוראים לו "חרדי מודרני" – יש הרבה כינויים לציבור הזה, והוא בא בדרך כלל עם השכלה גבוהה, אנשים עובדים, הם גם באים עם קצת כסף, כלומר זו אוכלוסייה קצת שונה מהאוכלוסייה החרדית שאנחנו מגיעים אליה, וגם אוכלוסייה מתונה יותר.

צבי ווליצקי: בחו"ל, בקהילות שלנו לפחות, לא היה הקטע הזה, של חרדי או לא חרדי; עצם זה שפגשת יהודי אחר בעיר, זה כבר היה סיבה לקשר.

צבי ווליצקי: לא היו לנו החיכוכים האלה, ואנחנו לא מכירים אותם ולא מחפשים אותם.

צבי ווליצקי: השכונה שאני חי בה היא שכונה מעורבת לחלוטין, שבקושי נוסעים בשבת, כי פשוט לא נוסעים.

צבי ווליצקי: גם בית שמש הוותיקה – כשאני באתי לבית שמש ב-94', כמעט לא היו רכבים ברחוב.

צבי ווליצקי: אם פועלים על-פי ההמלצות של הוועדה המשותפת של ראשי הסיעות מהקדנציה הקודמת, ניתן למצוא- - -

דני דנון: אתה יכול להעביר לנו את הפרוטוקול?

צבי ווליצקי: לי אין אותם כבר.

צבי ווליצקי: יש לי הרישומים שלי.

דני דנון: אשמח לראות את הנתונים האלה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר מועצת העיר, מוטי כהן.

מוטי כהן: אחת הבעיות, גם בכלל במדינה – שתמיד מי שסובל זה הרוב, והמיעוט מצליח לעשות פה דברים – אני הייתי חלק מהניצחון של משה אבוטבול, ו-4,500 תושבים חילוניים בבית שמש בחרו במועצה החרדית שיש- - -

דניאל בן-סימון: חילוניים בחרו באיש הזה?

מוטי כהן: כן.

קריאה: גם אותנו הוליכו שולל.

מוטי כהן: תמיד אמרו בש"ס להחזיר עטרה ליושנה, וכשאני שמעתי את זה, נזכרתי בסבא שלי ובסבא של הסבא שלי, וחשבתי שהאנשים האלה מייצגים אותם, אז באופן תמים גם היום, כשיהיו בחירות בעז"ה, אז יביאו את הרב, יביאו כמה רבנים, ויגידו להחזיר עטרה ליושנה, אבל לא מבינים מה קורה מתחת לשולחן.

מוטי כהן: אני, לצערי, הייתי אזרח פשוט, ותמיד כשהצבעתי ש"ס, הצבעתי בתור אזרח פשוט, כדי להחזיר עטרה ליושנה, אבל חודשיים אחרי הבחירות – תפקידים מאוד בכירים, אני יושב פה בשולחנות הסגורים, שהתושבים לא חשופים אליהם, ופתאום אני מתחיל לשמוע את ראש העיר שמדבר, ופתאום שומע את מונטה ועוד חרדי, שפעם אחת גם עזרתי להם; אני שומע את הנפשות הפועלות מתחת לשולחן, ורואה שאין בינם לבין תורת משה וישראל שום קשר.

מוטי כהן: חודשיים אחרי הבחירות לא הצלחתי להירדם.

מוטי כהן: היו פה הבטחות פוליטיות, ו-4,500 אנשים מבית שמש הוותיקה, חילוניים, בחרו בו, כי הוא הבטיח לפתור את מצוקת הצעירים פה.

מוטי כהן: ישבנו אז, כי לא הייתי חבר מועצת העיר- - -

דני דנון: מה אתה מציע?

מוטי כהן: הבעיה שלנו היא גם מלמעלה, שאריאל אטיאס, למשל, ישתלט.

מוטי כהן: הוא היה פה.

מוטי כהן: בגלל שהוא שולט על עתודות הקרקע במדינת ישראל, היום הציבור החילוני בארץ לא מבין מה הבעיה.

מוטי כהן: במדינת ישראל היתה בעיה של הרבה שנים של גירעונות, אבל בשנתיים וחצי האחרונות, אחרי שאריאל אטיאס קיבל את התפקיד לידו, הוא תכנן רק עבור החרדים – את חריש, הוא תכנן את כל ה-30 אלף יחידות שהוא מתכנן, זה לחרדים בלבד, ולכן גם הסימפטום שקורה פה, רואים אותו גם בארץ.

מוטי כהן: אתם חברי הכנסת, אתם צריכים לבוא באופן שוויוני.

מוטי כהן: נכון שקואליציות קובעות את הכיסא, אבל צריך לשים את הדברים על השולחן ולומר: עד כאן.

מוטי כהן: אי-אפשר לתכנן רק עבור ציבור חרדי.

מוטי כהן: לא ייתכן ש-30 אלף יחידות דיור פה מתוכננות רק עבור ציבור חרדי.

מוטי כהן: המנכ"ל לא רצה לדבר, עכשיו אושרה תוכנית ג' 2, לפני שבועיים וחצי - כל הפרוגרמה היא רק עבור הציבור החרדי.

מוטי כהן: יש פה אלף צעירים בבית שמש, שרוצים בית.

מוטי כהן: למרות שג' 2 או ג' 1, למרות שהיא היתה מתוכננת לחילוניים, והם מנסים בכוח לקחת אותה, צעירים תושבי בית שמש ילכו ויגורו שם, ותהיה פה מלחמת אזרחים, וזה חבל.

דני דנון: תודה.

דני דנון: תשלים בבקשה, מר חתוכה.

נחמיה חתוכה: אני מרגיש לא שייך לדיון.

דני דנון: עולים לא יבואו למקום עם המתחים שקיימים פה, ואתה רואה את המתח שקיים פה.

נחמיה חתוכה: אני חושב שיש פה דיון מאוד משמעותי על עתידה של העיר; לא בטוח שהדיון הזה, זה השולחן לעסוק בו.

נחמיה חתוכה: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שקשורים לקליטת עלייה ולמשמעות של מה שקורה פה – באיזו תדמית שקיימת או שמייצרים לעיר, כי אם היתה לי התלבטות אם לגור בבית שמש או לא לגור בבית שמש, אחרי ששמעתי את הדברים פה, כנראה, לא אבוא לגור בבית שמש, ואני לא בטוח שזאת המציאות, ולא בטוח שזאת המציאות שצריך לצייר; צריך אולי לתאר את המציאות האמיתית, ואולי לייצר מציאות אחרת, וזה צריך להיות הדיון.

נחמיה חתוכה: אני רוצה לחזור לעניין המשטרה.

נחמיה חתוכה: העיר בית שמש, יש בה שתי תוכניות ארציות, שהן שולחנות עגולים של משרדי ממשלה: אחת זה התוכנית הלאומית למניעת אלימות אצל ילדים ונוער הסיכון, ובית שמש – כל מה שכרוך בתוכניות, החל מהתערבות בתוך המשפחה, כל מה שקשור בפעילות חינוכית בקרב הצעירים האלה, זה במסגרת התוכניות האלה, ומי שבעצם קובע את התוכניות אחרי מיפוי שנעשה פה, והמיפוי מראה שבקרב עולים, בגלל משברי העלייה, יש אחוזים גבוהים.

נחמיה חתוכה: אני נמצא בוועדה המחוזית בירושלים, אני מאשר את התוכניות האלה.

נחמיה חתוכה: יש מיפוי, ועל בסיסו העיר עצמה, יחד עם ועדות היגוי, קובעות את התוכניות.

נחמיה חתוכה: יש תוכנית יפה גם על המגזר החרדי, וגם הוא חבר באותה ועדה – זה נוח"ם – נוער חרדי מנותק – גם שם יש תוכנית.

נחמיה חתוכה: בית שמש זוהתה כעיר שתיכנס לתוכנית של "עיר ללא אלימות", והיא פלטפורמה עתירת תקציבים ותוכניות לטיפול בנושא.

נחמיה חתוכה: אני אומר את זה, כי הילדים עולים הם חלק מאוד משמעותי בטיפול הזה.

נחמיה חתוכה: לגבי הקרקע החומה, בקרוב, אם לא השבוע, אחרי כל הישיבות והוועדות, ייצא קול קורא לרשויות לבניית פתרונות דיור למקבצים.

אברהם מיכאלי: מאיפה התקציב?

נחמיה חתוכה: אני לא יודע לומר את הפרטים, אבל דיברתי אתמול עם חביב קצב, וכנראה, עוד השבוע ייצא קול קורא לכל הרשויות, לאותן קרקעות חומות, שיתוף פעולה, תקציבים שחלקם יהיו מהמשרד – אני לא יודע לומר מה המרכיבים של התקציבים האלה, אבל זה יוצא.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש.

קריאה: רוצים למרוח אותנו, למשוך את הזמן.

אברהם מיכאלי: הגענו לעיר בית שמש, ואני שמח על כך, כי הבעיות ששמענו פה היום, זה לא לשולחן הזה, זה לא לדיון שניהלנו פה היום.

אברהם מיכאלי: כל החברים פה, ככנסת, אולי נזמן אותם, ונדון אתם על הבעיות שהם העלו פה, כי בעיות השיכון או הדיור שהם העלו פה – אנחנו ודאי לא בשולחן הזה נפתור אותן.

אברהם מיכאלי: לצערי, לא הספקתי לשמוע כמה בעיות של רווחה, ויש פה בעיר בעיות רווחה, והסתובבתי פה בעיר, ואני מכיר את האוכלוסיות הקשות של יהודי אתיופיה, שמתמודדים.

אברהם מיכאלי: מפקד המשטרה רמז פה, והוא לא פירש, וזאת הבעיה שמטרידה אותנו.

אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים מחר לצאת ולבקש כל מיני פתרונות, לעזור להם.

מנשה: להגיד שיש פה רווחה, לקבל תקציב מהמדינה, ולהעביר את זה שוב לחרדים – זאת השיטה שלהם.

אברהם מיכאלי: אתה כל כך לא ראוי לתגובה – אני לא רוצה להגיב.

מנשה: אתה לא ראוי לתפקיד.

מנשה: אתה חי על חשבוני.

מנשה: אני עובד ומשלם מס הכנסה.

מנשה: אתה לא עובד בכלל.

מנשה: כל הציבור שלך לא עובד בכלל.

דני דנון: סליחה, מנשה.

אברהם מיכאלי: אדם לא ראוי.

מנשה: לך אין זכות דיבור בכלל.

אברהם מיכאלי: יש פה אוכלוסיות עולים ותיקות, שמתמודדות עם בעיות – אני מתאר לעצמי שנצטרך לחשוב, מה מצב המועדוניות לנוער, מבחינת תעסוקה של אחר הצהריים.

אברהם מיכאלי: אתה אומר שאין להם לצאת מחוץ לעיר – אמר מפקד התחנה, וזאת בעיה.

אברהם מיכאלי: אז הם מחפשים דברים, ובסוף הם מגיעים לבעיות כאלה או אחרות.

אברהם מיכאלי: גם האוכלוסייה החדשה, שהגיעה ממדינות צפון אמריקה, וגם קלטנו כמה קבוצות ב"נפש בנפש", גם להם יש בעיות ייחודיות, שאנחנו כוועדת עלייה מטפלים גם בהם, לכן לשמוע, מה הצרכים המיוחדים שלהם, כדי שנוכל גם להתייחס אליהם, לכן עם כל החשיבות של נושא השיכון, שהרחבנו בו, את הדברים האלה כדאי שנשמע מהם, ונוכל גם להתייחס.

דני דנון: תודה.

דני דנון: חבר הכנסת בן-סימון, בבקשה.

דני דנון: ושוב – אני מעריך את הגעתך אחרי ליל הפריימריז.

דניאל בן-סימון: אני מכיר את בית שמש, כי כעיתונאי, כל מי שרצה לדעת, מה שלום המערך בזמנו ומה שלום הליכוד, היה בא לבית שמש כדי לדעת, כי זה היה מיקרוקוסמוס של הבעיות.

דניאל בן-סימון: כך באתי לבית שמש, היתה רק טענה – 10,000 תושבים, רובם צפון אפריקה, הווי כאילו חזרת למרוקו, ואני אומר את זה באהבה גדולה.

דניאל בן-סימון: הכתבות הכי יפות בעיתונים היו על בית שמש, תמיד חודש-חודשיים לפני הבחירות, עד 81' – בא לפה המועמד לראשות הממשלה, שמעון פרס.

דניאל בן-סימון: ביקור טראומתי.

דניאל בן-סימון: אחריו בא עמוס עוז, כתב פה ושם בארץ ישראל על ההווי של בית שמש, כלומר הכרנו את בית שמש בהקשר הפוליטי, כעבור כמה שנים באתי לפה, לפני עשר שנים, כתבתי כתבה שנקראת "נס בית שמש" בעיתון "הארץ", ואמרו לי: מישהו שילם לך משהו?

דניאל בן-סימון: כתבת כתבה מאוד חיובית על הגידול באוכלוסייה ועל העלייה האנגלוסקסית, שהציגה חדרי מסוג אחר: חרדי שעובד, חרדי ששותף למרקם החילוני, הדתי – לא החרדי הקנאי ולא המתנתק, שזו סכנה בכלל לעתיד החברה.

דניאל בן-סימון: כתבתי כתבה חיובית – הם עוסקים בהי טק, הם מדברים, הם שותפים להווי, והם העלו יחד אתם את האוכלוסייה – גם של חבר העמים וגם של צפון אפריקה, כי גם העולים מצפון אפריקה בשנות ב-50 המשיכו להרגיש עולים, עד היום.

דניאל בן-סימון: יש פה בעיה, והאלמנט של החרדים וההתחרדות – זכותו של כל אדם לחיות איך שהוא רוצה, אבל חשוב שראש העיר יידע את זה: אם יש כוונה להחריד את העיר הזאת, מהמילה "חרדה", ולהפוך אותה למתחם סגור, יש לזה מחיר.

דניאל בן-סימון: אני כראש עיר הייתי חרד מהמחיר שאתה משלם, אם אתה פה ישוב חרדי קנאי, כי סופם של הקנאים להדביק את האחרים, ודני דנון יודע על מה אני מדבר.

דניאל בן-סימון: יש לזה מחיר כלכלי, חברתי.

דניאל בן-סימון: אם בעוד חמש-עשר שנים כל הכתבות האלה שמתפרסמות על חוסר הסובלנות כלפי האחר, על בית שמש, אתה הופך להיות ראש ישוב בני ברק לעניים, בני ברק לצפון אפריקאיים או משהו כזה.

דניאל בן-סימון: השאלה, אם זו המגמה.

דניאל בן-סימון: אני חושב שזו בעיה לאומית, בני ברק, השינוי שמתחולל בה.

דניאל בן-סימון: לכן אני מציע – אני מתכוון להעלות הצעה לסדר היום כדי להפוך את בית שמש לנושא לדיון של כלל הציבור הישראלי, שהכנסת תתייחס, האם זה שייך רק לש"ס, האם זה החזון הצפון אפריקאי שלנו, של החזרת העטרה ליושנה, ואני אומר את זה בכל הידידות, מיכאלי, האם זה החזון.

דני דנון: החרדים שבאים הם לא מש"ס.

דניאל בן-סימון: אני יודע, אבל הוא השטיח.

דניאל בן-סימון: כבוד ראש העיר, אני מתכוון להעלות את ההצעה לסדר כדי להפוך את זה לדיון ציבורי, שכל המפלגות יאמרו את המילה שלהן על עתידה של בית שמש; שהליכוד יאמר את דעתו ואת דעתה של ש"ס.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

דני דנון: תודה.

קריאה: אדון בן-סימון, אתה תתחיל בביבי נתניהו, שמכר את העיר.

קריאה: יש מסמך חתום, שהוא מכר את העיר לחרדים.

קריאה: תתחיל בו, אפילו שאני ליכודניק.

מנשה: הבעיה שלנו זה האנשים שלנו, כמו דנון – הליכודניקים.

מנשה: אין לי בעיה עם חבר הכנסת מש"ס פה.

מנשה: אתו יש לי חשבון אישי, כי אנחנו עזרנו לו להוריד את הליכודניק שהיה פה, את דני וקנין, והכנסנו אותו, אבל איך שהוא עלה- - -

דני דנון: תודה.

דני דנון: אני מבקש מראש העיר להתייחס לדברים שנאמרו פה, למהות של לאן הולכים בעתיד.

משה אבוטבול: ראשית, אני חייב לציין, שכאשר היתה פנייה מכובדת מצד הוועדה שלכם על-ידי דנה גורדון, לנהל ישיבת ועדת קליטה, הבנתי שיש לנו בעיית קליטה, והכנו תיק לגבי קליטת עלייה; לא דיברנו על קליטת הסתה או כל מיני ויכוחים מהסוג הזה.

משה אבוטבול: מבחינתי, לו הייתי יודע שמדובר בנושאים האלה, הייתי מביא לכם גם גרפים, אבל אני מבין שרוצים לדבר על כל מיני דברים – זכותו של כל תושב לדבר כמה שהוא רוצה, ולהעביר את זה לשיח.

משה אבוטבול: אני גם מכבד את עמדתך, להביא את זה כהצעת חוק, דיון בכנסת.

משה אבוטבול: אני רק רוצה לומר לחברים היקרים מספר דברים, וכדאי לא להתעלם מהם.

משה אבוטבול: הדבר הראשון, אני לא הבאתי חרדים לעיר לעת עתה; מי שהביא חרדים לעיר, זה התחיל בכהונתו של ראש העיר דאז, מר שלום פדידה, שבנה פה את קריית נחלה ומנוחה, וזה המיזם שהתחיל בו כקליטת חרדים בעיר בית שמש, אז אני מבקש להזכיר את תרומתו הנכבדה של מר שלום פדידה להחרדת העיר, בהבאת כ-1,500 משפחות ראשונות לעיר.

משה אבוטבול: לאחר מכן במשך 15 שנה קודמי בתפקיד, מר דניאל וקנין, הביא מסות על גבי מסות של חרדים לעיר.

משה אבוטבול: זה התחיל ברמת בית שמש ב', שזו שכונה שיש בתוכה גורמים ממאה שערים, שהוא הביא אותם.

משה אבוטבול: הוא הביא גם את רמת בית שמש א', הוא גם הביא את חפציבה וגם את יפה נוף.

קריאה: מה עם העתיד?

משה אבוטבול: תכבד קצת.

משה אבוטבול: לא על כל דבר קוראים תיגר.

משה אבוטבול: תקשיב גם.

משה אבוטבול: מי שהביא לכאן חרדים, ייאמר לשבחו של מר דניאל וקנין – ראש העיר הקודם, עשה עבודה נהדרת בנושא.

משה אבוטבול: אני בינתיים, אפילו חרדי אחד עוד לא הגיע לעיר, כי כל הפרויקטים נמצאים בבנייה.

משה אבוטבול: לפני כחודשיים חיתנתי את הבן שלי.

משה אבוטבול: כדי שלא יגידו, שאני מביא חרדים, שלחתי אותו לגור באשדוד.

משה אבוטבול: אני לא מביא חרדים; מי שמביא חרדים והביא חרדים זה שלטון הליכוד הקודם, 15 שנה.

משה אבוטבול: למה – כי באופן טבעי הם אוטומטית, כמו עדר, יצביעו עבור המועמד הזה, וכך הם עשו פעמיים, אז צריך לדעת את האמת.

קריאה: באנו לפתור, לעתיד.

משה אבוטבול: זאת ועדת קליטה, זאת לא ועדת פתרונות.

משה אבוטבול: אני נבחרתי לפני כשנתיים וחצי על-ידי אוכלוסיות רבות, כולל מפלגת העבודה – ייאמר לשבחה, כולל מפלגת הצעירים של ידידי, ממלא מקומי, מר מאיר בלאיש, כולל גם ידידי שסייע בידי בתחילת הדרך, ואני תמיד חייב לו תודה, מר שלום אדרי, שעודד אותי וקידם אותי.

שלום אדרי: פעם שעברה לא הלכתם עם דני.

משה אבוטבול: לא נכון, פעמיים הלכתי אתו, ושירתי אותו.

משה אבוטבול: קיבל עבודה נהדרת.

משה אבוטבול: מבחינתי, אני מודיע בצורה הברורה – כל מי שרוצה לבוא לגור בתוך העיר, בברכה מוזמן לגור כאן.

משה אבוטבול: זאת הצהרה שלי.

משה אבוטבול: מבחינתי, אני עושה הרבה מאמצים כדי שיבואו אוכלוסיות נוספות.

משה אבוטבול: זה שאני בונה פה דברים שלא היו פה שלושים שנה, כמו בניין בית היכל התרבות, שזה אמור לתת מניפה רחבה, שיבינו שהעיר הזאת היא עיר תרבות; זה שאני בונה פה קניונים היום – בונים פה שלושה קניונים יפהפיים, וזה דבר שלא היה פה אף פעם בבית שמש, זה בא להוכיח לכולם שהעיר הזאת פתוחה, העיר הזאת של כולם.

משה אבוטבול: אנחנו בונים פה קניונים, עושים פה עבודה נהדרת.

משה אבוטבול: משרד השיכון נתן לי 18 מיליון שקל – תרשום לפניך- - -

קריאה: קיבלת אותם- - -

משה אבוטבול: שקרן.

משה אבוטבול: כל זה ניתן לעיר הוותיקה בלבד.

משה אבוטבול: החנייה החדשה שעשינו במרכז, זה מזה.

משה אבוטבול: לא רק זה.

קריאות: - - -

דני דנון: סליחה, מי שרוצה, יכול לצאת.

דני דנון: אנחנו בישיבה של הכנסת ולא בישיבת מועצת עיר.

דני דנון: אנחנו לא רגילים לזה.

דני דנון: למרות הדימוי שיש לכנסת, יש סדר.

דני דנון: נתנו לכל מי שרצה לדבר, ואני מבקש לתת לראש העיר לומר את דברו, ואחרי זה נסכם.

דני דנון: בבקשה.

משה אבוטבול: מבחינתי, כפי שאמרתי, אני בניגוד אולי לראש הממשלה היקר, מר ביבי נתניהו, שלפני כשנתיים וחצי אל תוך שיחות ליליות בתוך הסכם קואליציוני חתם שם אתם, וסימן שם את חריש, את מודיעין, את בית שמש בהסכם הקואליציוני.

משה אבוטבול: לא אני חתמתי אתו.

קריאה: הוא לא היה.

משה אבוטבול: מי שחתם, זה ראש הממשלה.

משה אבוטבול: אם מכר מישהו את בית שמש, זה ביבי, ותלינו עליו.

קריאות: - - -

משה אבוטבול: אני כפוף לראש ממשלת ישראל.

קריאות: מה שתקבע, יהיה פה.

קריאות: הוא מריונטה.

מנשה: הם יושבים בשקט, ומפעילים אותם על שלט.

דני דנון: אני מבקש מכולם להירגע, ולתת לראש העיר לסיים, בבקשה.

משה אבוטבול: כל שר מקדם תוכניות רבות.

משה אבוטבול: השר אטיאס מקדם שיווקים בכל הארץ כולה.

משה אבוטבול: מי שרואה שהוא עשה כעת שיווקים לכ-50 אלף יחידות דיור בכל הארץ כולה, אז אי-אפשר להאשים את השר אטיאס.

יוסי לבקוביץ: איפה מונטק, שמחליט פה על כל- - -

משה אבוטבול: אם היו אומרים שזה בינוי, הייתי מביא את אנשי הבינוי; אמרו שזה קליטה, ומסתבר שזה קליטת הסתה.

מנשה: לקחת את כל התקציב.

מנשה: למה?

מנשה: קליטת עלייה אתה רוצה, לא?

משה אבוטבול: גם התקציב של נושא תנועות הנוער חולק הפעם בצורה שוויונית פר תלמיד.

משה אבוטבול: מה לעשות, שיש 2,000 תלמידים במגזר הזה, ופה יש בודדים?

משה אבוטבול: פר תלמיד.

משה אבוטבול: יש תשובה ברורה לכל דבר.

משה אבוטבול: אמרנו – מי שרוצה לגור, יכול לבוא לגור.

משה אבוטבול: ניסו להגיע עד בג"ץ, הגיעו קודם כל למחוזי.

משה אבוטבול: השופט משה סובל במחוזי דחה את העתירות- - -

קריאה: תסביר למה.

משה אבוטבול: תסביר אחרי זה, בזמן שלך.

משה אבוטבול: הוא דחה את הנושא הזה, לאחר מכן הגיע לבג"ץ, פעלתם בנושא הזה, כי רציתם לדחוק את בית המשפט לפינה, שיגיד: שליש, שליש, שליש.

קריאה: כמו שאמרת.

משה אבוטבול: לך לא הבטחתי; אתה לא הלכת אתי אלא התמודדת נגדי, אז לך אני לא חייב.

משה אבוטבול: נמשיך הלאה.

משה אבוטבול: לכן בית המשפט קבע, שהוא לא יכול להתערב באפיוני האכלוס, ודחה אותם.

משה אבוטבול: גם ועדה מחוזי – הגיעו להם 7,500 התנגדויות – כמות נכבדה.

משה אבוטבול: היא ישבה, מיצתה את הדיונים, ואמרה: התנגדויות לא ענייניות, ושלחה את ההתנגדויות, ואישרה את התוכניות.

משה אבוטבול: אני לא יותר חזק מאנשי החוק הנמצאים בירושלים, ואמרתם: יש שופטים בירושלים.

קריאה: תעצור את הבנייה.

משה אבוטבול: אני לא עוצר שום בנייה.

משה אבוטבול: דבר נוסף, יש פה מספיק פרויקטים יפים, שאם נעבוד עליהם יפה, וציינו קודמיי את הפרויקטים, ושכחו לציין פרויקט נוסף, של 70 דונם, שנמצא ליד מגרש הכדורגל, והתחלנו לטפל בנושא תב"עית, ורצנו לשר, לדבר, לאפיין את זה דווקא לבני העיר.

משה אבוטבול: אם ועדת הקליטה הנכבדה רוצה לעזור לראש העיר, שתבוא לעזור שם, לזרז את הדברים.

משה אבוטבול: דבר אחרון, העיר שלנו זקוקה בעיקר למשב רוח מרענן, ולא למתן תגובות אלימות בעיתונות.

משה אבוטבול: זה רק גורם לאותם אנשים שעוד נמצאים פה, לעזוב את העיר.

משה אבוטבול: כאשר עיתוני סוף השבוע המקומיים- - -

קריאה: אתה גורם.

קריאה: כל העיתונים שלך.

משה אבוטבול: עיתוני סוף השבוע המקומיים מלאים כולם בהסתה כלפי החרדים, כל המדורים פרט לפרשת שבוע והדלקת נרות – המקומונים – מביאים את דיבתה הרעה של בית שמש, לא פלא שאנשים בורחים מהעיר.

קריאות: - - -

משה אבוטבול: אני שירתי בצה"ל, ותפסיק לדבר שטויות.

משה אבוטבול: אם אנשים חמדו לצאן, ואמרו דברים בשמי, אני לא צריך לתבוע אותם על דיבה, כי אם אתבע על דיבה על כל מה שאתם כותבים בתגר, היום הייתי מיליונר גדול.

קריאה: אם יתבעו אותך על השקרים שלך- - -

משה אבוטבול: בבקשה, אני מאתגר אותך.

משה אבוטבול: חברים יקרים, כנסת נכבדה, לסיום אני רוצה לומר, היות שעלה פה גם, והוא לא הנושא, של בית ספר "אורות", צריכים לדעת את האמת כדי לא להתבלבל.

משה אבוטבול: כאשר בית הספר הזה, התחילו לבנות אותו, ואמרתי את זה במסיבת עיתונאים שהתחילה את פתיחת השנה.

משה אבוטבול: כאשר התחילו לבנות את זה, לצערי, קומץ קנאים, שאני מגנה, וגיניתי, והתלוננתי במשטרת ישראל, ונמצא פה מר קובי כהן, מפקד המשטרה – התלוננתי במשטרת ישראל, כאשר הקימו את הבניין הזה לפני כשנתיים וחצי, הם נשכבו תחת הטרקטורים והפריעו לבניית בית הספר.

קריאה: פעם אחת, תשעה אנשים.

משה אבוטבול: היו כמה פעמים.

קריאה: אמרת שתסדר את זה.

משה אבוטבול: נכון.

משה אבוטבול: ישבתי עם מנהל בית הספר, מר ניסימי, כדי לבדוק, האם אנחנו מתעקשים על אותו מקום, או חושבים על חלופות אחרות.

משה אבוטבול: מסתבר, שמנהל בית הספר שכנע אותי, שכדאי כן להשאיר את זה שם, במקום, ואם תהיה בעיה בנושא הזה, הוא יעשה בתוך המגרש – יש שם צמוד, 10 מטרים ליד, בית ספר לבנים, שמרוחק מהבניינים, יעשה הצרכה פנימית לתוך בית הספר, יעביר את אלה לאלה, כדי שיהיה שקט במקום.

משה אבוטבול: זו ההבטחה שניתנה לי על-ידי מנהל בית הספר.

משה אבוטבול: לכן באמת לקראת שנת הלימודים היינו בטוחים, שאולי הנושא הזה ירד, ואולי גם הצד השני שכח מההבטחה, והכול יהיה בסדר.

משה אבוטבול: צעדנו באותו מתווה, שמשאירים את זה כמו שהוא.

משה אבוטבול: מסתבר שהם חדרו לבניין ופלשו שם לבניין, אותם קנאים, ואני מדגיש שוב – בבית שמש הציבור החרדי ככללו זה לא ציבור שעושה אלימות או דברים מהסוג הזה.

משה אבוטבול: יש לנו קבוצה קטנה, וכולם יודעים את זה, שמדובר פה בכ-300-200 משפחות בלבד מתוך כל הפסיפס, אז הם חדרו לבניין, וראו שזה הופך להיות בית ספר לבנות, והם השתוללו.

משה אבוטבול: ניסינו לעשות שעות רבות של גישור כדי ליצור את הפתרון.

משה אבוטבול: ישבנו שעות רבות – גם גזבר העירייה, גם מנכ"ל העירייה, גם מקבץ של ההורים ו-וועדי ההורים, כדי להגיע לפשרה, כדי שתמנע את הסכנה, לצערי, שאני מגנה אותה, הסכנה הצפויה לנו מכך שיבואו לשם להפגין ולצער את אותן בנות שבאו סך הכול כדי ללמוד ולהצליח.

משה אבוטבול: מרגע זה, שראיתי שהמצב לא קל, פניתי לידידי, מר קובי כהן, מפקד המשטרה, ואמרתי לו: צריכים להציב שם שמירה, צריך לעשות משהו, כי אנחנו חייבים לשמור על אותן ילדות, ולא לתת חלילה מצב שילדה אחת תצא משם אפילו בחרדה – אני לא מדבר על נזק גופי.

משה אבוטבול: מרגע שבית הספר נפתח, וניסיתי, וראיתי שפשרות לא הולכות, כי סך הכול מה ביקשתי – אבא שנמצא בשולחן שבת עם הילדים, ויש ויכוח בין בן לבת או משהו כזה, הוא אומר: תעבור אתה לפה, ואתה לפה.

משה אבוטבול: זה דבר לגיטימי, אף אחד לא רואה בזה סחיטה או איומים.

יוסי לבקוביץ: לגיטימי אולי באיראן.

משה אבוטבול: העברה ממקום למקום כמוה כג'נטלמניות, שנדרשת כדי לשמור על שקט, ומרגע זה שעשינו כל מאמץ, והמאמצים כשלו, אמרתי למפקד המשטרה, הודעתי לשר החינוך, הודעתי לשר המשטרה, שהעירייה לא יכולה להיות שם ערוכה.

משה אבוטבול: התקנו מצלמות במקום כדי למצוא את הפורעים, עשינו מספר דברים כדי ללכוד את אותם פורעים.

משה אבוטבול: לכן גם בוצעו מעצרים על-ידי משטרת ישראל.

משה אבוטבול: אני מגנה כל אלימות שנעשית כאן, אבל מאידך, באותה נשימה אני קורא בקול גדול, ברגעים האלה שאתה ואני נמצאים כאן, יושבים צוות שמנסה לעשות רבות ונצורות בתוך ועד ההורים, אנשים טובים מירושלים, שבאים כדי לשבת עם ועדי ההורים, כדי למצוא כל מיני פתרונות, שהשקט יחזור על כנו.

משה אבוטבול: אני אומר פה שוב, ויעיד פה מפקד המשטרה – שלוש שנים כמעט שאני בתפקיד, היה פה שקט גדול מאותו מגזר קיצוני קנאי.

קריאה: - -

משה אבוטבול: גם זו נוסחה, אגב.

משה אבוטבול: זה עבד יפה בגוש קטיף.

משה אבוטבול: בהתנתקות זה עבד יפה.

משה אבוטבול: מה שאני מבקש בסיומם של דברים- - -

קריאה: שר החינוך כל הזמן מסנדל את מה שאתה רוצה להעביר.

קריאה: צריך להגיד את האמת.

משה אבוטבול: ככל שנצליח להשיג שם פשרה, ואני צמא לפשרה, ויודעים את זה כולם, שאני איש של פשרות; ככל שנצליח להציב שם פשרה אמיתית בין הנצים, השקט יחזור על כנו.

משה אבוטבול: מה אני יכול לעשות, שכל תחזיות המשטרה שנאמרו לי, כולן התקיימו, לצערי, אחת לאחת.

קריאה: בבנייה תעשה פשרות.

משה אבוטבול: בסיומם של דברים אני קורא לאדוני, היות שבאמת הגיעו לפה אנשים חשובים, אנשים מאוד נחמדים, אנחנו יושבים, אנחנו אנשי דיאלוג; אתמול בלילה ישבתי שלוש שעות עם מקבץ חברים של חסרי דיור, אלפסי, יחד עם גברת אוחנה, היו כעשרה אנשים, ודיברנו.

משה אבוטבול: אני מציע לאדוני, בשמחה רבה לכל דיון שאדוני יקרא לי, והפוך – קראתי לפני כשבועיים לידידי שלום אדרי, ביקשתי ממנו, שמאוד אשמח אם הוא יסדר לי פגישה עם אנשי תגר הנכבדים, ועדיין זה אקטואלי ורלוונטי.

קריאה: אנחנו לא רוצים דיבורים אלא מעשים.

משה אבוטבול: את העיר לא בונים במחאות אלא רק בהידברויות.

משה אבוטבול: לכן, אם אדוני רוצה ליצור דיאלוג, להזמין אותנו לכנסת, אבל לפעם הבאה לא תחת ועדת הקליטה, כי זה קצת מבלבל, אלא תחת דיאלוג אמיתי, שרוצים לדבר, אני אשמח להגיע, לשתף פעולה, ולעשות כמה שיותר.

משה אבוטבול: תודה.

דני דנון: תודה.

דני דנון: לסיכום, אני יוצא - ואני חושב שחבריי שותפים – מאוד מוטרד מהישיבה היום, כי מצד אחד, הדברים שנאמרו פה בצורה אמיתית על-ידי המנכ"ל ונציגי משרד השיכון – יש פה תוכנית גדולה מאוד, שהיא מתקדמת בצורה מהירה מאוד, ומצד שני, אני לא רואה שיש הידברות אמיתית בין החלקים השונים.

דני דנון: אדוני ראש העיר, לגבי הדיון היום, כן בפרוטוקול, כשביקשנו את הדיון, ביקשנו דיון בנושא קליטת עלייה ובעיות הדיור.

משה אבוטבול: זה לא מופיע לי פה.

דני דנון: תשאל את דנה, שנמצאת פה אתנו.

דני דנון: הסיבה שעשינו זאת, כי כמו שהעולים ידעו להרים את בית שמש מעלה-מעלה, אם העולים יתחילו לצאת מפה, ויפסיקו להגיע לפה, גם העיר תרד מטה-מטה, באותה מהירות, ולכן אנחנו רואים חשיבות רבה.

דני דנון: אני מאמין בהידברות.

דני דנון: היום לא ראינו פה הידברות.

משה אבוטבול: כי היה רק צד אחד; הייתי צריך להזמין את החרדים, שגם הם יידברו.

משה אבוטבול: לא אמרו לי להביא.

משה אבוטבול: אם היית אומר לי, הייתי מביא לך עשרה אנשים מ"נחלה ומנוחה", עשרה מרמה א', עשרה מרמה ב' – הם היו מגיבים לכל הדברים.

מנשה: - -

משה אבוטבול: גם שם יש הרבה "מנשים".

דני דנון: תודה.

דני דנון: יהיו פה עוד הזדמנויות, וכל מי שרצה לבוא לישיבה, והחדר היה צר מלהכיל, נכנס ודיבר.

דני דנון: אני רוצה, ברשותכם, להקריא את הסיכום: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות קיימה את ישיבתה בעיר בית שמש.

דני דנון: קליטת העלייה במדינת ישראל היא משימה לאומית, ופתרון בעיות הדיור הלאומיות יכול להיות אתגר עבור העיר בית שמש.

דני דנון: העיר בית שמש היוותה ומהווה אבן שואבת לעולים במשך שנים רבות, ולאחרונה מהווה מוקד משיכה לעולים מצפון אמריקה.

דני דנון: הוועדה קוראת לראש העיר ולצוות העיר, לוודא שבבניית 22 אלף יחידות הדיור החדשות לא תהיה הומוגניות אלא בנייה לכלל המגזרים, שיגיעו מכל רחבי הארץ.

דני דנון: הוועדה קוראת למשרד השיכון ולרשות המקומית, לתת עדיפות ליוצאי צבא ולעולים חדשים, כפי שמוגדרים בחוק, בפרויקטים שנבנים, לפחות ברמה של למעלה מ-50 אחוז.

דני דנון: הוועדה התרשמה, שהמתח הקיים בעיר פוגע בתדמית העיר ובכוח המשיכה שלה לעולים החדשים.

משה אבוטבול: ולציבור כללי.

דני דנון: ולציבור הכללי.

דני דנון: הוועדה תעלה את הנושא לסדר היום של הכנסת.

דני דנון: הוועדה תקיים ישיבת מעקב בשיתוף ועדת כלכלה ובהשתתפות שר השיכון, ראש העיר, הנציגים השונים וכל מי שירצה להגיע- - -

משה אבוטבול: וקבוצת תדר.

דני דנון: תוך 45 יום בכנסת בירושלים.

דני דנון: אני רוצה להודות לכולם, אני מקווה שנצליח להמשיך ולקדם את הנושא החשוב הזה.

דני דנון: תודה רבה, הישיבה נעולה.