ועדת הכלכלה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 618, 2011-08-10 11:00

כרמל שאמה-הכהן: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הישיבה השניה היום של ועדת הכלכלה.

כרמל שאמה-הכהן: על סדר היום – מחירי מוצרי מזון במקומות בילוי.

כרמל שאמה-הכהן: מטרת הישיבה להתחיל תהליך לבחון ולהסדיר את הסוגיה שפרוצה ולא זוכה לטיפול של מחירי מוצרי מזון במקומות שלאנשים אין יכולת בחירה ויש אפס תחרות.

כרמל שאמה-הכהן: אני אסביר.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו עוסקים, בטח בימים אלה, בכל מה שקשור לריכוזיות – קרטלים, מונופולים והגברת תחרותיות, בעיקר כלפי התאגידים הגדולים במשק.

כרמל שאמה-הכהן: כשאני מסתכל על מזנונים בחופי הים, בתי קולנוע, באצטדיונים, בהופעות ובתיאטראות - זה סוג של מקום סגור שאדם ברגע שנכנס אליו הוא פוגש סוג של מונופול כשאין לו יכולת להתמחר על מוצר, לערוך הליך צרכני ראוי.

כרמל שאמה-הכהן: הוא לקוח שבוי שחייב לרכוש- פופקורן או שתיה.

כרמל שאמה-הכהן: רק בשבוע שעבר היה פרסום על בקבוק מים מינרליים באתר מצדה במשהו כמו 12 שקל לבקבוק.

כרמל שאמה-הכהן: בקבוק מים.

כרמל שאמה-הכהן: מדובר ברווח של אלפי אחוזים.

כרמל שאמה-הכהן: אני מבין שמקומות בילוי שלא פועלים בצורה רציפה צריכים לקבל פרמיה כלשהי על המוצרים שהם מוכרים – על היערכות מיוחדת, על שעות מיוחדות.

כרמל שאמה-הכהן: אבל בין זה לבין המחיר שמשפחה צריכה לשלם כשהיא הולכת לקולנוע והופכת את הבילוי הזה שאמור להיות נגיש למשהו שהוא כבד מאד, בטח למשפחה עם שני ילדים ויותר, ואם אנחנו לוקחים – אמנם כל קניה היא קטנה, אבל בין 100 ל-200 ₪, אם לוקחים את סך כל העסקאות האלה במשק, הפגיעה במשקי הבית ובצרכנים מגיעה לסכומים לא מבוטלים.

כרמל שאמה-הכהן: היו לי שיחות, גם עם הממונה על הגבלים עסקיים, גם עם התמ"ת, איך אפשר לעקוף את הבעיה הזו.

כרמל שאמה-הכהן: גישה אחת תבוא ותגיד- אתה בעצם רוצה לבוא ולפקח על המוצרים האלה, וזה לא פשוט להכניס את כל המוצרים האלה לפיקוח, להגדיר אותם ולפקח על זה.

כרמל שאמה-הכהן: מצד שני יש אפשרות לראות בזה מסחר לא הוגן שנופל לאחד הסעיפים בהגבלים עסקיים, שאולי היה צריך לחדד אותו וללטש אותו אבל המצב הזה שבו הצרכנים בישראל ניגשים לבלות- שוב, כמו שאמרנו, זה יכול להיות בקולנוע, במשחק כדורסל, כדורגל, הופעה של אומן או בילוי בחוף הים, גם אם המקום לא סגור עם שער לפעמים אין לך אפשרות לחזור אחורה, או אין משהו אחר באזור, והניצול פה הוא רב.

כרמל שאמה-הכהן: זה בולט במיוחד במכונות האוטומטיות.

כרמל שאמה-הכהן: אותה מכונה – כשהיא עומדת במקום אחד או במקום אחר, במקום אחד המחיר של פחית שתיה הוא X ובמקום אחר – פעמיים או שלוש פעמים X.

כרמל שאמה-הכהן: אתה אומר – זו אותה מכונה, אין פה היערכות מיוחדת, למה ההבדל הזה?

כרמל שאמה-הכהן: כשאתה בודק ורואה, זה בדרך כלל במקומות ציבוריים.

כרמל שאמה-הכהן: תבדוק את דמי הזכירות שמשלמים הזכיינים ואתה רואה דמי שכירות שהם לא הגיוניים.

כרמל שאמה-הכהן: אתה בודק את ההתפתחות שלהם לאורך השנים, אתה רואה שכבר מגיעים בחופי הים בתל אביב למיליוני שקלים לשנה שכר דירה.

כרמל שאמה-הכהן: למה?

כרמל שאמה-הכהן: פשוט אפשר להעמיס הכל, לשרשר את הכל על מי שבא לבלות בחוף.

כרמל שאמה-הכהן: אז אנשים מתחרים, העיריה חוגגת, או אם זה בית חולים שנותן את הזיכיון – הוא חוגג, או כל מקום אחר.

כרמל שאמה-הכהן: מי שמשלם את המחיר זה הצרכן.

כרמל שאמה-הכהן: לכן, אולי יש מקום להכיל שמקומות כאלה, שנותנים זיכיון, זה יהיה מלווה, לפחות לגבי המוצרים הבסיסיים - מים, כריך, מחיר מקסימום שמובנה בתוך המכרז ואז יש לזה מחיר, זה ברור.

כרמל שאמה-הכהן: זה אומר שאותה עיריה, אותו בית חולים, יקבל פחות כסף עבור המכרז, כי לא נותנים לזכיין להתפרע ולהשתולל על חשבון הצרכן, אבל זה משהו שחייב הסדרה.

כרמל שאמה-הכהן: לכן אמרנו שהדיון הזה הוא ראשוני, אין לנו כרגע הצעת חוק גמורה שמונחת על השולחן.

כרמל שאמה-הכהן: יש את חוקי ההגבלים העסקיים שאולי אפשר לעשות בהם שימוש, עם תיקון כזה או אחר, ויש טיוטות של הצעות חוק שטרם הונחו על שולחן הכנסת,שיש בכוונתנו לקדם מייד עם חזרת הכנסת מהפגרה.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת יואל חסון שהצטרף אלינו – אתה רוצה להעיר?

יואל חסון: כולנו יודעים שיש בעיה, אני יותר רוצה להקשיב ואחר כך אתייחס.

כרמל שאמה-הכהן: אוקיי.

כרמל שאמה-הכהן: נציג הרשות להגבלים עסקיים?

כרמל שאמה-הכהן: איך אתם רואים את הסוגיה הזו?

זיו גלעדי: האמת שאין לי הרבה להוסיף על מה שנאמר, בנוסח הנוכחי של החוק.

זיו גלעדי: הסעיף הכי מתאים לכאורה זה סעיף של מונופולים.

זיו גלעדי: יש באמת שאלה האם אנחנו רואים כאן איזושהי בעיה תחרותית – אם בכלל יכולה להתפתח תחרות במצבים כאלה.

זיו גלעדי: זה בנוסח הנוכחי של החוק.

כרמל שאמה-הכהן: מה, אתה אומר שניתן לראות, נניח בתוך אצטדיון מסוים- את המזנונים כמונופולים?

כרמל שאמה-הכהן: אני אכוון אותך – בשיחה שקיימתי עם הממונה הוא הפנה לסעיף אחר שמדבר על מסחר לא הוגן, עסקה בתנאים לא הוגנים, יש דבר כזה?

זיו גלעדי: בחוק ההגבלים העסקיים?

זיו גלעדי: יש ניצול לרעה של מעמד מונופוליסטי.

זיו גלעדי: זה דורש מעמד מונופוליסטי כדי בעצם לעורר חשש לניצול לרעה.

כרמל שאמה-הכהן: אתם בחנתם פעם את הסוגיות האלה באופן מעמיק ומסודר אצלכם?

זיו גלעדי: באופן נקודתי אני לא חושב שנבדק, אבל אני לא רוצה להתחייב, לא בדקתי את זה קודם.

כרמל שאמה-הכהן: הסוגיה הזו של מונופולים זעירים – כך אני קורא להם, סדר היום שלכם מוכתב על המונופולים הגדולים ועל השווקים היותר כבדים.

כרמל שאמה-הכהן: הנושא הזה נדחק הצידה.

כרמל שאמה-הכהן: היינו רגילים בעבר, וגם זכו לכינויים "גזלנים" אותם מוכרים במקומות האלה.

כרמל שאמה-הכהן: היום זה כבר די מוסדר.

כרמל שאמה-הכהן: בתוך בתי הקולנוע, זה כבר חלק מחופי הים, זה כבר לא אותו אחד שהולך עם קלקר, צועק "ארטיק-ארטיק" וקובע את המחיר.

כרמל שאמה-הכהן: היום זה זה כבר מוסדר, בדרך כלל יש להם חוזי שכירות או זיכיונות מגופים ציבוריים-ממשלתיים, עירוניים, כאלה ואחרים.

כרמל שאמה-הכהן: איך אנחנו יכולים להיכנס לתוך זה?

כרמל שאמה-הכהן: ראיתי באילת שלטים בחופי הים על מחירים בסיסיים.

כרמל שאמה-הכהן: דברים בסיסיים.

כרמל שאמה-הכהן: אותי לא מעניין בכמה ימכרו וודקה על חוף הים.

כרמל שאמה-הכהן: מי שרוצה – שישלם גם 100 ₪ לכוס.

כרמל שאמה-הכהן: מעניין אותי המחיר של הקרטיב והמים המינרליים.

כרמל שאמה-הכהן: דברים אלמנטריים.

יואל חסון: יש גם בעיה שהמונופול לא קיים במקום עצמו אלא גם שלפעמים יש זכיין אחד במקומות דומים אחרים.

יואל חסון: זאת אומרת, יש חברה אחת שמצליחה בצדק או לא לזכות במכרזים, והיא למעשה מחזיקה כמה נקודות, למעשה: כמה אצטדיונים, כמה בתי קולנוע, או כמה מרכזים המוניים למכירה.

יואל חסון: לכן נוצר כאן מונופול בסדר גודל ארצי.

יואל חסון: אני לא יודע עד כמה יש פיקוח על הדבר הזה.

כרמל שאמה-הכהן: אבל זה לא כל כך משפיע על הצרכן כי אצטדיון לא מתחרה עם אצטדיון.

כרמל שאמה-הכהן: זה אולי משפיע בתוך המזנונים עצמם, בתוך ענף המזנונים.

יואל חסון: בדיוק.

יואל חסון: זה קובע רף מחיר.

יואל חסון: הוא, עצמו – אין לו מתחרה.

יואל חסון: נניח שאדם היה הולך לאצטדיון "נוקיה" ואחר כך לאצטדיון "בלומפילד" – הוא רואה שהמחירים שם הם אותו הדבר.

יואל חסון: אין באמת תחרות – או בגלל שזה אותו זכיין או בגלל שהרף נקבע מראש - -

כרמל שאמה-הכהן: אבל הם במילא מתחרים על מחיר השכר דירה, הם לא מתחרים על המחיר לצרכן.

כרמל שאמה-הכהן: הם מתחרים על המחיר מקסימום לשכר דירה.

יואל חסון: המחיר בסוף הוא אותו הדבר, או בגלל שזה אותו זכיין, וגם אם הוא משלם פחות שכר דירה- הקרטיב ב "בלומפילד" וב "נוקיה" יעלה אותו הדבר.

קריאה: מתיישרים לגבוה.

יואל חסון: זו הנקודה שצריך לראות איך פותרים אותה.

יואל חסון: זה רק הולך ומתייקר.

יואל חסון: אני עשיתי בדיקה וראיתי שעלות הפופקורן, עלות - - זה רק עולה למעלה, ובקצבים דרמטיים.

יואל חסון: זה לא עולה בצמוד למדד יוקר המחיה - -

קריאה: זה 160 עד 200 שקל לפופוקורן.

קריאה: זה 8 עד לסל של .

קריאה: אני שקלתי ובדקתי.

יואל חסון: כן.

יואל חסון: העניין כאן שזה רק הולך ומתייקר.

יואל חסון: המדינה, לפני שחברי הכנסת יטפלו בזה – כי בסוף, מה שיקרה זה שיהיה פה קונצנזוס, תהיה חקיקה, וחקיקה תעצור את זה וזהו.

יואל חסון: אני חושב שהמדינה צריכה להתעורר לפני המחוקקים ולעשות מעשה.

יואל חסון: לבחון - אל"ף, אם יש כאן מונופול אמיתי, ואם יש כאן גם, אולי, תיאומי מחירים או דברים כאלה.

כרמל שאמה-הכהן: ודאי.

כרמל שאמה-הכהן: לא רק שיש פה מונופול אמיתי.

כרמל שאמה-הכהן: בחלק מהמקרים, אם אתה רוצה להביא מהבית – שזה לא התהליך הנורמלי שאדם צריך להביא אתו את השתיה ואת הסנדויץ' מהבית.

כרמל שאמה-הכהן: גם לא נותנים לך להכניס.

כרמל שאמה-הכהן: לא רק שאתה חייב לקנות אצלם כי לא תצא החוצה בהפסקה, אתה גם לא יכול להכניס אתך דברים.

כרמל שאמה-הכהן: בטח ובטח שאתה לא יכול להביא אלכוהול.

כרמל שאמה-הכהן: זה גם פרקטית בלתי אפשרי.

כרמל שאמה-הכהן: לכן הניצול פה של הצרכן הוא מקסימלי.

כרמל שאמה-הכהן: אני שואל את עצמי איך לא פתרנו את זה עד היום.

כרמל שאמה-הכהן: יש מצב שאתה נותן לנו פה אמירה שאתם נכנסים לעבודה סביב הנושא הזה שלנו יהיו כלים מקצועיים, מבחינת ההגבלים העסקיים?

כרמל שאמה-הכהן: תבחנו את החקיקה הקיימת, את התופעה הכללית, תגישו לנו מסקנות.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו יכולים לקדם.

כרמל שאמה-הכהן: יש לנו הצעות חוק.

כרמל שאמה-הכהן: לא צריך להיות פה גאון גדול כדי להגיד- בואו נכניס את זה לפיקוח, נקבע כך או נקבע סנקציות כאלה ואחרות.

כרמל שאמה-הכהן: מאחר ומולנו עומדים הצרכנים, והעוסקים, אנחנו לא רוצים לפגוע בהם פגיעה מיותרת שאינה מדתית.

כרמל שאמה-הכהן: אולי יש כלים שכבר קיימים שאפשר להשתמש בהם.

כרמל שאמה-הכהן: לכן – אתם הגוף שהוא מקצועי, אי אפשר להאשים אתכם בפופוליזם.

כרמל שאמה-הכהן: אם תבוא ותגיד לנו – יש לכם שלושה חודשים עד שאנחנו חוזרים מהפגרה, לעשות עבודת מטה אצלכם, בעניין הזה.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו נברך על כך.

זיו גילעדי: אני לא בעל סמכות להתחייב שנבדוק את זה.

זיו גילעדי: אני אעביר את זה לממונים עלי.

זיו גילעדי: במסגרת הרבה משימות נוספות שקיבלנו בזמן האחרון אני לא רוצה להתחייב שנעשה את זה, אבל אעביר את זה לממונים עלי.

כרמל שאמה-הכהן: יש לנו בערך שעתיים לדיון הזה.

כרמל שאמה-הכהן: תפנה לממונה, כי אני קיימתי או שיחה בעניין הזה.

כרמל שאמה-הכהן: הוא מכיר את העמדה שלי.

כרמל שאמה-הכהן: אמרתי לו שזו אחת המטרות הראשיות שלי בכנס הבא, לגמור את הסיפור הזה.

כרמל שאמה-הכהן: אולי תביא ממנו בשורה.

כרמל שאמה-הכהן: תפנה אליו, תציג לו את הפניה כדי שנהיה תכליתיים.

סלעית קולר: הנושא מורכב ואינו פשוט בכלל.

סלעית קולר: קודם כל צריך לשים לב בענייני חקיקה שלא תמיד אוכפים את החוקים שמחוקקים פה.

סלעית קולר: יש פה חוקים יפים, חוקים נפלאים שהיו יכולים לפתור חלק מהבעיה ולא אוכפים אותם – יש חוק מים צוננים, שמחייב הכנסת קולרים לכל המוסדות הציבוריים, כולל מתקני ספורט.

סלעית קולר: אם היו מאפשרים לשים קולרים לא היינו יכולים לדבר על דבר בסיסי כמו מים, אבל מים זה דבר בסיסי, ברגע שאין לך אופציה אחרת.

סלעית קולר: לכן, כשמדובר במשהו בסיסי, יש יותר מקום לבחון התערבות.

סלעית קולר: הבעיה היא שאם נכניס כל דבר לפיקוח לא יפקחו עליו.

סלעית קולר: אנחנו יודעים את זה.

סלעית קולר: זה כבר ברור.

סלעית קולר: נסו לקנות חלב בפיצוציה ותראו כמה זה עולה.

סלעית קולר: וזה מחיר בפיקוח.

סלעית קולר: הדבר השני הוא שיכול להיות שנכרות את הענף שעליו אנחנו יושבים, כי אותם דמי שכירות, שאמרת – ואותם תנאים שמוצבים לאותם מוכרים במקומות, יוצרים את הסיטואציה שבה הם צריכים להרוויח הרבה הרבה יותר כדי לכסות את ההוצאות.

סלעית קולר: אז אולי הטיפול באמת צריך להיות במסגרת אותם גופים ציבוריים כמו בתי חולים - להיכנס לעניין של המכרזים של בתי החולים ולבדוק אותם, להיכנס לעניין של גופים ציבוריים כמו אצטדיונים, שהם גופים ציבוריים, לא של אנשים פרטייםי, בדרך כלל, ודברים כאלה, להיכנס ולבדוק מה התנאים מסוימים.

סלעית קולר: אבל להכניס את הכל לפיקוח – אני לא חושבת שמישהו יפקח על זה.

סלעית קולר: דבר שני – הבעיה שלא נותנים לך להכניס.

סלעית קולר: הבעיה שבחלק מהמקרים לא נותנים לך להכניס.

סלעית קולר: היום, בתי קולנוע במתחמים, כמו סינמה סיטי, כמו מקומות אחרים, שבהם בעצם אתה יושב בתוך הקניון, אז אף אחד לא מוציא לך את האוכל שקנית מהתיק, וגם לא יוציאו לך את האוכל שהבאת מהבית, אבל –במקומות שבהם אי אפשר לקנות אז צריך להפריד בין אוכל ובין שתיה.

סלעית קולר: יש בעיה להכניס בקבוקי שתיה, וזו בעיה שהם קוראים לה של ביטחון.

סלעית קולר: יש חשש ויש תקנות, אפילו, בעניין הזה, שאפשר להחרים בקבוקי שתיה.

סלעית קולר: יש חשש שעלולים ל הכניס בהם דברים שעלולים לפגוע בציבור ולכן מותר להם להחרים אותם.

סלעית קולר: בדקתי את זה לפני הופעות.

סלעית קולר: לצערי הרב, על פי החוקים שחוקקו פה ועל פי תקנות שאושרו כאן מותר להם להחרים את הבקבוקים.

סלעית קולר: בסיטואציה כזו אני חושבת שהמצב הרבה יותר בעייתי.

סלעית קולר: אז יש מקום להגיד - -

יואל חסון: גם בקבוקי פלסטיק?

סלעית קולר: את הבקבוקים המלאים.

סלעית קולר: את החומר שבפנים.

סלעית קולר: הבעיה היא החומר שבפנים.

סלעית קולר: הם לא נותנים להיכנס גם עם בקבוקים ריקים וכאן אני אומרת שוב – אם היו אוכפים את חוק המים הצוננים והיו מאפשרים בקבוק מים ריק, אז יכול להיות שחלק מהבעיה היתה מצטמצמת.

סלעית קולר: אבל ברגע שיש חוק שאומר שאסור להכניס בקבוקים וכולם מנצלים את זה לכך שאחר כך מוכרים בפנים במחיר מאד גבוה, החשש הוא לא שיזרקו את זה על השחקנים או משהו כזה, אלא פשוט החומר בפנים - יש תפיסה שבגלל שחושבים שאולי יזרקו את זה על השחקנים, אז לא נותנים לך להכניס את זה פנימה עם נוזל.

סלעית קולר: זה לא נכון.

יואל חסון: מה ההבדל אם אני קונה בקבוק - -

סלעית קולר: לכן אני אומרת – זה לא החשש.

סלעית קולר: החשש הוא שיכניסו נוזלים – או אלכוהול, שזה בעייתי, זה יכול ליצור בעיה בטיחותית לאנשים שנמצאים שם, אם אנשים ישתכרו, והדבר השני שיש בעיה אתו זה נוזלים שהם נוזלים מסוכנים שאי אפשר לזהות אותם מתוך הבקבוק, ולכן לא נותנים להכניס אותם.

סלעית קולר: אז בסיטואציות כאלה כמו הופעות, כמו מגרשי ספורט, כמו זה – צריך ליצור את האלטרנטיבה, וצריך לתת את האפשרות לקנות לפחות מים במחיר נמוך.

סלעית קולר: אני לא רואה איזו חקיקה יכולה לאסור או לחייב מקומות שאתה מוכר בהם כרטיסים להכניס אוכל מהבית.

סלעית קולר: כלומר, במקום שבו לא נותנים לי להכניס אוכל מהבית לאולם עצמו וגם לא מוכרים לי – כמו תיאטראות, אני מניחה שלא נדרוש את זה בכלל.

כרמל שאמה-הכהן: אני גם לא רוצה ש - - אוכל מהבית, זה גם לא המטרה.

כרמל שאמה-הכהן: כנראה פספסת את רוב הדברים שדיברנו עליהם.

סלעית קולר: לא, לא.

סלעית קולר: יש לי דרך לייצר תחרות.

סלעית קולר: הדרך שלי לייצר תחרות היא שאני אביא את האוכל מהבית.

כרמל שאמה-הכהן: אמרתי שזו לא הדרך שאני רוצה.

סלעית קולר: יכול להיות.

כרמל שאמה-הכהן: הצרכן הישראלי לא צריך להיות סבל.

סלעית קולר: גם נכון, והצרכן הישראלי צריך לגלות חלק מהאחריות ולא לקנות במחיר כזה מופקע.

סלעית קולר: זה גם צריך להיות חלק מהעניין.

יואל חסון: חלק מבילוי זה גם תרבות צריכה והרעיון של צריכה.

יואל חסון: אני לא רוצה שאת הרצון הזה לצרוך ולבלות מישהו ינצל.

סלעית קולר: אני לא רואה בפופקורן מוצר בסיסי, אבל – ניצול מצוקה.

סלעית קולר: נתייחס לסעיף בחוק הגנת נצרכון - -

יואל חסון: זה עניין של fun.

יואל חסון: חלק מתרבות של fun זה גם צריכה, גם לקנות משהו.

יואל חסון: זה חלק מהקטע של לשבת בקולנוע – ולאכול פופקורן, ומה עושים כשיש השתוללות בעניין הזה.

סלעית קולר: אתה יכול לחוקק חוקים טובים ולא יאכפו אותם.

סלעית קולר: לכן הרעיון שבמקומות בהם זה בסיסי, המדינה צריכה להתערב.

סלעית קולר: במקומות שהדברים הם לא בסיסיים אפשר לאפשר לאנשים להביא מהבית, ולדאוג לתרבות צריכה מצומצמת יותר, לא קרה כלום אם נצרוך פחות.

פיני קבלו: אנחנו באמת, לאור כל ההתעוררות הזו, כולנו – אי אפשר לצפות שרק הממשלה או חברי הכנסת יעשו.

פיני קבלו: כל אחד בשטח הקטן שלו באחריות שניתנת לו בציבוריות צריך לעשות.

פיני קבלו: לכן אנחנו רוצים להרים את הכפפה הזו.

פיני קבלו: לא כל מה שקורה בבתי תיאטרון וקולנוע שייך לעיריות, אבל במקומות שאנחנו שוכרים אותם, אם זה אצטדיונים לגופים מסוימים, אנחנו באמת נקבע אתם בחוזה שאותם זכיינים שיפעילו את המזנון, המסעדה, או כל גוף אחר – כמו שאנחנו נוהגים לעשות בבתי ספר, ששם יש מזנונים בהם נקבעים המחירים, כמו שעושים באוניברסיטאות – ששם מוכרים בצורה שהמחיר יהיה לכיסו של הסטודנט, אנחנו באמת נעשה את זה גם לאזרחים לנו.

פיני קבלו: אנחנו רוצים להירתם לזה.

פיני קבלו: אנחנו ננחה את הרשויות המקומיות שיכניסו בחוזים שלהם קביעת מינימום ומקסימום לאותם מוצרים בסיסיים, כמו שאמרנו.

פיני קבלו: כמובן שמי שרוצה לשווק שם משקאות חריפים זה לא נושא שנקבע אותו מבחינת מחירים, אבל מים, ארטיקים, כריכים, קפה - אנחנו באמת רוצים לקחת, אדוני היושב ראש, את הפניה שלך ואנחנו נוציא את זה בחוזר מנכ"ל, שכל החוזים שיסתיימו ויחודשו - הרשויות ידאגו בחוזים לקבוע פיקוח על מחירים של אותן רשתות.

יואל חסון: אני סקפטי לחלוטין שהרשויות יעשו את זה.

יואל חסון: זה חלק מהדרך להכניס כסף לרשויות.

יואל חסון: אני לא רואה את הרשויות היום מגבילות את הסוחרים בתחומן.

יואל חסון: אני הייתי בקפיטריות של מרכזי תרבות עירוניים וראיתי את המחירים שאנשים נאלצים לשלם שם.

יואל חסון: כשאני שאלתי את הזכיין הוא אמר לי: אני אראה לך את השכירות שלי שאני משלם, אראה לך שאחוז הרווח שלי מאד מוגבל.

יואל חסון: אני גם מוכן לומר איפה זה היה.

יואל חסון: אני סקפטי כרגע.

יואל חסון: הלוואי שתשכנע את הרשויות המקומיות בעניין הזה, להכין חוזים חדשים שיאפשרו מחירים יותר זולים.

יואל חסון: אני המום מהעובדה שתושבים שבאים למרכז תרבות עירוני, שמימנו אותו מכספי הארנונה שלהם, עדיין, כשהם באים לראות הצגה שם, נאלצים לשלם סכומים עצומים עבור קפה, מים מינראליים, סנדוויץ' או יותר מזה.

פיני קבלו: תראה, קרה משהו עכשיו.

פיני קבלו: אני חושב שההתעוררות היא של כולנו.

פיני קבלו: אני נכנס ברחוב איפה שאני עובד וראיתי הבדלים של מחירים.

פיני קבלו: אמרתי - אנחנו כמוסד כבר לא נקנה ממך, נקנה במקום אחר.

פיני קבלו: יש היום מודעות לעניין.

פיני קבלו: לכן צריך היום לבדוק.

פיני קבלו: יש היום מקומות – למשל קולנוע ביישוב מסוים, הכניסה היא לחצי שעה, בדיוק לחצי שעה, הוא סוגר ופותח רק למחרת.

כרמל שאמה-הכהן: זה כבר משהו אחר.

כרמל שאמה-הכהן: תראה, חבר הכנסת חסון.

כרמל שאמה-הכהן: החוזר מנכ"ל שלהם זה יותר טוב מכלום.

כרמל שאמה-הכהן: זה המקסימום שהם יכולים לעשות.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו נפעל גם בכלים שלנו אבל זה משהו שבהחלט יעזור.

כרמל שאמה-הכהן: נצפה לראות לפחות את החוזר מנכ"ל הזה.

כרמל שאמה-הכהן: משה גרדינגר, מנכ"ל רשת רב חן וי- יס פלאנט.

משה גרדינגר: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שעלו פה.

משה גרדינגר: בחלקם אלה דברים שמייצגים את הענף, אבל זה בוודאי דברים, העובדות הם דברים שקיימים אצלנו ברשת.

משה גרדינגר: אז אל"ף, באופן כללי, אני חושב שצריך להבדיל בוודאי בין סקטור ציבורי לסקטור פרטי.

משה גרדינגר: אנחנו סקטור פרטי.

משה גרדינגר: ענף הקולנוע ניהנה מהדימוי השלילי הזה של הפופקורן שכל כך ניהנים לדבר עליו אבל באופן כללי צריך לזכור אלמנט אחד מרכזי והוא: הפעילות שלנו פר הצגה במזנון היא בסדרי גודל של בין 10 ל-15 דקות.

משה גרדינגר: מצד שני, אתה לא יכול להגיד לעובדים שלך – תבואו מ-15:00 עד 15:15, תצאו ואחר כך תחזרו מ- 16:00 עד 16:10 וכן הלאה.

משה גרדינגר: מטבע הדברים, לאורך כל השנים, ואני גדלתי בבית קולנוע מגיל אפס - -

כרמל שאמה-הכהן: אבל זה לא בתי קולנוע של היום, זה בבתי קולנוע של אולם אחד, של פעם.

כרמל שאמה-הכהן: אני זוכר, כשהייתי ילד, בקולנוע "אורדע" - -

משה גרדינגר: תן לי, אני אגיע לכל.

משה גרדינגר: בבתי הקולנוע האלה, שעליהם אתה מדבר כרגע – המתחמים הגדולים, התחרות קיימת.

משה גרדינגר: זה לא קולנוע "אורדע" של פעם שכבר לא היו נותנים לך לצאת, אחרי הבידוק הביטחוני, ומה שבפנים אתה צריך לקנות.

משה גרדינגר: היום אנחנו מוקפים בקניונים או במרכזים כמו "סינמה סיטי", שמוקף בעשרות מסעדות ובתי אוכל, ובסך הכל, האיזון שם צריך להתקיים.

משה גרדינגר: הקולה, במסעדה, לפני הכניסה ל – YES PLANET בחיפה תעלה 2 שקל, אנחנו לא יכולים למכור ב-10 שקלים.

משה גרדינגר: יש תחרות וכמובן ששמים לב למחירים האלה.

יואל חסון: אבל אתה יודע כמה עולה - - ב - YES PLANET, שזה מקום שאני מגיע אליו לעתים תכופות, אני יכול להגיד לך שיש הבדל בין כוס הקולה שאתם מוכרים לבין כוס הקולה שמוכר "סבארו" או "מקדונלס".

משה גרדינגר: אז תקנה שם, אני לא מונע ממך.

יואל חסון: אתה תיתן לי?

משה גרדינגר: כן, בוודאי.

משה גרדינגר: דבר שני, אני חושב שאחד הדברים שעשו וכל הנושא שהתחיל מהקוטג', הדברים שראינו אותם, ההשוואה לחו"ל -אני אומר לכם בצורה חד משמעית: אנחנו זולים, גם במחיר הכרטיס וגם במחירי המזנונים לעומת אנגליה וארצות הברית, בצורה מובהקת, בסדרי גודל של 14-15% לפחות במחירים ולא לקחנו רק את ניו יורק ואת לונדון לקחנו את מנצ'סטר ואת דנוור.

משה גרדינגר: אין לנו מצב כמו שקוטג', שעולה 4 שקל בניו יורק ו-7.5 שקל בתל אביב.

משה גרדינגר: אז זו גם נקודה שהיא משמעותית.

משה גרדינגר: אנחנו יודעים להכניס, למעט מאכלים שבושלו בבית, כי אנחנו לא יודעים אך כך איך לנקות אם זה נשפך על המושבים - אפשר להכניס קולה ומה שרוצים.

כרמל שאמה-הכהן: זאת אומרת, אם מחר דפני ליף וסתיו שפיר יבואו ויחלקו בחינם פופקורן.

משה גרדינגר: אין בעיה.

משה גרדינגר: הבעיה היא עם הקניון

כרמל שאמה-הכהן: יתנו להם להכניס את הפופקורן.

משה גרדינגר: אין בעיה.

משה גרדינגר: אם הקניון נותן להם להעמיד מכונה - -

כרמל שאמה-הכהן: הם כולים להכניס את הפופקורן.

משה גרדינר: בוודאי.

משה גרדינר: אין שום מניעה.

משה גרדינר: ברשת שלנו אין שום מניעה להכניס שום מוצר.

משה גרדינר: מים צוננים.

משה גרדינר: בבתי הקולנוע של רב-חן ו – YES PLANET, בכולם, עד האחרון, מותקן קולר, והקהל יכול לגשת ולשתות מים קרים בלי תשלום.

משה גרדינר: אני אומר לגבי הרשת שלנו.

משה גרדינר: אז דיברנו על זה שהקהל הוא לא שבוי, זמן המכירה שישנו - -

כרמל שאמה-הכהן: מה הם מחירי הפופקורן היום בבתי הקולנוע שלכם?

משה גרדינגר: פופקורן בינוני עולה 24 שקלים.

כרמל שאמה-הכהן: כמה רווח גולמי יש במוצר כזה?

משה גרדינגר: אני מניח 80%.

משה גרדינגר: אבל לאט לאט.

משה גרדינגר: אנחנו, במקרה, חברה ציבורית.

משה גרדינגר: יש לנו גם דוחות.

משה גרדינגר: שלא תתבלבלו.

משה גרדינגר: בניגוד ל "סינמה סיטי" בישראל, שלנו אין קשר אליהם, אנחנו "סינמה סיטי אינטרנשיונל", חברה שמפעילה היום בתי קולנוע ב—7 מדינות.

משה גרדינגר: זו חברה הולנדית שנסחרת בבורסה הפולנית.

משה גרדינגר: אנחנו מפעילים בתי קולנוע הגדולים ביותר היום בפולין, צ'כיה, הונגריה, סלובקיה, רומניה, בולגריה, וגם בישראל.

משה גרדינגר: מישראל באנו, מפה יצאנו.

כרמל שאמה-הכהן: ברומניה עולה 5 יורו הפופקורן?

משה גרדינגר: ברומניה עולה יחסית למחיר הכרטיס אותו הדבר כמו בארץ.

משה גרדינגר: ברומניה היום המחירים יותר זולים.

משה גרדינגר: בפולין המחירים כבר ישראלים, בהונגריה המחירים קרובים ישראל, המדינות האלה מתפתחות.

משה גרדינגר: היום ההכנסה הממוצעות ברומניה זה סדר גודל של 50 יורו לחודש.

משה גרדינגר: זה מדינות מסוג אחר.

משה גרדינגר: השכירות שאני משלם ברומניה לבעל הקניון היא בסדרי גודל של 4-5 יורו למטר.

משה גרדינגר: אני לא רוצה להיכנס למחירים שאנחנו משלמים פה.

משה גרדינגר: לכן אני בא ואומר: זה נורא קל לזרוק את הרווח על הפופקורן - -

יואל חסון: מה הרווח שלכם?

משה גרדינגר: הרווח שלנו היום, בחברה הציבורית, בסך הכל אנחנו עושים על ה - -סדרי גודל של 17-18% על מחזור המכירות שלנו.

משה גרדינגר: יש בענף הקולנוע גם חברות ציבוריות שלא מגיעות לזה.

משה גרדינגר: יש כאלה שאולי עושות אחוז אחד או שניים יותר טוב מאתנו.

כרמל שאמה-הכהן: מה המשקל של הפופקורן במחזור שלכם, באחוזים?

משה גדרדינגר: לא מאד גדול.

משה גדרדינגר: אני יכול לומר לך שסך הכל המזנון יחסית לכרטיסים – המזנון מהכרטיסים הוא בסדרי גודל של 20-25% ==

כרמל שאמה-הכהן: ומתוך זה – הפופקורן?

משה גדרדינגר: שליש, אני מניח.

כרמל שאמה-הכהן: כלומר, 7% מכל המחזור.

משה גדרינגר: יכול להיות.

משה גדרינגר: משהו כזה.

כרמל שאמה-הכהן: כלומר, אם מחיר הפופקורן, נניח, ייכנס לפיקוח, זה לא דרמטי מבחינתכם.

משה גדרינגר: ישפיע לנו מאד על הרווח, בוודאי.

משה גדרינגר: אם כל המזנון מרוויח בסדרי גודל של בערך 25% כי הקולנוע כולו, אמרנו, עושה בערך 18% - המזנון יותר רווחי מהכרטיסים, צריך לזכור שבמחירי כרטיסים, חצי ממחיר הכרטיס הולך לחברת הסרטים.

משה גדרינגר: כלומר, לפני שאתה מתחיל לזוז, אתה מסתכל על מחיר של כרטיס, 37 שקלים?

משה גדרינגר: דווקא אתמול היתה כתבה מוצלחת שהראתה עד כמה יש מבצעים, עד כמה המחיר הזה הוא - - אבל ב-37 שקלים, אחרי שאתה מוריד את המע"מ, מוריד 2.5% של עידוד הסרט הישראלי, מוריד חצי אחוז לאקו"ם, מוריד אלף ואחד דברים מסביב, אתה משלם עוד חצי בערך לבעל זכויות הסרטים, שזה הסטודיואים האמריקאים, מפיקי הסרטים הישראלים - הקולנוע, ככה המבנה העולמי, זה לא משהו שהומצא בישראל.

כרמל שאמה-הכהן: בחנתם פעם לנסות להקל?

כרמל שאמה-הכהן: זה מאד כבד כשמגיעה משפחה עם ילדים.

כרמל שאמה-הכהן: הורים עם שניים או שלושה ילדים.

כרמל שאמה-הכהן: זו הוצאה לא פשוטה.

כרמל שאמה-הכהן: אן - להקל על חיילים או על נוער – אנחנו רוצים שהאוכלוסיות האלה יגיעו לקולנוע.

כרמל שאמה-הכהן: מי שרוכש,נניח, 3 פופקורן, שזה כבר מתחיל להיות הוצאה כבדה - -

משה גרדינגר: אל"ף, חיילים מקבלים הנחה קבועה בבתי הקולנוע.

משה גרדינגר: משלמים 11 שקלים פחות.

משה גרדינגר: במזנון – מחיר מלא.

משה גרדינגר: הכתבה של אתמול ב "גלובס" עובדת יפה, אבל – מבצעים, עם חברות כרטיסי אשראי ועם חברות מסחריות שונות, מבצעים פר סרט, פר בית קולנוע, יש הרבה.

משה גרדינגר: אנחנו נותנים מנויים לאנשים באים הרבה.

משה גרדינגר: אנחנו מאפשרים מנויים של 10 כרטיסים שמלווים ב- 25% הנחה.

משה גרדינגר: רוב ההנחות נמצאות בכרטיסים, לא במזנונים.

משה גרדינגר: מאד קשה במזנון בלחץ שנמצא- שוב, מדברים על 10 דקות של לחץ ו-40 דקות רגיעה, רבע שעה לחץ ושוב רגיעה.

משה גרדינגר: קשה מאד להתחיל לתת הנחות במחיר.

משה גרדינגר: זה כמעט בלתי אפשרי.

משה גרדינגר: אנחנו עושים את ההנחות בעיקר בנושא מחירי הכרטיסים.

כרמל שאמה-הכהן: לנוער אין הנחה, נכון?

משה גרדינגר: יש מבצעים, למשל בקיץ, עכשיו, ביחד עם הרשויות המקומיות, לא בכולן.

משה גרדינגר: נניח, עירית חיפה.

משה גרדינגר: היא מאפשרת יומיים בשבוע במחיר כרטיס שהיא מסבסדת, ובחלקו אנחנו מסבסדים, בפתח תקווה יש לנו כזה דבר.

משה גרדינגר: תלוי בכל מקום.

משה גרדינגר: "לאומי קארד" של צעירים – מקבלים כרטיס אחד בחינם אצלנו.

יואל חסון: במבצעים האלה – מי סופג את העלות, אתם או חברת האשראי?

משה גרדינגר: אנחנו סופגים את כל העלות.

משה גרדינגר: הם מסבסדים, אבל במעט.

משה גרדינגר: דרך אגב, לגבי הבקבוקים, למיטב ידיעתי - חוץ מבקבוקי זכוכית מותר להכניס לבתי קולנוע בקבוקים.

משה גרדינגר: לא מזכוכית.

משה גרדינגר: זכוכית אסור, בכל מקום, לפי החוק.

משה גרדינגר: זכוכית אסור בכל מקום כי זה יותר מסוכן, מבחינת האלימות.

יואל חסון: יש עליה בכמות הצופים בקולנוע?

משה גרדינגר: מ-2009 ל-2010 היתה עליה במדינת ישראל של בערך 17%, עליה אדירה, הרבה בגלל הסרט "אווטר".

משה גרדינגר: השנה אנחנו כרגע מחזיקים פלוס מינוס מספר דומה לשנה שעברה, שזה מאד יפה, כי אין "אווטר" השנה, אבל לא יודעים עוד איך השנה תיגמר.

יואל חסון: ביחס למדינות אחרות – אנחנו צופים הרבה או מעט בקולנוע?

משה גרדינגר: אנחנו צופים בקולנוע ברמה אירופאית ממוצעת.

משה גרדינגר: זאת אומרת, הביקור הממוצע בישראל לתושב, אם אתה מנכה את האוכלוסיות החרדיות וחלק גדול מהערבים המוסלמים שבכלל לא הולכים לקולנוע – זה בסדרי גודל של מערב אירופה, קצת פחות.

ירון לוינסון: כולם מדברים על הפופקורן.

ירון לוינסון: קיבלתי תלונות למשל - - זה לא רק חוצפה שאפילו כשילדים או נוער ומבקשים לחלק לכמה כוסות, גם על הכוס

משה גרדינגר: אצלנו לא עושים את זה.

משה גרדינגר: אבל אני רואה שאתה לא נותן לעובדות לבלבל אותך.

כרמל שאמה-הכהן: זה לא קשור אליו.

ירון לוינסון: אני מנכ"ל ההסתדרות לצרכנות.

ירון לוינסון: אני שמעתי את אנשי הסרטים.

ירון לוינסון: כמו שאדוני ציין בתחילת הישיבה, הניצול הציני של הסיטואציה של חופש, ילדים, פיתוי, הורים, זה משהו שבלתי ניתן לתאר.

ירון לוינסון: אנחנו מקבלים כל יום תלונות בנושא ואנחנו חסרי אונים כי פשוט המחירים הם שערורייתיים.

ירון לוינסון: כולם מדברים על הפופקורן.

ירון לוינסון: זו לא רק הוצפה לקחת את המחירים האלה, וזה קהל שבוי, כמו שנאמר כאן, החוצפה היותר גדולה היא שאפילו אם רוצים לחלק את הדלי בין שניים גם על הקלקר לוקחים על כל כוס קטנה 2 שקלים.

ירון לוינסון: זה נכון לאתמול.

כרמל שאמה-הכהן: איפה?

ירון לוינסון: ב"סינמה סיטי".

כרמל שאמה-הכהן: זה לא קשור אליו.

ירון לוינסון: התופעות האלה קיימות.

ירון לוינסון: גם מנצלים את המצוקה.

ירון לוינסון: התופעות – במגרשי הכדורגל זה בכלל שערוריה.

ירון לוינסון: על מתקני מים בכלל לא שמעו.

ירון לוינסון: שם בכלל אין דבר כזה.

ירון לוינסון: התנאים הם בכלל תת רמה.

ירון לוינסון: תחת השמש הקופחת שם יושבים.

ירון לוינסון: נעזוב את הכל, לא משנה.

ירון לוינסון: הרי אסור להכניס מים.

ירון לוינסון: המחירים בפנים הם שערוריה.

ירון לוינסון: פשוט מוכרים שם במינימום 10 שקלים כוס שתיה, ואין דבר כזה "קולר".

ירון לוינסון: בגנים הציבוריים, במקומות ממשלתיים, גם בבתי קולנוע ותיאטראות.

ירון לוינסון: גם בכל המקומות לא רק הפרטיים, אלא גם אלה שקשורים לממשלה ולעיריות, גם שם, המחירים הם מה שנקרא –חופשי.

ירון לוינסון: כל מחיר שיתנו.

ירון לוינסון: אנשים מגיעים לפרקים והיום משפחה שיוצאת – לא ייאמן איזה מחירים הם משלמים.

ירון לוינסון: זה הגיע למצב שהוא פשוט ניצול ציני.

ירון לוינסון: אתה הולך לפארק מים, אתה רוצה את הדבר העיקרי, אבל התעשייה שמסביב – אתה תשלם כל מחיר, אתה כבר שם.

ירון לוינסון: הארטיקים והמוצרים הנילווים יכולים להגיע לפערים של מאות אחוזים.

ירון לוינסון: אין ברירה, ההורים ישלמו.

ירון לוינסון: אלה תופעות שכל הורה מכיר.

ירון לוינסון: אני לא יכול להגיד שזה לא חוקי.

ירון לוינסון: זה חוקי, אי אפשר להגיד שלא, אין פיקוח על המוכרים האלה.

ירון לוינסון: ההגבלים העסקיים מעולם לא פתרו לנו את הבעיות.

ירון לוינסון: אני לא מתלהב מחקיקה, אבל כנראה שאין ברירה.

ירון לוינסון: אנחנו כהורים חסרי אונים.

ירון לוינסון: אין חקיקה, אין פיקוח, אין כלום.

ירון לוינסון: יש מצוקה בעניין.

ירון לוינסון: מדובר בהוצאות אדירות.

ירון לוינסון: אין לך אלטרנטיבה.

ירון לוינסון: אתה שבוי, אתה לא יכול.

ירון לוינסון: דיברנו על קולרים שהחוק מחייב – אין דבר כזה, אין פיקוח.

ירון לוינסון: על מה שיש כבר חוק אין פיקוח.

ירון לוינסון: אז צריכים לפקח שתהיה אלטרנטיבה.

ירון לוינסון: בקיצור,הנושא אקוטי וטוב שהעליתם אותו על סדר היום.

כרמל שאמה-הכהן: זה מאד בולט, דרך אגב, במיוחד לגבי מכונות שתיה.

כרמל שאמה-הכהן: רואים את זה בבסיסי צבא.

כרמל שאמה-הכהן: צה"ל לא מחפש להרוויח על מכונות שתיה.

כרמל שאמה-הכהן: הוא גם לא מסבסד את המחירים שם.

כרמל שאמה-הכהן: ואז אתה רואה בבסיסים מחיר מסוים לפחית של "קוקה קולה", לעומת זאת – אותה מכונה שעומדת בסופרלנד, המחיר הוא פי כמה.

כרמל שאמה-הכהן: אתה אומר – מה ההבדל בין מכונה לאותה מכונה?

כרמל שאמה-הכהן: זה הניצול.

כרמל שאמה-הכהן: זה יכול להיות או מזה שבעל המקום גובה את הרווחים אליו או שהוא גובה שכר דירה על הצבת המכונה, שהוא גוזר את זה מהמחיר המופקע שבו ימכרו המוצרים לציבור.

כרמל שאמה-הכהן: זה דבר שאי אפשר להסכים לו לאורך זמן.

משה גרדינגר: אני לא נציג של הסופרלנד , אין לנו שום קשר ללונה פרקים אבל אני רוצה להפנות את תשומת לבך שהסופרלנד והלונה פארק עובדים 3-4 חודשים כל השנה.

משה גרדינגר: אם זה לא בחופש –לא באים.

כרמל שאמה-הכהן: אין בעיה, תתמחר את זה בכרטיס.

כרמל שאמה-הכהן: יש גם חלק מבתי הקולנוע שטוענים שמחיר הכרטיס מסובסד על ידי מחיר הפופקורן.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא אוהב את הבלבול והערבוב – זו הטעיה של הצרכן.

כרמל שאמה-הכהן: יקר לך?

כרמל שאמה-הכהן: יש לך עלויות שאתה לא יכול להתחמק מהן?

כרמל שאמה-הכהן: תמחר את הכל בכרטיס הכניסה.

כרמל שאמה-הכהן: כל מוצר, תתמחר אותו באופן הוגן.

כרמל שאמה-הכהן: סבסוד צולב כזה הוא מטעה, הוא פוגע בצרכן.

כרמל שאמה-הכהן: אם אתה אומר שמקום מסוים פתוח חודש בשנה, ויש לו עלויו על התקופה שבה הוא לא פועל, אז שכרטיס הכניסה יהי ה יותר יקר.

סלעית קולר: סליחה.

סלעית קולר: במחיר יותר יקר הגענו למצב שאנחנו לא הולכים לבריכה.

סלעית קולר: אני בעד להסדיר את הנושא הזה אבל צריך לעשות הבחנות בין מקומות שונים ודברים שונים ולמצוא את הפתרונות הנכונים לכל מקום בהתאם למבנה שלו.

כרמל שאמה-הכהן: בניגוד לאקט הראשוני של רכישת הכרטיס שם יש תהליך שאדם יכול לבחור, לבדוק את האפשרויות.

כרמל שאמה-הכהן: ברגע שהגעתם למקום אתה מאבד את יכולת הבחירה, ושם, מול המוצר - פה הכשל.

כרמל שאמה-הכהן: לפני כן אין לי בעיה.

כרמל שאמה-הכהן: שיקבעו מחיר יקר לקולנוע.

עמוס וולטש: זה לא מגן על הצרכן.

כרמל שאמה-הכהן: בית קולנוע לידו ימכור בפחות.

עמוס וולטש: הוא יעמוד בדיוק באותה בעיה שלנו, אז הוא לא יעבוד בפחות, כי כולם עומדים בפני אותה בעיה.

משה גרדינגר: אל תשכח שבכל שקל שאתה מעלה את מחיר הכרטיס בקולונוע, זה מעלה ב-2 שקלים כי צריך לתת חצי מזה למפיצי הסרטים.

משה גרדינגר: אתה לא יכול לתת פחות מזה.

משה גרדינגר: זה לא כל כך פשוט, זה מה שאני מנסה להגיד, ויש הבדל גדול בין בית קולנוע לבין אצטדיון עירוני.

כרמל שאמה-הכהן: אם זה היה פשוט לא היינו מקיימים את הישיבה הזו בפגרה ומטריחים את כולם.

כרמל שאמה-הכהן: מאחר וזה לא פשוט, לפני שהולכים לעשות צעדים ואנחנו רוצים לעשות צעדים מדודים – בגלל זה ביקשנו מגורמים אחרים גם לתת לנו חומרים.

כרמל שאמה-הכהן: אבל לא נשאיר את המצב כמו שהוא.

כרמל שאמה-הכהן: יכול להיות שסקטור כמו שלכם מצדיק התייחסות מיוחדת.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו נבחן את זה.

כרמל שאמה-הכהן: אבל לא יכול שיהיה מצב שנמשיך ללכת לבלות ועל הדרך יגזרו מאתנו משהו שלא צריך לגזור.

כרמל שאמה-הכהן: בטח היום כשיש כבר תרבות ישראלית שלא היתה עד היום – של התארגנות צרכנים, של אקטיביזם צרכני.

כרמל שאמה-הכהן: עוד יחלקו פופקורן חינם.

סלעית קולר: זה יוריד את המחיר, תתפלא לשמוע, יותר מאשר יוריד חוק של הכנסת.

יואל חסון: אני רוצה לחזק את דברי היושב ראש, אני חושב שהוא עשה נכון, ועשה, במיוחד לבעלי עסקים – היטבת אתם.

יואל חסון: נתת להם התרעה, נתת להם סיכוי להתארגן על עצמם ואני אומר לכם בוודאי באווירה הציבורית הנוכחית, ובוודאי כשמדובר כאן

יואל חסון: במוצר שאתה בעצמך אמרת, אדוני, ואני מעריך שבאת לדיון, שזו תעודת כבוד עבורך, כבעל עסק.

יואל חסון: אני חושב, כמו שאתה הצגת את נושא הפופקורן, שיש בו מתח רווחים מאד גבוה, יהיה עליכם בסופו של דבר לחץ, וכן – יש מדד פופקורן, זה יהיה סוג של סמל ביעד הבא.

יואל חסון: אם אתה בקיא ברשתות חברתיות אתה יכול לדעת שכבר היום ברשתות חברתיות קיימות קבוצות שמוחות על מחירי הפופקורן מחירי המזנונים בבתי הקולנוע, של עשרות אלפי חברים ואני בטוח שזה יילך ויתעצם.

יואל חסון: לכן אני מציע, באהבה גדולה: תקדימו את החרם הצרכני, תקדימו את פעולות הכנסת , ותעשו אתם מהלכים שיובילו ויראו שאתם גם רגישים לציבור, רגישים לעניין, ומתח הרווחים של הפופקורן יכול גם לרדת ל-40%.

יואל חסון: אף אחד לא רוצה שתפסידו, ואין כאן פילנתרופיה של קולנוע, אנחנו רוצים שעסקים יצליחו וגם ירוויחו.

יואל חסון: אבל יש גם מסחר הוגן – ואני אומר לכם:

יואל חסון: תעשו את זה אתם לפני שהכנסת תעשה את זה ולפני שיבוא הציבור ויחרים ותהיה מחאה אמיתית, ובסוף תעשו את זה בכוח.

יואל חסון: עד היום "תנובה" מלקקת את הפצעים על תדמיתה ועל התנהלותה, על זה שהיא לא ידעה לקרוא את המפה בזמן, והיא שילמה מחיר יקר על הפגיעה במותג ועל החיבור של הציבור במותג.

יואל חסון: עד המחאה היה חיבור כמעט אולטימטיבי.

יואל חסון: רגשי, אפילו.

יואל חסון: "תנובה" שילמה מחיר יקר על כך שהיא לא קראה את המפה בזמן.

יואל חסון: אני מציע לכם ללמוד מכך לקח.

דיקלה בוכניק: אני מחברת "אתרים".

דיקלה בוכניק: החברה היא תאגיד עירוני של עירית תל אביב וחברה ממשלתית.

דיקלה בוכניק: אנחנו מפעילים מזנונים בכל רצועת החוף בתל אביב, בסך הכל 13 מזנונים, במסגרת זכיינים.

דיקלה בוכניק: יש פיקוח על המחירים של מוצרי היסוד.

דיקלה בוכניק: במסגרת המכרז ובמסגרת ההסכמים שנערכים אתם, לא במסגרת חקיקה, 5 שקלים לקרטיב, 5 שקלים לבקבוק מים מינרלים, ו-12 שקלים לפיתה עם סלטים.

יואל חסון: זה משהו ששיניתם ממש לפני כמה חודשים.

יואל חסון: היתה שם התארגנות מחודשת שאיתר שמעוני, המנכ"ל שלכם, לקח על עצמו את העניין הזה, וזה היה גם כתוצאה מסוג של בדיקה שהיתה לכם ואתם נעניתם מהר מאד.

כרמל שאמה-הכהן: איך בכלל עלה לי הרעיון, אפרופו הסיפור הזה, שכבר לפני יותר מחצי שנה עליתי אותו?

כרמל שאמה-הכהן: ישבתי בחוף הים, ודיברתי עם זכיין שלכם.

כרמל שאמה-הכהן: אני גם שמאי מקרקעין ושאלתי אותו - כמה שכר הדירה.

כרמל שאמה-הכהן: הוא אמר לי משהו דימיוני.

כרמל שאמה-הכהן: שאלתי כמה היה קודם, וזה היה משהו כמו שליש או רבע.

כרמל שאמה-הכהן: מחירי הנדל"ן לא עלו בצורה כזו אבל הוא אמר לי – כן, אבל יש פה תחרות.

כרמל שאמה-הכהן: שאלתי איך זה מסתדר עם התכנית העסקית שלו, והוא אמר לי – מה הבעיה?

כרמל שאמה-הכהן: העליתי מחירים ואני בינתיים רווחי.

כרמל שאמה-הכהן: משם, דרך אגב, התחיל הרעיון, וזה התחבר לי עם מה שקורה במקומות אחרים.

כרמל שאמה-הכהן: אמרתי – אפשר לשרשר הכל לצרכן.

כרמל שאמה-הכהן: כל הכבוד שתיקנתם את זה.

דיקלה בוכניק: קודם כל, זה קיים תקופה ארוכה.

דיקלה בוכניק: החופים, בעצם, התרחבו במתכונת שלהם ממזנונים למסעדות, כך שאפשר לעשות את אותה הנחה לצרכנים במסגרת המוצרים האלה.

יואל חסון: אני גר ממש באזור שם ואני חייב לומר שהמחירים הפכו להיות הרבה יותר הוגנים, וגם יש שם תחרות מאד רחבה באזור, וזה מאפשר, באמת – סחר יותר הוגן ותחרותיות לאזרח, לצרכן.

דיקלה בוכניק: אז זו דוגמה לא חדשה, כי זה במסגרת המדיניות של עירית תל אביב - -

יואל חסון: זו דוגמה למנהיגות שלקחה אחריות בזמן, קראה את המפה, והבינה שאם לא ייעשה מעשה - - במיוחד כשמדובר בגוף שהוא ציבורי.

דיקלה בוכניק: מעבר לזה, לא קשור למוצרי מזון.

דיקלה בוכניק: יש גם פיקוח על מתקני חוף, ועד כמה שאני יודעת, עירית תל אביב ה- - מכל יתר החופים בארץ.

רוני כהן: אתמול היתה ב "מעריב" טבלה שהשוותה חופים בארץ.

זיו גלעדי: דיברתי עם היועץ המשפטי, הממונה על הגבלים עסקיים בפגישה.

זיו גלעדי: יהיה לנו קשה להתחייב לעשות דבר כזה, בטח בסיטואציה הנוכחית שלקחנו על עצמנו גם לאור בקשות הוועדה הרבה תחומים, גם בתחום החלב, גם בתחום הגז, גם הכלכלן הראשי הוא חבר ועדת טרכטנברג.

זיו גלעדי: אז הרשות, כרגע, וכוח האדם שלה – מעט מוגבלים.

זיו גלעדי: אז אני לא רוצה להתחייב שנעשה בדיקה מקיפה של הנושא הזה.

זיו גלעדי: מה שכן, אני חושב שהדברים שהועלו כאן, למשל – שבעל המקרקעין, שהוא רשות מקומית, ויכול לדאוג לעניין הזה, זה דרך אחת לדאוג לזה.

יואל חסון: אתה אומר שיש לכם עומס?

זיו גלעדי: ודאי שכן.

יואל חסון: מה העומס?

יואל חסון: תסביר לוועדה מה העומס.

כרמל שאמה-הכהן: כשהיו לכם דברים שהיו חשובים לכם, כמו חוק של קבוצות ריכוז, באתם לוועדת הכלכלה ואמרתם שאתם רוצים שנסיים את זה מהר.

כרמל שאמה-הכהן: ועדת הכלכלה, הלו"ז שלה הרבה יותר עמוס מסדר היום של הרשות להגבלים עסקיים, אני יכול לומר לך את זה בוודאות.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו הבנו גם את החשיבות וגם נענינו לבקשה שלכם.

כרמל שאמה-הכהן: אצלנו זה נעשה מהר, מתוך היענות, ונדמה לי שגם עמדנו על האינטרסים שלכם, בחקיקה, מול אינטרסים אחרים.

כרמל שאמה-הכהן: אני חושב שאם ועדת הכלכלה מבקשת מהרשות להגבלים עסקיים אתם צריכים למצוא את הזמן, ולעשות את העבודה הזו עבורנו, כי אנחנו צריכים להמשיך ולעבוד בשיתוף פעולה, מה עוד שאני דיברתי באופן אישי עם הממונה, בפגישה שהיתה לנו בנושא אחר, אבל מאחר והנושא הזה חשוב לי, אני בחרתי בו, ואני רוצה אתכם כשותפים לדרך וככלי עזר מקצועי להכוונה.

כרמל שאמה-הכהן: אז אני מבקש שתרשום את הדברים ותפנה אותם למי שצריך, אצלכם.

כרמל שאמה-הכהן: התשובה הזו לא מקובלת עלינו.

זיו גלעדי: אני רק רוצה להגיד שגם סדר העדיפויות של הוועדה שם בראש סדר העדיפות מוצרי יסוד.

זיו גלעדי: השאלה היא אם לבדוק את משק החלב או המחירים בבתי הקולנוע - -

יואל חסון: למה זה או-או?

כרמל שאמה-הכהן: כמו שאנחנו לא אמרנו לכם או-או, וכמו שלא נגיד לכם את זה בדברים האחרים, הרי ניפגש פה עוד בעוד הזדמנויות בנושאים אחרים, בטח בנושא מסקנו ועדת הריכוזיות, שעוד יגיעו לוועדת הכלכלה.

כרמל שאמה-הכהן: הנושא הזה מאד חשוב לנו, אם להתבטא בצורה עדינה.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו רוצים את עזרתכם.

כרמל שאמה-הכהן: יותר מזה אני לא יכול לומר, תעשו את השיקולים שלכם.

כרמל שאמה-הכהן: אבל מאד מאד חשוב לנו.

יואל חסון: אופוזיציה וקואליציה, אחדות.

יואל חסון: זו הופעתי הראשונה בוועדה כחבר הוועדה.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת חסון עזב את תפקידו כיו"ר הוועדה לביקורת המדינה והפך להיות קבוע בוועדת הכלכלה ומרכז האופוזיציה בוועדה.

יואל חסון: אז כבר יש אחדות, בישיבה הראשונה.

כרמל שאמה-הכהן: אצטדיונים יש כאן?

כרמל שאמה-הכהן: הוזמנו ולא הגיעו.

סלעית קולר: אצטדיונים גם שייכים לעיריות.

זיו גלעדי: חוק חברות ממשלתיות קובע שחברה ממשלתית תפעל לפי שיקולים עסקיים ויש שאלה אם דבר כזה נחשב שיקול עסקי.

זיו גלעדי: עיריה יכולה לפעול לפי שיקולים עסקיים, לא בטוח שחברה ממשלתית יכולה.

כרמל שאמה-הכהן: גם שיקול עסקי הכי פרטי שיש – אנחנו רוצים שהוא ייעשה בצורה הוגנת.

יואל חסון: יש רגולציה, לא?

כרמל שאמה-הכהן: מפעילי מכונות אוטומטיות, יש כאן?

קרן שיינמן: מכל מה ששמעתי פה אין לנו הרבה מה להוסיף.

קרן שיינמן: זה כמו שכבודו העיר –המחירים, יש מכרזים של הצבת מכונות שמבוססים על מחיר לצרכן, בדרך כלל באוניברסיטאות, בבסיסי צה"ל.

כרמל שאמה-הכהן: אז באוניברסיטאות יש לכם מחיר קבוע לצרכן או שאתם מתחרים עליו?

כרמל שאמה-הכהן: מתחרים על מחיר.

כרמל שאמה-הכהן: אוקיי

קרן שיינמן: ויש מחירים שמבוססים על העמלה של המקומות שבהם אנחנו מציבים – כמו בתי חולים, אצטדיונים.

כרמל שאמה-הכהן: בבתי חולים התחרות היא על מקסימום מחיר שבית החולים מקבל?

קרן שיינמן: כן, על העמלה שבית החולים מקבל על הצבת המכונה.

קרן שיינמן: ואז זה מגולגל, כמובן, על מחיר הפחית או הסנדוויץ'.

כרמל שאמה-הכהן: דווקא בתי חולים, מקומות עם שיא הרגישות - -

סלעית קולר: תחנות רכבת.

סלעית קולר: שכחתם.

כרמל שאמה-הכהן: הרכבת היא לקוח שלנו, של הוועדה.

כרמל שאמה-הכהן: ברכבת גם התחרות היא על מקסימום תמורה?

קרן שיינמן: על העמלה, כן.

קרן שיינמן: כדאי גם, בהזדמנות זו, שהוועדה בוחנת את זה - כי אנחנו, כמובן, מעדיפים שהמחיר לצרכן יהיה כמה שיותר נמוך כדי שיקנו יותר.

קרן שיינמן: אני חושבת שזה גם קשור למחירי חניה.

קרן שיינמן: חשוב שגם את זה הוועדה תבדוק.

קרן שיינמן: כשאתה נכנס לחניון ב "איכילוב" אתה משלם 15-20 שקלים לשעת חניה - - -

כרמל שאמה-הכהן: אבל הבעיה במקום כמו "איכילוב", בניגוד לתל השומר, לדוגמה, שזו חניה שלא משמשת רק את באי בית החולים.

כרמל שאמה-הכהן: זה משמש גם את באי בית המשפט, וכו', ואז זה מחירי השוק.

כרמל שאמה-הכהן: יש פה בעיה.

כרמל שאמה-הכהן: אי אפשר במנגנון החופשי והפתוח להפריד את זה ממחירי השוק.

כרמל שאמה-הכהן: יש מקומות אחרים, כמו "אסף הרופא", כמו תל השומר, ששם זו שערוריה, מחירי החניה.

כרמל שאמה-הכהן: היתה הצעת חוק של חבר הכנסת מאיר שטרית לפקח על מחירי החניה בבתי החולים, ושר התחבורה התנגד.

יואל חסון: אנחנו העברנו הצעת חוק בכנסת הקודמת שקובעת שחניה, פעם זה היה שאם היית חונה את - -אז היום חילקנו את זה לרבע שעה.

יואל חסון: זו הצעת חוק שאני הייתי שותף לה, אני מאד גאה בה.

יואל חסון: היא שינתה את המציאות לטובה.

קרן שיינמן: היא שיפרה.

קריאה: תן את הקרדיט למשה כחלון.

יואל חסון: משה כחלון ואורית נוקד, גם.

קריאה: אתה יכול להוסיף גם את נתב"ג מבחינת המזנונים.

כרמל שאמה-הכהן: לתמ"ת אין מה לומר בעניין?

נעמי היימן רייש: אני אעביר את הדברים הלאה לגורמים שיכולים להיות מעורבים בעניין.

יואל חסון: עסקתם בזה פעם?

יואל חסון: קיימתם דיון פנימי בנושא?

נעמי היימן רייש: אני לא יודעת.

נעמי היימן רייש: יכול להיות.

נעמי היימן רייש: אני לא מכירה.

נעמי היימן רייש: לכן אני אומרת שאני שומעת את הדברים ואעביר אותם.

כרמל שאמה-הכהן: נסכם את הדיון – 1.

כרמל שאמה-הכהן: נחזור בסיכום על הפניה, גם לרשות להגבלים עסקיים וגם למשרד התמ"ת, יש לכם אגף שלם שעוסק בעניין, נכון?

כרמל שאמה-הכהן: פעם יצא לי לדבר עם ראש האגף בעניין הזה, לקבל את כל המידע שמצוי ברשות

כרמל שאמה-הכהן: כם או שאתם יכולים לאסוף, לחקור ולהסיק לגבי הסוגיות שדנו בהן היום, עד סיום הפגרה.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו קוראים גם, במיוחד בתקופה הזו של הקיץ, של חופשות של משפחות, לגופים הרלבנטיים לקיים רגולציה עצמית של הנחות על המוצרים האלה.

כרמל שאמה-הכהן: הוועדה תגבש הצעת חוק מוסכמת על הוועדה שתפסיק את הניצול והעושק של צרכנים במקומות בילוי, דבר שפוגע גם בכיסם של משקי הבית וגם בהנאה שלהם מהבילוי, כי זה תהליך שהוא מאד מעצבן.

כרמל שאמה-הכהן: הוא מקומם מעבר לחוסר הכיס ולהרחקת אוכלוסיות מסוימות מבילויי פנאי ותרבות, הדבר גם פוגע ברגשות הציבור במובן הזה שהישראלים מרגישים פה פריירים, בניגוד לדימוי שלהם.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו גם נותנים עצת חיני שלאור הדינמיקה הציבורית שכמובן גם תשתקף לתוך הפעילות פה, בבניין - אני לא רואה את המצב נשאר כמו שהוא בחודשים הקרובים, ולכן- מי שיהיו לו רעיונות של רגולציה עצמית או כיצד פותרים את הנושא בצורה מדתית, אולי גם בהסכמות, זו הדרך הראויה.

כרמל שאמה-הכהן: אפשר ללמוד מההיסטוריה הקרובה, גם מחברות הסלולאר, גם מחברות הכבלים והלווין, YES ו- HOT, גם מחברות הגז, שבהסכמה אפשר בסוף אפשר להגיע לפתרונות שמשתלמים לכולם.

כרמל שאמה-הכהן: מי שינסה להיאבק בגל הזה, בצונאמי הצרכני שהתרומם, פשוט יטבע תחתיו וישלם, לדעתי, מחיר יותר יקר, אבל זו רק עצה.

כרמל שאמה-הכהן: משהו להוסיף?

יואל חסון: לא.

יואל חסון: מסכים.

כרמל שאמה-הכהן: בזה אנחנו מסכמים את הדיון.

כרמל שאמה-הכהן: אני מודה למי שהגיע.

כרמל שאמה-הכהן: הישיבה נעולה, וניפגש בעניין הזה כנראה אחרי הפגרה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.