ועדת הכלכלה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 630, 2011-10-02 14:00

כרמל שאמה-הכהן: צהריים טובים.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו פותחים ישיבה שלישית היום של ועדת כלכלה בנושא השיבושים ברכבת ישראל.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו אמנם בתקופת הפגרה, אבל גם חברי הכנסת צפו בצער רב במתרחש ברכבת ישראל – בסבל הרב שנגרם לנוסעים, הצרכנים של רכבת ישראל.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו כוועדת הכלכלה אחראים גם על משרד התחבורה, שאמון על הפעלת הרכבת, וגם על כל מה שקשור בצרכנות במשק הישראלי.

כרמל שאמה-הכהן: כשאנחנו רואים תופעות של אנשים שפשוט יצאו מדעתם, אפילו גלישה לאלימות במקומות כאלה ואחרים, או נוסעים שהחלו להתהלך על פסי הרכבת במקום הקרונות – אלה דברים שאי אפשר להישאר אדישים אליהם.

כרמל שאמה-הכהן: בחרנו לכנס את הוועדה, כי לנו אין נתונים להבין על מה הוויכוח.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו רואים שני צדדים במאבק שמתיז גצים לכל הכיוונים, ולא גצים קלים.

כרמל שאמה-הכהן: מאבק עם מחירים כבדים, לדעתי גם כלכליים וגם תדמיתיים, כמעט לכולם.

כרמל שאמה-הכהן: רצינו לרדת לעומקם של דברים, ולשמוע בצורה מוסדרת – ולא רק ברמת כותרות באתרי אינטרנט ועיתונים – על מה ההתנגשות.

כרמל שאמה-הכהן: הרכבת אמורה לפעול בסדר ובדיוק.

כרמל שאמה-הכהן: הממשלה משקיעה משאבים רבים בפיתוח הרכבת.

כרמל שאמה-הכהן: חלק מהעניין זה גם התדמית, האמינות והשירות שהלקוח מקבל.

כרמל שאמה-הכהן: העמל שמושקע לאורך שנים – קל לקלקל אותו בזמן קצר.

כרמל שאמה-הכהן: יש את הגורמים הברורים שקשורים לעניין: משרד התחבורה, הנהלת הרכבת, ועד העובדים והאוצר.

כרמל שאמה-הכהן: אני רוצה לשמוע כל צד.

כרמל שאמה-הכהן: כל צד יוכל לדבר כמה שהוא רוצה.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו רוצים לצאת מכאן עם כיוון לגבי מה שקורה ברכבת ישראל.

כרמל שאמה-הכהן: כי מה שקורה הוא רע מאוד.

כרמל שאמה-הכהן: אני טרם אומר של מי הרשלנות ומי חף מכל אשמה, אם בכלל.

כרמל שאמה-הכהן: משרד התחבורה, כבוד המנכ"ל דן הראל, תודה שהגעת בזמן הפגרה.

כרמל שאמה-הכהן: היה חשוב לנו שגורם בכיר מטעם משרדך יגיע להציג את הדברים.

כרמל שאמה-הכהן: ראשית נשמע את העמדה שלכם.

כרמל שאמה-הכהן: מה קורה ברכבת ישראל?

כרמל שאמה-הכהן: על מה המהומה?

דן הראל: צהריים טובים.

דן הראל: כידוע, סיימנו בהסכמה משותפת הסכם בטיחות ב-5.8.11.

דן הראל: כולם זוכרים את ההכרזה של השר שעקב בעיות בטיחות ברכבת, הוא שוקל לסגור את הרכבת, אם לא נצליח להגיע להסכם בטיחות שיהיה מקובל גם על ההנהלה וגם על העובדים.

דן הראל: זה מעבר לבעיות נוספות שהיו, כמו הסכם עבודה שהגיע לקצו, שינויים ארגוניים, ושינויים אחרים שהנהלת הרכבת רצתה לעשות.

דן הראל: כתוצאה, בסיכום עם ההסתדרות וועד העובדים, נכנסנו לתהליך של משא ומתן שבו דחינו את כל הסוגיות האחרות, ביניהן מיקור החוץ, שינוי ארגוני, והסכם קיבוצי.

דן הראל: הזזנו את הכול הצדה ונכנסנו לתהליך יחסית אינטנסיבי של התדיינות בנושא הסכם הבטיחות, והצלחנו לסכם הסכם בטיחות מאוד מקיף ומשמעותי.

רוברט טיבייב: למה הם התנגדו?

דן הראל: הם לא התנגדו.

גילה אדרעי: - - - התנגדנו.

דן הראל: הם לא התנגדו.

דן הראל: אמרתי, בתהליך משותף אנחנו, ההסתדרות וועד העובדים - - -

רוברט טיבייב: אז איפה הבעיה?

דן הראל: רגע.

כרמל שאמה-הכהן: תן לו להסביר.

כרמל שאמה-הכהן: הוא רק התחיל.

דן הראל: פשוט התחלתי - - -

כרמל שאמה-הכהן: התחלת מההיסטוריה.

כרמל שאמה-הכהן: בבקשה.

דן הראל: למרות שאמרת שיש הרבה זמן, אני אקצר.

דן הראל: הצלחנו ב-5.8.11 לחתום על הסכם בטיחות שהוא על דעת כל הגורמים: גם על דעת ההנהלה, שהיא למעשה קבעה מה צריכה לכלול תכנית הבטיחות; גם על דעת העובדים, שלא דרשו דברים מיוחדים תמורת הסכם הבטיחות, אלא רק לשפות או לפצות עובדים שעלולים להיפגע בעתיד הרחוק מהדבר הזה; וגם על דעת ההסתדרות, שפעלה יחד עם כולנו להשיג את ההסכם.

דן הראל: באופן מאוד יפה חתמנו כולנו בטקס משותף ב-5.8, ויש לנו היום הסכם בטיחות שכולם נזהרים לא לגעת בו, כי הוא באמת הישג חשוב.

דן הראל: אבל אז, אחרי שסיימנו לדון על הסכם הבטיחות, ניגשנו לכל שאר הדברים שדחינו.

דן הראל: "כל השאר" כולל רצון של הרכבת לרכוש חבילת אחזקה יחד עם הקרונות החדשים שמגיעים לארץ, רצון של ההנהלה לדון בהיבטים כאלה ואחרים של שינויים ארגוניים, ורצון של ההנהלה ושל העובדים לדון על הסכם השכר שהגיע לקצו.

דן הראל: בתהליך הישיבה והניסיון להגיע להסכם, המשוכה הגבוהה ביותר, כפי שנראה כרגע, הייתה הנושא שהוועד קרא לו "מיקור חוץ" ואנחנו קראנו לו "חבילת אחזקה".

דן הראל: למעשה, במידה מסוימת, הגענו למעין דו-שיח של חירשים: ההנהלה רוצה לדון בהשלכות על העובדים אבל לא לדון בעצם ההחלטה לרכוש חבילת אחזקה, והעובדים לא מוכנים לדון בהשלכות אלא רק בחבילת האחזקה.

דן הראל: למעשה, ב-15.9 פגה ההתחייבות המשותפת של העובדים וההנהלה להימנע מצעדים ארגוניים, ולמרות שבית-המשפט הציע לשני הצדדים לא לעשות כלום במשך שבועיים אלא להיכנס לתהליך של הידברות, הוועד פתח בעיצומים, שבמסגרתם – אני לא אתאר את כל התהליך – הגיעו מספר פעמים לבית-הדין האזורי לעבודה.

דן הראל: בית-הדין קבע בסיכומו של דבר שאלה עיצומים לא חוקיים ולא מידתיים, ושהעובדים צריכים להפסיק עם הדבר הזה.

דן הראל: במסגרת זאת היו עיצומים ביום חמישי, שישי, ושבת בערב.

דן הראל: ההסתדרות והוועד עתרו נגד ההחלטה של בית-הדין האזורי, שגינה את ההתנהלות הזאת.

דן הראל: אנחנו כולנו הגענו בשבוע שעבר לבית-הדין הארצי לעבודה ועשינו שם מספר ישיבות, לילות כימים.

דן הראל: אני יכול לעדכן את ועדת הכלכלה שבלילה של ערב החג היינו עד שלוש בבוקר בבית-הדין הארצי לעבודה.

דן הראל: בפסק הדין שיצא ביום רביעי בצהריים סוכם: א – שהשביתה איננה מוגדרת פוליטית אלא מעין פוליטית, ולכן לעובדים שמורה הזכות לקיים מהלכים ארגוניים; ב – בית-הדין הארצי לעבודה אושש את האמירות של בית-הדין האזורי לעבודה שההתנהלות הייתה לא חוקית, לא מידתית, פרועה וכולי; ג – שלח גם את העובדים, גם את ההנהלה ואת כולנו לפסק זמן עד 23.10.11, קרי עד אחרי חג סוכות, ובמסגרת הזמן הזאת אנחנו אמורים לקיים הידברות על מה שעומד על הפרק ולדווח לבית-הדין הארצי לעבודה.

דן הראל: כך שלמעשה אנחנו מצויים עוד פעם בשלב של מעין פסק זמן כפוי על-ידי בית-הדין.

דן הראל: מצד אחד, העובדים מנועים מצעדים ארגונים, ומצד שני, ההנהלה מנועה מלקדם את הנושא של מיקור החוץ.

דן הראל: אם רוצים לעשות שיבושים, צריכים ללכת לבית-הדין הארצי לעבודה ולבקש את אישורו.

דן הראל: בשורה התחתונה: אנחנו כרגע במעין פסק זמן.

כרמל שאמה-הכהן: עד מתי?

דן הראל: עד 23.10.11.

דן הראל: כרגע, למיטב ידיעתי, אין מהלכים ארגוניים על-ידי העובדים ואין קידום של המהלכים על-ידי הנהלת הרכבת.

דן הראל: אנחנו עכשיו בדיוק בתיאומי לוחות זמנים מול ההסתדרות על שתיים או שלוש פגישות השבוע, כדי להתחיל את ההידברות שקבע בית-הדין הארצי.

דן הראל: אני מקווה שלא נחזור להשבתות פרועות כמו שהיו.

דן הראל: אני שותף לדעה שלך שהשבתות האלה פגעו מאוד קשה בציבור, ואנחנו גינינו אותן בכל פה.

דן הראל: אני מקווה שאנחנו נצליח – כמו שעשינו בנושא הבטיחות – למצוא איזושהי קרקע משותפת ולנוע קדימה.

כרמל שאמה-הכהן: כלומר, אנחנו נמצאים עכשיו בשלב של הידברות בין כל הצדדים להשיג הסכמות עד תום פסק הזמן שהוסכם?

דן הראל: כן.

דן הראל: בעיניי זה לברר בדיוק מה כל צד אומר, איפה אנחנו עומדים עם הדבר הזה.

דן הראל: על השולחן יש מספר דברים משמעותיים: נושא אחד הוא הקנייה של חבילת אחזקה עם הקרונות.

דן הראל: הרכבת הולכת להצטייד בשלוש פעימות שכוללות בסך-הכול 215 קרונות של "דאבל-דק", שזה מהווה בערך הכפלת כמות המושבים ברכבת.

דן הראל: הדיון הוא מי יעשה לזה את האחזקה.

דן הראל: כוונת ההנהלה היא לקנות חבילת אחזקה מהיצרן של הקרונות האלה.

דן הראל: אני לא רוצה לפתוח את זה לדיון, כי אנחנו הולכים להתדיין על זה.

ישראל אייכלר: כמה יעלה ה"דיל" של התחזוקה עם החברה הזאת?

דן הראל: זה עדיין טרם משא ומתן, ומכיוון שבית-הדין אמר שכרגע לא מתנהל משא ומתן, אנחנו לא מקדמים את זה כרגע.

דן הראל: לדעת הנהלת הרכבת זה יעלה פחות מאשר לרכוש את האחזקה.

דן הראל: העובדים כמובן אומרים הפוך.

דן הראל: אבל אני לא רוצה להיכנס לזה כי זה לא נושא הדיון וגם כי לא ניהלנו משא ומתן ואין סכומים.

כרמל שאמה-הכהן: למה הגעתם בכלל למחלוקת בנושא מיקור החוץ?

כרמל שאמה-הכהן: למה אתם רואים צורך במיקור חוץ?

כרמל שאמה-הכהן: שהרכבת תתייחס לזה?

דן הראל: אפשר שהרכבת תתייחס, אני רק אגיד שהדבר הזה מקובל ברוב ארצות אירופה.

דן הראל: לטענת דו"ח שקראתי היום, ב-85% מחברות - - -

כרמל שאמה-הכהן: איזה דו"ח?

כרמל שאמה-הכהן: של מי?

דן הראל: דו"ח של חברת "טאסק", חברה חיצונית.

כרמל שאמה-הכהן: מחקר שבוצע בהזמנת מי?

דן הראל: על פי הדו"ח - - -

גילה אדרעי: שיגידו של מי החברה.

גילה אדרעי: גם חשוב.

גילה אדרעי: מי שותף בחברה.

דן הראל: גילה, הוא אמר שלא תהיה פה מגבלה לדבר.

כרמל שאמה-הכהן: תרשמי לך את הנקודה.

גילה אדרעי: זה חשוב.

דן הראל: זה כרגע לא משנה.

דן הראל: ברוב ארצות אירופה, לא משנה אם זה 85% או 75%, רוב החברות - - -

כרמל שאמה-הכהן: עובדות בשיטה הזאת?

דן הראל: כן.

דן הראל: עובדות כך שהן קונות חבילת אחזקה מהיצרן, כי היצרן הוא זה שמכיר הכי טוב.

דן הראל: אני לא רוצה להיכנס לדיון על זה, אני לא יודע בדיוק כמה זה עולה.

דן הראל: לדעתה של הרכבת ולדעת ה - - -

כרמל שאמה-הכהן: אני לא נכנס לפרטים, אבל האם יש לכם עמדה ברורה שלפיה מיקור החוץ עדיף כלכלית לרכבת מאשר תחזוקה פנימית?

דן הראל: לא רק כלכלית.

דן הראל: זה נוגע גם לעניינים של זמינות, שירות וכל הדברים האלה.

דן הראל: העובדים, מנקודת מבטם, חושבים אחרת.

דן הראל: על הרקע הזה העיצומים ועל הרקע הזה נשלחנו להידברות ולראות איך נצליח לקדם את העניין.

דן הראל: הנקודה המרכזית כרגע היא שאנחנו בפסק זמן.

דן הראל: אחרי שנתחיל לשבת עם ההסתדרות והעובדים, נגלה בדיוק איפה נקודות המחלוקת הגדולות.

דן הראל: יכול להיות שהן מאוד עקרוניות כמו שכולנו חשבנו; שהן שחור או לבן – אנחנו רוצים א', והעובדים או ההסתדרות לא מוכנים אלא רוצים ב'.

דן הראל: עניינית, הייתה החלטה של הממשלה, והייתה החלטה של הנהלת הרכבת.

דן הראל: כרגע הנושא הזה – אני לא רוצה להגיד "סוכל" – נעצר, בגלל ההשבתות וכל מה שקשור לזה, ואנחנו הולכים להתדיינות על התחום הזה.

דן הראל: זה פחות או יותר כדי לומר איפה הדברים מצויים כרגע.

דן הראל: ב-23.10 אנחנו נחזור לבית-הדין וניתן לו דו"ח.

גילה אדרעי: כל שבוע.

דן הראל: כן, כל שבוע אנחנו נותנים, ובסוף התקופה אנחנו צריכים לבוא ולהגיד איפה זה נמצא.

דן הראל: אני כולי תקווה שגם אם חילוקי הדעות יישארו בעינם, אנחנו לא נחזה עוד פעם במחזות שלא הוסיפו כבוד לא לעובדים של הרכבת, לא להנהלת הרכבת, לא למשרד ולא לאף-אחד בעם ישראל, אלא שנצליח למצוא דרך – וגם אם צריך לעשות עיצומים, שיעשו אותם בדרך שלא עולה על גבו של הציבור.

דן הראל: עד כאן מבחינתי.

כרמל שאמה-הכהן: עכשיו נעביר את הדיבור לוועד העובדים ואחרי זה נחזור להנהלת הרכבת.

כרמל שאמה-הכהן: כבוד יושבת-ראש הוועד גילה אדרעי, אני רוצה שתתייחסי גם לשאלה למה היה חשוב לשבש את פתיחת הקו בראשון לציון.

גילה אדרעי: להכול.

גילה אדרעי: קודם כל אני שותפה עם דן הראל לנושא הבטיחות.

גילה אדרעי: אני חושבת שהשר ביקש בטיחות, ואנחנו הצלחנו למפות את כל הנושאים האחרים ולהתעסק רק בבטיחות.

גילה אדרעי: הגענו להסכם בטיחות מצוין.

גילה אדרעי: נתנו למשרד התחבורה את כל הכלים האפשריים כדי שהבטיחות ברכבת תהיה מרבית.

גילה אדרעי: לנושאים האחרים התפנינו אחר-כך.

גילה אדרעי: ואחד הנושאים העיקריים הוא אחזקת צי נייד.

גילה אדרעי: כבר שלוש שנים אנחנו מנהלים התנהלות קלוקלת מול ההנהלה.

גילה אדרעי: זה מנשרים, זה מכתב למנכ"ל משרד התחבורה ולשר, וזה פניות.

גילה אדרעי: אנחנו מציגים עובדות.

גילה אדרעי: אין לנו כספים לחברת ייעוץ כמו "טאסק".

גילה אדרעי: חשוב לציין שהחברה הזאת היא בבעלות אורי יוגב, שהוא כרגע דירקטור ומחכה להיות יושב-ראש דירקטור ברכבת ישראל.

גילה אדרעי: היו לחברה הזו כמה דו"חות.

גילה אדרעי: פעם היא בעד, ולמחרת – כשהם צריכים להגיד משהו אחר – הם נגד.

גילה אדרעי: יש לי את כל הדוחות אצלי, וכשנצטרך נחשוף אותם.

גילה אדרעי: אז לבוא ולהגיד שחברת "טאסק" אמרה 85%, זה אפילו לא רציני לדיון הזה.

אריאל אבלין: גילה, אני לא בטוח שיש ביסוס למה שאת אומרת.

גילה אדרעי: יש ביסוס.

גילה אדרעי: יש לנו הכול כתוב.

אריאל אבלין: "טאסק", למיטב ידיעתי, לא בבעלותו של אורי יוגב.

גילה אדרעי: הוא שותף, לא אמרתי "בבעלות".

גילה אדרעי: יש לנו מסמכים שמראים את זה.

גילה אדרעי: הוא חתום למטה.

גילה אדרעי: אני רוצה להודות לך שיזמת את הדיון.

גילה אדרעי: כי אנחנו, עובדי הרכבת, מרגישים שאין לנו את הנישה לבוא ולהגיד את הדברים לאשורם.

גילה אדרעי: אנחנו לא מקורבים לחברי כנסת.

גילה אדרעי: יש איזו דיסאינפורמציה: אנחנו הגענו לעיצומים, באותו יום שראיתם את העובדים על המסילה, אחרי שניסינו הכול.

גילה אדרעי: וכשאני אומרת "הכול" – לא היה משהו שלא ניסינו.

גילה אדרעי: אם זה פניות בכתב, אם זה מנשרים, אם זה משא ומתן.

גילה אדרעי: במשך שלוש שנים אנחנו מגיעים לדיונים עד אמצע הלילה, ובדיונים כל הזמן מדברים איתנו על השלכות.

גילה אדרעי: בדיון האחרון ישב אריאל מטעם משרד האוצר ואמר לנו: אנחנו רוצים זמינות, אנחנו רוצים אמינות, אנחנו רוצים תחזוקה ברמה גבוהה.

גילה אדרעי: לא משנה שהמוסכים שלנו קיבלו ציונים מחברות בחוץ-לארץ כמוסכים הכי בטיחותיים וברמה הכי גבוהה.

גילה אדרעי: ואת זה לא חברה פרטית שלי אמרה, אלא חברה שהנהלת הרכבת הביאה.

גילה אדרעי: אמרנו לו: כל זה אנחנו נותנים לך בלי הסכם קיבוצי.

גילה אדרעי: כאילו חתום.

גילה אדרעי: לא מבקשים על זה לא תוספת ולא שום דבר.

גילה אדרעי: כל מה שביקשת יש לך, זה מה שאנחנו נותנים גם היום.

גילה אדרעי: לכן לבוא ולהגיד את זה, היה קצת ציני.

גילה אדרעי: אריאל התנגד, אמר: לא, לא, זה לא רק זה, יש דברים מעבר.

גילה אדרעי: ביקשנו שיעלה אותם על השולחן, אבל הוא לא הסכים.

גילה אדרעי: בגלל זה החלטנו לעשות מעשה – ב-15 לחודש הסתיים השקט התעשייתי, וראינו שבמשך שלוש שנים אנחנו מנהלים משא ומתן של חירשים ואילמים.

גילה אדרעי: אנחנו אומרים: לא רוצים השלכות, רוצים להראות לכם שאנחנו יותר זולים ב-30%.

גילה אדרעי: זה גם לא רציני, סליחה שאני אומרת את זה, שיושבים פה משרד האוצר ומשרד התחבורה ולא יודעים כמה "בומברדייה" רוצה.

גילה אדרעי: כי אני יודעת.

גילה אדרעי: ואם אני יודעת, אז גם הם יודעים.

גילה אדרעי: הם יודעים שאנחנו זולים ב-30%.

גילה אדרעי: ויותר לא רציני זה למהר לסגור איתם את העסקה, כי בהתחלה "בומברדייה" נתנה להם הצעה על קרונות - - -

כרמל שאמה-הכהן: רגע.

כרמל שאמה-הכהן: מי קבע שאתם זולים ב-30%?

כרמל שאמה-הכהן: מאיפה הנתון הזה?

דן הראל: הוועד קבע.

גילה אדרעי: לא, לא, לא הוועד קבע.

גילה אדרעי: המנכ"ל שאל את סמנכ"לית כספים – ואם הוא יכחיש אתה זה, אני יכולה להביא עדים – הוא שאל אותה האם טענת הוועד לגבי 30% נכונה, והיא אישרה.

גילה אדרעי: היא יודעת בדיוק כמה זה עולה.

כרמל שאמה-הכהן: כלומר, הנהלת הרכבת רוצה ללכת ולשלם לחברה חיצונית 50% יותר.

קריאות: 30%.

כרמל שאמה-הכהן: לא.

כרמל שאמה-הכהן: 30% פחות זה 50% יותר.

גילה אדרעי: לפחות.

רוברט טיבייב: גם לי זה נשמע קצת מוזר.

גילה אדרעי: נכון, אבל מה לעשות, אנחנו חיים במדינה מוזרה.

כרמל שאמה-הכהן: על איזה היקף כספי מדובר בשנה?

גילה אדרעי: 450 מיליארד שקל לאורך חיים.

דניאל בן-סימון: ל-30 שנה אורך חיים.

גילה אדרעי: הם נתנו להם 20 שנה.

ישראל אייכלר: אמרת שאת יודעת מה הסכום שמנכ"ל משרד התחבורה לא רצה להגיד.

ישראל אייכלר: מה הסכום שהם רוצים לשלם לחברה ההיא?

דניאל בן-סימון: 125 אלף שקל לשנה לקרון.

ישראל אייכלר: כמה?

גילה אדרעי: 125 אלף שקל לשנה לקרון.

כרמל שאמה-הכהן: כמה קרונות יש?

גילה אדרעי: 220.

דניאל בן-סימון: 250.

גילה אדרעי: - - - 250.

קריאה: 251.

גילה אדרעי: רק כדי לסמר את האוזן: הם רוצים לקנות עוד 54 כדי לדאוג שלקבלן יהיה "ספייר" במוסך.

גילה אדרעי: מה קורה היום?

גילה אדרעי: היום כשהמנכ"ל מצלצל לסמנכ"ל צי נייד ואומר: אני צריך זמינות של כל הצי, המנכ"ל שולט בזה ומוציא את כל הצי למסילה.

גילה אדרעי: מחר המנכ"ל ירצה שהחברה תוציא את הכול, החברה תגיד לו: מה העובדים שלי יעשו במוסך?

גילה אדרעי: ישחקו שש-בש?

גילה אדרעי: אז אנחנו כבר "דאגנו" – דאגנו במירכאות – שיהיה לחברה "ספייר".

גילה אדרעי: אבל עוד לא הגעתי לשם, תכף אגיע לשם.

גילה אדרעי: אין לנו שום בעיה עם הקנייה.

גילה אדרעי: אנחנו שמחים שהצי הנייד שלנו גדל, כי רמת הביקוש של הנוסעים גדלה.

גילה אדרעי: אבל חברת "בומברדייה" לא עושה אחזקה.

ישראל אייכלר: כמה קרונות?

גילה אדרעי: 251, כולל הקרונות "ספייר".

גילה אדרעי: מה שחשוב זה שהיצרן מייצר, הוא לא עושה אחזקה.

גילה אדרעי: היצרן בארץ הוא מנכ"ל החברה יוסי דסקל ושני עורכי דין.

גילה אדרעי: זו החברה בארץ.

גילה אדרעי: מה הוא עושה?

גילה אדרעי: הוא לוקח חברת בת שמתחילה לקלוט עובדים.

גילה אדרעי: אין בארץ בית ספר לרכבות, שמכין עובד לאחזקת צי נייד.

גילה אדרעי: מכינים אותם ברכבת: אנחנו קולטים טכנאי או הנדסאי; מצמידים אותו לעובד רכבת; עובד רכבת ותיק מכין אותו; ואחרי שלוש שנים הוא יכול לעשות אולי שני סוגי בדקים.

גילה אדרעי: אני לא רוצה להלאות אתכם במה שאנחנו עושים, אם תרצו אפרט גם על זה.

גילה אדרעי: מה שמצחיק הוא שעד שהם יקלטו את האנשים ויכינו אותם, הכול פתיר בלקלוט עוד 50 עובדים לצי הנייד.

כרמל שאמה-הכהן: בהנחה שכל מה שאת אומרת הוא נכון – שהם הולכים לעשות טעות קשה מבחינה כלכלית ומכל הבחינות – למה אתם לא נלחמים נגד הצעד הזה בכלים משפטיים אלא על גב הנוסעים?

גילה אדרעי: ניסינו.

גילה אדרעי: ניסינו.

כרמל שאמה-הכהן: אפשר עתירות.

כרמל שאמה-הכהן: הם הרי רשות מנהלית, הם חייבים לפעול בסבירות.

גילה אדרעי: אני שנה וחצי ועד, אין לי - -

כרמל שאמה-הכהן: אפשר לעשות לובי לעניין בכנסת.

גילה אדרעי: - - אין לי ניסיון ועדי, אני נעזרת המון בהסתדרות, ומה שהם אומרים לי אני עושה.

גילה אדרעי: אני פניתי לאורי יוגב בהתחלה, למרות שהוא עדיין לא קיבל מינוי בפועל ליושב-ראש דירקטוריון.

גילה אדרעי: זו גם איזו התנהלות ממושכת - - -

רוברט טיבייב: מי זה אורי יוגב?

כרמל שאמה-הכהן: הוא היה ראש אגף באוצר.

לאה ורון: הוא היה ראש אגף תקציבים.

אריאל אבלין: הוא היה ממונה על התקציבים והיום הוא יושב-ראש - - -

גילה אדרעי: הוא עוד לא.

אריאל אבלין: הוא דירקטור.

גילה אדרעי: הוא דירקטור שמחכה כבר יותר מ-8 חודשים - - -

רוברט טיבייב: אבל אומרים שכבר.

גילה אדרעי: אם אני אומרת לך, תסמוך עליי.

אריאל אבלין: אני מתקן: הוא משמש כיושב-ראש זמני.

גילה אדרעי: הוא לא.

גילה אדרעי: גם היועץ המשפטי אמר לו שהוא כנראה לא יקבל, אבל הוא עדיין שם.

אריאל אבלין: הוא חבר דירקטוריון – זה בטוח.

רוברט טיבייב: איך הוא קשור לעניין?

גילה אדרעי: הוא מחליט.

גילה אדרעי: הוא נסע אז לגרמניה וישב בעסקה הזאת.

גילה אדרעי: אצלנו בארץ הוא לא הופיע בדו"חות, אבל בדו"חות של "בומברדייה" הוא הופיע כאחד שהשתתף.

גילה אדרעי: הוא החליט כמה קונים, ואיזו רמה קונים.

גילה אדרעי: לא משנה, זה למקום אחר, הייתה כבר עתירה בבג"ץ.

ישראל אייכלר: סליחה רגע.

ישראל אייכלר: כשאני שומע את היושב-ראש, זה מזכיר לי את מה שבגין היה אומר.

לאה ורון: היושב-ראש לא שאל מי זה אורי יוגב.

רוברט טיבייב: אני שאלתי.

רוברט טיבייב: מודה.

ישראל אייכלר: זה בסדר.

ישראל אייכלר: בגין היה אומר: "כך חולפת תהילת עולם.

ישראל אייכלר: " אדם שהיה בעל הבית של המדינה לפני פחות מעשור, והיום שואלים מי זה.

כרמל שאמה-הכהן: בעל הבית של המדינה זה העם.

גילה אדרעי: יפה, אהבתי.

רוברט טיבייב: בגלל זה שאלתי.

גילה אדרעי: מה שקרה זה שאנחנו סיימנו ב-15 לחודש את השקט התעשייתי, אחרי הרבה זמן.

גילה אדרעי: אני אומרת לכם שלא הייתה פינה שלא הגענו אליה, ושלא ניסינו להרים את הבעיה הזאת ולהגיד: חבר'ה, תפסיקו לדבר איתנו על השלכות.

גילה אדרעי: איך קוראת לזה כבוד השופטת נילי ארד – היא אומרת: אל תעשו שימוע, תעשו התייעצות.

גילה אדרעי: בהתייעצות אתה לא בא סגור ואומר: חבר'ה אני החלטתי, אני רוצה לדבר איתכם על השלכות.

גילה אדרעי: "התייעצות" אומרת: חבר'ה, בואו תפתחו בפנינו את כל הקלפים ואנחנו נפתח בפניכם.

גילה אדרעי: הם כל הזמן אמרו לשופטת בבית-המשפט: מהר, מהר, החברה לא תספיק להתארגן.

גילה אדרעי: זה קוריוז.

גילה אדרעי: מה יש לה להתארגן?

גילה אדרעי: אין לה אנשים; היא עדיין לא נתנה להם מפרט טכני; כבר שנתיים הם במשא ומתן איתם; ואין להם מוסכים.

גילה אדרעי: היחידה בארץ שיש לה מוסכים עם מסילה זו רכבת ישראל.

גילה אדרעי: מה קורה?

גילה אדרעי: ממשלם המיסים הקמנו מוסך בבאר-שבע שיהיה מוכן כנראה לקראת סוף 2014.

גילה אדרעי: זה מוסך שעובדי הרכבת מייחלים לו כמעט 60 שנה.

גילה אדרעי: אנחנו עובדים מאוד בצפיפות, מאוד בסכנה לעובדים שלנו.

רוברט טיבייב: לא מסתדר לי – הכיוון הוא הפרטה?

גילה אדרעי: כן, כן.

גילה אדרעי: מסתדר לך מצוין בינתיים.

גילה אדרעי: ואז באנו ואמרנו להם: חבר'ה, זה המוסך שלנו, אתם הולכים לתת אותו ל"בומברדייה"?

גילה אדרעי: אנחנו חיכינו לו 60 שנה.

גילה אדרעי: ובינתיים – עד 2014 – איפה הם יעבדו?

גילה אדרעי: "בלוד," שזה מוסך שלנו.

גילה אדרעי: בתעלה אחת יהיה עובד רכבת דור ב' או דור א' ובתעלה השנייה יהיה עובד קבלן של חברת בת של "בומברדייה".

גילה אדרעי: על דברים כאלה אני כוועד לא יודעת לשבת ולהתדיין.

גילה אדרעי: אני יכולה לדבר על מבנה ארגוני, אני יכולה לדבר על עלויות.

גילה אדרעי: אם יאמרו לי שאני לא טובה - -.

גילה אדרעי: המנכ"ל גם עמד בפני כבוד השופטת ואמר: "עובדים מצוינים.

גילה אדרעי: " אני יכולה לדבר על אמינות, על זמינות, על בטיחות.

גילה אדרעי: בכל הפרמטרים האלה חטיבת נייד - -.

גילה אדרעי: בנושא של איחורי הרכבת, מתוך 100% היא 0.03%.

כרמל שאמה-הכהן: לא הבנתי את הנתון הזה, תסבירי אותו.

גילה אדרעי: כשבאים ואומרים: אתה לא יעיל, אתה גורם לי פקקים, אתה גורם לי לאי זמינות - - -

כרמל שאמה-הכהן: לחטיבת התחזוקה שלכם?

גילה אדרעי: בדיוק.

גילה אדרעי: אני לא יושבת בוועדת דיוק, אלו פרמטרים שחשופים לכולנו.

גילה אדרעי: אם לוקחים 100% אחריות לעיכוב הרכבת, לחטיבת הנייד, שעושה את התחזוקה, יש 0.03% אחריות.

גילה אדרעי: אז מבחינת עבודה ותפוקה אנחנו צריכים לקבל בונוסים, ולא שאנחנו מקבלים.

גילה אדרעי: 10 שנים אנחנו קולטים ציוד.

גילה אדרעי: קלטנו למשל את "סימנס", הקרונות הכחולים.

גילה אדרעי: הנהלת הרכבת שאלה את "סימנס" כמה זמן ייקח להם לתחזק את ה"סימנס" שקנתה מהם.

גילה אדרעי: "סימנס" ענו לה: 68 עובדים.

גילה אדרעי: כמה עובדים ברכבת ישראל מתחזקים את כל המערך של "סימנס"?

רוברט טיבייב: כמה?

גילה אדרעי: שמונה.

גילה אדרעי: אז כשאתה בא לפרק אותי, לפחות תבוא עם נתונים שיכבדו אותנו.

גילה אדרעי: עובדים שנותנים באמת - -.

גילה אדרעי: כשחברת "בומברדייה" נתנה לנו אחריות בקנייה הראשונה – רק שתבינו: כשהוא אומר לך שאנחנו קונים ציוד, זה אותו ציוד שאנחנו מתחזקים היום.

גילה אדרעי: אנחנו לא צריכים מישהו שילמד אותנו לעשות את זה.

גילה אדרעי: אלה אותם "דאבל דק" שקנינו ב-2000, אותו ציוד, אחד לאחד.

גילה אדרעי: כשהוא בא ואומר לי: אני נותן לו הפעם רק שנתיים אחריות – כשקנינו ב-2000 קיבלנו 3 שנים אחריות.

גילה אדרעי: אי אפשר כל הזמן להתכופף בשביל אותו קבלן.

גילה אדרעי: שנת אחריות זה המון כסף על כל קרון.

גילה אדרעי: ויתרו להם.

גילה אדרעי: ויתרו להם כדי שהם יוכלו להרוויח על האחזקה.

גילה אדרעי: כשאני באה ואומרת שאני יודעת לתחזק את הקרונות האלה, ויש לי את המוסכים, ויש לי את הידע, ואני יותר זולה, ואני יותר בטיחותית ויותר מקצועית - -.

גילה אדרעי: גם האינטרס של המדינה הוא שהידע הזה לא יהיה אצל חברה חיצונית, שבזמן המלחמה ברחה מהפחד של הטילים וטסה במטוס והשאירה את עובדי הרכבת, שלא היו להם חדרי הגנה.

גילה אדרעי: ביקשו מאיתנו לרדת, ירדנו, ושמונה מהחברים הכי טובים שלי נהרגו.

גילה אדרעי: כי הם ירדו כדי להוציא רכבות לאזרחי מדינת ישראל כדי שיוכלו לנוע מהצפון דרומה.

גילה אדרעי: אז כשבאים ואומרים לי שדווקא לחברה הזאת, דווקא לחברה הזאת - -.

גילה אדרעי: וגם אם יגידו לכם שהם נותנים שנתיים אחריות, בזמן האחריות אנחנו עושים בדקים ונזקים, שזה לא כלול בההצעה שהם יקבלו עוד מעט מ"בומברדייה", הצעה שהם כאילו לא קיבלו עדיין.

גילה אדרעי: יש קרונות IC.

גילה אדרעי: IC זה אדום-כחול.

גילה אדרעי: אלה אותם קרונות שנשרפו, אם אתם זוכרים.

גילה אדרעי: הקרונות האלו נשלחו לחברת "בומברדייה", כי אנחנו לא נוגעים בגוף.

גילה אדרעי: זה כמו אוטו – כשאתה הולך למוסך ויש תאונה של הגוף ובעיה של שיווי משקל על המסילה, אנחנו לא לוקחים אחריות, יש אחריות יצרן.

גילה אדרעי: שלחנו אותו ל"בומברדייה", הלחימו אותו, חזר הקרון, וכל מה שהם עשו קרס על מיכל הדלק.

גילה אדרעי: יש לי פה את הדוחות.

גילה אדרעי: פעמיים התאונות קרו בגלל חברת "בומברדייה", אבל הנהלת הרכבת השמיצה את עובדי הרכבת דאז.

גילה אדרעי: אני חייבת לציין "דאז", לא המנכ"ל שיושב כאן כרגע.

גילה אדרעי: וכשאנחנו פנינו – יושבת פה הדוברת, היא גם הייתה שותפה – וביקשנו שיֵצא מכתב שמגנה את ההשמצות – הרי העובדים לא עשו בכלל את התחזוקה – יָצא המכתב, ואורי יוגב עצר אותו.

גילה אדרעי: הוא אמר: לא, לא, לא, זה לא מתאים לי.

גילה אדרעי: שלחו לי היום מצגת שבה ילד שואל את אימא שלו איך עושים הפרטה.

גילה אדרעי: היא אומרת: מכפישים את העובדים, מייבשים אותם בחלקים, לא קולטים עובדים לצי הנייד כבר עשר שנים למרות שיש החלטה בדירקטוריון לקלוט.

גילה אדרעי: זה לא בגלל הקרונות החדשים שמגיעים, אלא כי עשר שנים לא נקלטים עובדים.

גילה אדרעי: זה כי מהנדסים לא רוצים להגיע לרכבת ישראל כדור ב' בשכר כזה ש-6 שנים עובד לא מרגיש שהוא מקבל דרגה.

גילה אדרעי: את כל המכלול הזה אנחנו מביאים הכי פתוח והכי ישר בפני ההנהלה, ואומרים להם: חבר'ה , אנחנו שותפים שלכם, אנחנו שותפים שלכם.

גילה אדרעי: 60 שנה פיתחנו את רכבת ישראל, אז למה אנחנו לא שותפים עכשיו לצמיחה?

גילה אדרעי: הם אומרים לנו: ככה.

גילה אדרעי: זאת הייתה התשובה: ככה, זה לא לשולחן הזה.

גילה אדרעי: הילדה שלי בכיתה ז'.

גילה אדרעי: מכיתה א' היא יודעת ש"ככה" זו לא תשובה.

רוברט טיבייב: את אומרת דברים קשים.

גילה אדרעי: אני אומרת דברים כואבים.

גילה אדרעי: לפעמים אני גם לא נרדמת בלילות.

גילה אדרעי: מאוד כואב לי שאני צריכה לבוא לפה.

גילה אדרעי: אני לא יודעת למה זה היה צריך להצטייר שעובדי הרכבת עשו שביתה לא יפה, כי אנחנו לא.

גילה אדרעי: אנחנו התרענו, אמרנו שאנחנו מאחרים את הרכבות, פיצינו את כל האזרחים בכרטיסים, ביקשנו מהנהלת הרכבת להוציא פרסום שיגיד שהרכבות הזאת והזאת לא יוצאות.

גילה אדרעי: שיחקנו לידיהם.

גילה אדרעי: חשבנו שהם שותפים שלנו.

גילה אדרעי: זו בורות שלי, כי אני לא הרבה זמן ועד עובדים.

גילה אדרעי: בפעם הבאה זה לא יקרה.

גילה אדרעי: היה להם נוח כשפנו לסמנכ"לית כספים ואמרו לה: למה אתם לא הולכים לבית-הדין לעצור אותם?

גילה אדרעי: זה התאים להם, הם ידעו שבאיזשהו שלב יהיה צוואר בקבוק והרכבות יעצרו.

גילה אדרעי: לא כי הנהג עצר את הרכבת על המסילה, אלא כי ה"סימנור" האדום – שזה כמו רמזור – עצר אותה.

גילה אדרעי: אסור לו לנסוע, כי הוא יכול להתנגש אם הוא ימשיך לנסוע.

גילה אדרעי: אמר את זה סמנכ"ל נוסעים בבית-הדין: הוועד לא היה אחראי לזה שהרכבת עמדה על המסילה.

גילה אדרעי: היה לו אות לעמוד, אז הוא עמד.

גילה אדרעי: הנהג יודע את החוקים, בשביל זה עשינו הסכם בטיחות.

ישראל אייכלר: השאלה מי עשה את האות לעצור?

דן הראל: בוודאי.

דן הראל: עשה את זה האיתות בהוראת הוועד.

גילה אדרעי: האיתות אוטומטי.

גילה אדרעי: האיתות עושה את זה אוטומטית: כשהוא קורא רכבת על המסילה, הוא עוצר, כי הוא יודע שהרכבת הבאה מגיעה.

גילה אדרעי: אחרת הייתה התרסקות.

רוברט טיבייב: לא אמרו לכם בפירוש שהולכים להפרטה?

גילה אדרעי: לא.

גילה אדרעי: אף פעם לא.

דן הראל: אני יכול להגיד רגע משהו?

דן הראל: ישבתי בשקט הרבה זמן.

גילה אדרעי: רגע דן, עוד לא סיימתי.

גילה אדרעי: אמרת לי "תרשמי", זה תופס גם עליך.

דן הראל: תודה, גילה.

גילה אדרעי: מה שאנחנו רוצים להגיד לכם זה שהשביתה הזאת – בעצם זאת לא הייתה שביתה, אלא עיצומים, הרי לא השבתנו לגמרי.

גילה אדרעי: אלו היו עיצומים שלא הייתה לנו ברירה, לא היה לנו מי שידבר, לא היה לנו.

גילה אדרעי: ישבנו, ויושב-ראש איגוד התחבורה אומר לו: יש לך, כל מה שמנית יש לך.

גילה אדרעי: אנחנו לא רוצים שקל.

גילה אדרעי: אתה יודע מה?

גילה אדרעי: עוד יותר: בעלות שעולה לך "בומברדייה" עובדי הרכבת יעשו.

גילה אדרעי: כמה עובדי "בומברדייה" צריך לקלוט?

גילה אדרעי: "100" הם אומרים.

גילה אדרעי: ואני אומרת לכם שבין 50 ל-60 עובדי רכבת יספיקו לתהליך.

גילה אדרעי: אני יודעת את זה, ואתם יכולים לבדוק אותי, אני אף-פעם לא אומרת נתון שהוא לא מגובה.

כרמל שאמה-הכהן: גילה אדרעי, אבל מילא עיצומים ושיבושים, מה הסיפור של הדבר המכוער הזה בראשון לציון?

כרמל שאמה-הכהן: איפה שיקול הדעת?

גילה אדרעי: תראה, הבת שלי בוגרת בית ספר "ריאלי".

גילה אדרעי: על המשולש בבית ספר כתוב "הצנע לכת", והיא באמת יצאה כזאת, ככה מחנכים אותם, "הצנע לכת".

גילה אדרעי: אני תמיד אומרת שגם אם המבוגר האחראי יושב באולימפוס, הוא צריך לרדת ממנו.

גילה אדרעי: הרכבת רתחה אש וגופרית: כל העובדים ממורמרים; סידורי עבודה; נפתח קו חדש.

גילה אדרעי: אני יכולה להגיד "כבוד השר כרמל?

גילה אדרעי: "

כרמל שאמה-הכהן: לא.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא שר.

רוברט טיבייב: כן, כן, אפשר.

רוברט טיבייב: יהיה משבר קואליציוני.

גילה אדרעי: לפעמים אני עושה תפקיד של הנהלה.

גילה אדרעי: נפתח קו חדש.

גילה אדרעי: לפני הפתיחה פונים להנהלה ואומרים להם: חבר'ה, אי אפשר לפתוח את הקו – לא שדרגתם מנהלי תחנות; לא פיציתם נהגים; סידורי עבודה לפי הסכם עבודה הם רק 42.5 שעות, שבע שעות לילה; סידור עמוס ודחוס; אל תעשו את זה.

גילה אדרעי: לקחנו שישה נהגים מהמטענים והסבנו אותם לנהגי נוסעים.

גילה אדרעי: חוסר במטענים; המטענים קורסים; כל הלילה נמצאים בתוך הקטר, כי אנחנו נותנים תמיד זמינות לנוסעים ומשאירים את נהגי המשא בתוך הקטר כי הם כאילו פחות חשובים.

גילה אדרעי: את כל זה הצפתי.

גילה אדרעי: כתבתי מכתבים וכאילו אני - - -

כרמל שאמה-הכהן: כלומר, הפיצוץ של הקו בראשון לציון לא קשור למיקור חוץ?

גילה אדרעי: לא קשור.

כרמל שאמה-הכהן: זה מאבק אחר.

גילה אדרעי: יש לנו סכסוך עבודה נפרד על זה, וגם עליו הם החליטו "לשים פס".

גילה אדרעי: כל מה שאנחנו מבקשים – "אתם לא קובעים".

גילה אדרעי: באתי להנהלת הרכבת ואמרתי - - -

רוברט טיבייב: כמה עובדים ברכבת?

גילה אדרעי: 2,000.

רוברט טיבייב: זה צבא.

גילה אדרעי: שדות התעופה הם יותר צבא מאיתנו.

גילה אדרעי: נמלי הים הם יותר צבא מאיתנו.

גילה אדרעי: אני חושבת שאנחנו צבא קטן ואיכותי.

ישראל אייכלר: זו מיליציה, זה לא צבא.

רוברט טיבייב: יש שם כנראה מפקדים חזקים.

כרמל שאמה-הכהן: אפשר למדוד את זה בנתונים אובייקטיביים.

כרמל שאמה-הכהן: כמה עובדים יש פר-נוסע או נסועה ביחס לעולם.

גילה אדרעי: אנחנו מעטים מאוד.

גילה אדרעי: הכי יעילים בעולם.

גילה אדרעי: אין לי בעיה שתבדוק, ואני אקלוט כמו שיש בעולם.

גילה אדרעי: יותר מזה אל תיתן לי כלום, בסדר?

גילה אדרעי: עם זה אין לי שום בעיה.

גילה אדרעי: לבוא ולהגיד ש-85% בעולם הם במיקורי חוץ, זה גם לדבר סתם.

גילה אדרעי: אלופת ההפרטות, מרגרט תאצ'ר, הפריטה את הנושא הזה בבריטניה והלאימה הכול חזרה.

גילה אדרעי: מספיק לראות את הסרט "סיפורים במסילה" כדי להבין לאיזה כאוס אנחנו יכולים להיכנס: אחד נלחם בשני; אין אימא אין אבא; הסכמי עבודה אחרים לכל אחד; התמרמרויות; חלקי חילוף זולים.

גילה אדרעי: הוא לא בא להיות פה פילנתרופ, הוא בא להרוויח.

גילה אדרעי: את כל זה אנחנו אומרים, אבל אף-אחד לא מקשיב לנו.

גילה אדרעי: מכתבים לשר ולמנכ"ל – לא עוזר.

גילה אדרעי: יושב משרד האוצר - - -

רוברט טיבייב: עוזר או שהוא לא חוזר?

גילה אדרעי: הוא לא חוזר.

גילה אדרעי: הנה, יושב פה מנכ"ל משרד התחבורה, שיגיד אם הוא לא קיבל ממני מכתב.

גילה אדרעי: פתחתי אתר באינטרנט והעליתי בו את כל המכתבים.

גילה אדרעי: אמרתי אולי השרים יקראו, אולי מישהו יעזור לי מבפנים, כי יש לי מגרעה – אני לא פוליטית.

גילה אדרעי: יכול להיות שאני לא במגרש הזה מספיק זמן.

רוברט טיבייב: זאת הטעות.

גילה אדרעי: אני רק שנה וחצי, אני לומדת.

גילה אדרעי: אז פניתי אליו בתום לב, כי אני תמיד אומרת שצריך לבוא בתום לב.

רוברט טיבייב: אמרתי בציניות.

גילה אדרעי: בסדר, אז אין מה לעשות.

גילה אדרעי: אם השר יודע שכל הרכבת נשרפת, ושסידורי עבודה הם לא סידורי עבודה - -.

גילה אדרעי: הרי רצית בטיחות.

גילה אדרעי: אתה יודע מה הפרדוקס?

גילה אדרעי: כשהשר בא ואומר: אני רוצה בטיחות, הוא בא לגזור סרט ולהגיד שנרדמים בקטר.

גילה אדרעי: אז מי המבוגר האחראי?

גילה אדרעי: אני?

גילה אדרעי: יושבת-ראש ועד העובדים?

גילה אדרעי: אין שום בעיה – אם אני המבוגר האחראי, לא ייפתח הקו לראשון לציון.

גילה אדרעי: דיברתי עם יושב-ראש האיגוד עד ארבע בבוקר.

גילה אדרעי: הוא התחנן, אמר לי: גילה, הם לא יבינו אותך.

גילה אדרעי: אמרתי לו: אבי, אני נחנקת, אני צועקת הצילו ככה.

גילה אדרעי: לפעמים בן-אדם לא רוצה לקפוץ מהבניין, הוא עולה ואומר: אני קופץ, רק בשביל שיהיו למטה אנשים שיקשיבו לו.

גילה אדרעי: זה היה אקט מחאה.

גילה אדרעי: חבר'ה, אף-אחד לא הקשיב לנו.

כרמל שאמה-הכהן: מה המחלוקת עם יושב-ראש ההסתדרות בעניין הזה?

גילה אדרעי: סליחה?

כרמל שאמה-הכהן: אני הבנתי שיושב-ראש ההסתדרות חולק עליכם בנושא הזה.

גילה אדרעי: חד וחלק – לא.

כרמל שאמה-הכהן: הוא מגבה אתכם?

גילה אדרעי: כמובן.

אבי אדרי: מחלוקת הייתה אולי בעניין הצווים.

אבי אדרי: מרגע שניתנו הצווים יושב-ראש ההסתדרות כינס את כולם ואמר: צווים מכבדים, נקודה-רות-סוף.

אבי אדרי: זאת הייתה המחלוקת היחידה.

גילה אדרעי: אני רוצה שתבינו משהו לגבי ראשון לציון.

גילה אדרעי: אולי זה נראה טוב בעיתונים, ואולי זה מאוד יפה שהשר גוזר ויש בורקסים וענבים, ולא אכפת - - -

רוברט טיבייב: גם את זה צריך, דרך אגב.

גילה אדרעי: אני בעד.

גילה אדרעי: אנחנו בעד – כל פיתוח נעשה על-ידינו.

גילה אדרעי: מי סלל את המסילה?

גילה אדרעי: מי עשה את האיתות?

גילה אדרעי: מי הביא לשם מנהל תחנה ואמר לו שבינתיים יֵשב שם, לא משנה אם הוא יקבל לילה או לא יקבל לילה?

גילה אדרעי: אנחנו נותנים את ההוראה.

גילה אדרעי: אנחנו לא עושים בלגאנים.

גילה אדרעי: אבל כשאני אומרת להם: חבר'ה, הנהגים פורסים - - -

רוברט טיבייב: עוד טעות, גילה – צריך לעשות בלגאנים.

גילה אדרעי: אבל הנה, כשעושים בלגאנים אז אומרים לי שהנוסעים כעסו.

גילה אדרעי: הנהג קיבל מכות.

גילה אדרעי: אותו נהג שעמד כי היה לו "סימנור" אדום, הנוסעים פתחו את הדלת והרביצו לו מכות.

גילה אדרעי: אני לא רוצה להגיד לכם – יש שירותים בקרונות, והנוסעים עשו צואה על הספסלים.

גילה אדרעי: לא כי לא היה איפה לעשות, אלא כי הכול אפשר וזה מצטלם טוב.

גילה אדרעי: אז קודם כל פניתי לאזרחים וביקשתי סליחה, כי זאת לא הייתה המגמה.

גילה אדרעי: אם הייתי רוצה שיסבלו, הייתי עוצרת את הרכבת ולא אומרת מראש.

גילה אדרעי: הרי אמרתי מראש: קחו את הזמן, מי שרוצה שייקח 40 דקות ויצא.

גילה אדרעי: האחיינית שלי נסעה באותו יום, לקחה 40 דקות והגיעה בזמן לתל-אביב.

גילה אדרעי: אבל כשרוצים להשחיר אותך יש להם מספיק כלים ומספיק כסף.

גילה אדרעי: אני לא יכולה להתמודד עם סכומי הכסף שיש להם.

גילה אדרעי: באמת, אנחנו אוספים מהגרושים שיש לנו, אפילו לא נתנו מתנה לחג לעובדים.

גילה אדרעי: נתנו איזה שי צנוע של ממתקים, וגם זה יוצר עליהום כי עובד מחכה לחג לקבל את מה שמגיע לו.

גילה אדרעי: אני צריכה להחזיק עורך דין ברמה מולם, אני צריכה יועץ תקשורת, אני צריכה יועץ כלכלי.

גילה אדרעי: חבר'ה, מישהו פה איבד את העשתונות.

גילה אדרעי: אנחנו מדברים על ציבור עובדים.

גילה אדרעי: על מה כל הצדק החברתי הזה?

גילה אדרעי: מספיק עם עובדי הקבלן האלה.

גילה אדרעי: כואב לי שאנחנו דור א' ודור ב'.

גילה אדרעי: אתה חושב שזה נוח שיש עובדים שעושים את אותה עבודה אבל אחד מקבל X ואחד מקבל Y? זה נעים?

רוברט טיבייב: גם בכנסת זה אותו דבר, יש דור א' ויש דור ב'.

גילה אדרעי: לא ידעתי.

כרמל שאמה-הכהן: גילה אדרעי, מיצית בשלב הזה?

כרמל שאמה-הכהן: יהיה עוד סיבוב אחר-כך.

דן הראל: אני רוצה להגיד רק דבר אחד.

דן הראל: חיכיתי בסבלנות.

כרמל שאמה-הכהן: בבקשה, אדוני.

דן הראל: אני לא מסכים למשהו בין 75% ל-90% ממה שגילה אמרה.

דן הראל: או שהנתונים לא נכונים, או שהדברים פשוט לא נכונים.

כרמל שאמה-הכהן: יש מחלוקת עובדתית בכלל.

דן הראל: בהחלט יש לי מחלוקת עובדתית קשה איתה.

גילה אדרעי: יש לנו נתונים.

יהושע טל: או שהנתונים שאתה מקבל לא נכונים.

דן הראל: כל זה לא מצדיק את העובדה שלמרות – אני לא רציתי להיכנס לזה אבל אני רואה שאין מה לעשות – למרות צווים של בית-משפט, ולמרות שהלכו פעם-פעמיים-ושלוש לבית-משפט ובית-משפט אמר שאסור לעשות, העובדים בהנחיית הוועד לקחו רכבות ועשו איתם מה שהם רוצים.

גילה אדרעי: זה לא נכון.

דן הראל: חברות של הבת שלי רצו לרדת בתל-אביב.

דן הראל: הנהג עצר להם בבנימינה, הוריד אותם באמצע הלילה, "לכו תחפשו ת'חברים שלכם.

דן הראל: " אין הצדקה לדברים האלה.

דן הראל: מה עוד שהם מבזים את ההחלטות של בית-הדין פעם-פעמיים-ושלוש.

דן הראל: אין דין בישראל, ניתן לבזות כל מה שרוצים.

דן הראל: אז יש גבולות, גילה, והעובדים - - -

גילה אדרעי: זה לא נכון מה שאתה אומר.

דן הראל: אני אומר לך מה אני חושב, ואני אומר לך מה השופטת לקסר אמרה.

גילה אדרעי: תגיד לי כמה פעמים ביזיתי את בית-הדין.

גילה אדרעי: לא, לא, לא.

גילה אדרעי: תקשיב - - -

דן הראל: לא.

דן הראל: את תקשיבי.

דן הראל: אני אמרתי - - -

גילה אדרעי: דן, כשאתה אומר פעם-פעמיים-שלוש - - -

כרמל שאמה-הכהן: גילה אדרעי, תני לו לסיים ואז תגיבי.

דן הראל: לא רק מה שאני אמרתי, אלא גם מה שהשופטת לקסר אמרה.

גילה אדרעי: אמרה פעם אחת, פעם אחת.

דן הראל: פעמיים היא אמרה.

דן הראל: ומה שאמרה נילי ארד, שופטת בית-המשפט הארצי לעבודה.

דן הראל: מה היא אמרה לכם על השיבושים האלה?

גילה אדרעי: אבל לא יכול להיות שפה אתה מפסיק - - -

דן הראל: השיבושים האלה לקחו את עם ישראל ופגעו בו בצורה קשה מאוד.

דן הראל: גם הפתיחה של הקו לראשון לציון – למרות צו מפורש של השופטת ולמרות שבית-המשפט הארצי אמר לכם שאסור לעשות, עשיתם.

גילה אדרעי: אבל אמרנו לה.

דן הראל: פה אפשר להגיד שהעובדים הם מסכנים, אבל מה שקרה בפועל זה שאתם התנהגתם כבעלי בית ועשיתם מה שרציתם.

רוברט טיבייב: שאלת הבהרה, אם אפשר: הולכים על הפרטה או לא?

דן הראל: אני מתנגד למילה "הפרטה".

דן הראל: זו הצגה שגילה הציגה פה, זה בתוך ה-90% שאני חושב שאינם נכונים.

רוברט טיבייב: הכיוון הוא הפרטה?

דן הראל: הכיוון הוא לא הפרטה, הכיוון הוא לקנות קרונות עם חבילת אחזקה ל-15 שנה בלי לפגוע באף עובד.

דן הראל: להפך, לקלוט עוד עובדים לרכבת ולהעמיד ברמה טובה את רמת התחזוקה, שהיא היום לא טובה.

דן הראל: אני לא חושב שזו מטרת הדיון למרות שזה יכול להיות מעניין.

דן הראל: שם הישיבה הוא "עיצומים ברכבת והפגיעה בציבור".

דן הראל: למרות שמנסים לסחוב את הדיון לנושא של מיקור חוץ, כרגע אנחנו תחת הנחיה של בית-משפט לשבת ולדון בזה.

דן הראל: אני מאוד מקווה שזאת הפעם – בניגוד למה שהיה עד היום – העובדים וההסתדרות יכבדו את הצווים של בית-משפט.

דן הראל: זה הכול.

גילה אדרעי: רק הערה אחת שהשופטת אמרה לדן הראל ולמנכ"ל הרכבת:

גילה אדרעי: אין כזה דבר "חבילה" – אלה לא מתכות, אלה בני-אדם.

גילה אדרעי: מאוד חשוב שהוא יזכור את זה.

גילה אדרעי: אני אמרתי וגם הצהרתי מראש שאני מצטערת אם פגענו בציבור.

גילה אדרעי: זאת לא הייתה הכוונה, ולהבא זה לא יקרה.

גילה אדרעי: אבל להפר את הצו שהפרנו - - -

דן הראל: רשמנו גילה.

גילה אדרעי: תרשום.

גילה אדרעי: אני גם רושמת לעצמי.

גילה אדרעי: יש לי ביקורת - - -

דן הראל: בסדר גמור.

כרמל שאמה-הכהן: גם אנחנו רשמנו.

כרמל שאמה-הכהן: הכול פה רשום, אדוני המנכ"ל.

דן הראל: אני שמח על האמירה הזאת.

מאיר אסרף: אדוני, אנחנו הגשנו פסק דין של בית-הדין הארצי לעבודה, כדי שחברי הכנסת יוכלו לשפוט לבד מה הוכרע ומה לא הוכרע, ועל מה דובר.

מאיר אסרף: גם עורכת הדין דוקטור מורן סבוראי, שהשתתפה בדיון, נמצאת כאן והיא תשמח לתת חצי נקודה על הפסיקה, כי דובר על הפסיקה בהתחלה.

מורן סבוראי: אני אשמח.

קריאה: לא דיברנו על אורי יוגב.

גילה אדרעי: דיברנו על אורי יוגב.

מורן סבוראי: אני רוצה להדגיש - - -

כרמל שאמה-הכהן: סליחה, את לא קיבלת את רשות הדיבור.

כרמל שאמה-הכהן: נציג האוצר, בבקשה.

אריאל אבלין: כן.

כרמל שאמה-הכהן: התייחסו אליך כמה פעמים.

אריאל אבלין: אני, כמו דן הראל, לא מסכים למרבית הדברים שנאמרו על-ידי גילה אדרעי.

אריאל אבלין: אני חושב שאין שום הצדקה להתנהגות ולהתנהלות של הוועד בשביתות האחרונות, גם אם יש מחלוקות בין הצדדים.

אריאל אבלין: חלק מהמחלוקות מוצדקות ואפשר לדון בהן, אבל התנהגות כזו פראית על גבו של הציבור – אין לה שום הצדקה ואי אפשר לקבל אותה.

אריאל אבלין: הציבור אמר את דברו בעניין הזה ומתנגד להתנהלות כזאת כוחנית של ועד העובדים של רכבת ישראל.

אריאל אבלין: לעניין המשא ומתן.

אריאל אבלין: בלי להיכנס לפרטים, אנחנו כבר שנה במשא ומתן מול עובדי הרכבת, מנסים להתקדם ולדון בהשלכות של המהלך, ככל שישנן, על העובדים.

אריאל אבלין: אנחנו לא מצליחים לקבל התייחסות של עובדי הרכבת למהלך הזה, פרט להתנגדות גורפת ולחוסר רצון מוחלט להתקדם.

כרמל שאמה-הכהן: מה הרציונל של המהלך הזה בכלל?

אריאל אבלין: ראשית, נקדים ונאמר שחלק גדול מחברות הרכבת בעולם ביצעו במידה כזו או אחרת את המהלך של ביצוע התחזוקה על-ידי יצרנים או חברות חיצוניות.

אריאל אבלין: עד תחילת שנות ה-90 הרבה חברות רכבת באירופה ובעולם – חברות ממשלתיות כמובן – ביצעו את פעולות התחזוקה כמו שקורה היום ברכבת ישראל: על-ידי עובדי החברה במתקני החברה.

אריאל אבלין: מה שקרה זה שהרבה חברות בעולם התחילו לבצע את התחזוקה שלהם על ידי יצרני הציוד או על ידי חברות חיצוניות.

גילה אדרעי: תגיד מי.

אריאל אבלין: שבדיה ובריטניה לדוגמה.

גילה אדרעי: בריטניה חזרה.

אריאל אבלין: שנייה, גילה, את חוזרת על זה כבר - - -

דניאל בן-סימון: גרמניה, שמסיעה "דאבל דקינג", לא עושה את זה - -

גילה אדרעי: נכון.

דניאל בן-סימון: - - את אותם "דאבל דקינג".

דניאל בן-סימון: רק החשמליים.

אריאל אבלין: מה שאת אומרת על בריטניה כבר 20 פעם הוא לא נכון.

אריאל אבלין: מה שחזר בבריטניה לבעלות המדינה הוא רק מקטע התשתיות.

גילה אדרעי: גם האחזקה.

אריאל אבלין: האחזקה של התשתיות.

אריאל אבלין: כל שאר הנושאים של הפעלת הרכבות, הסעתן והבעלות על הציוד הנייד נשארו בידי חברות חיצוניות.

גילה אדרעי: זה לא נכון.

אריאל אבלין: תבדקי אותי.

אריאל אבלין: זה חלק ממהלך כולל שנעשה בעולם, שיש לו - - -

קריאה: - - - ספרד, גרמניה - - -

אריאל אבלין: יש שלל דוגמאות בעולם לחברות שנוהגות כך, ולא בכדי.

אריאל אבלין: יש ליצרני הציוד, בעצם זה שהם יצרני הציוד, יתרון מובנה בתחזוקת הציוד שלהם, אם בהיבט של זמינות לחלפים, ואם בהיבט של ידע ותשתית "בק-אופיס" של מהנדסים שמכירים את הציוד לפני ולפנים.

גילה אדרעי: איזה "בק-אופיס" יש להם?

גילה אדרעי: על מה?

אריאל אבלין: רק ל"בומברדייה", שמייצרת את הקרונות, יש את כל התשתית המקצועית לדעת איך לתחזק את הקרונות שלה על-פי הוראות היצרן, דבר שלא קורה היום ברכבת ישראל, שלא מטפלת בציוד בהתאם להוראות היצרן.

אריאל אבלין: רק לסבר את האוזן – מבוצעים היום - - -

יהושע טל: אתה יודע שמה שאתה אומר זו הוצאת דיבה.

יהושע טל: אתה מאשים - - -

אריאל אבלין: אתה מוכן לשבת?

כרמל שאמה-הכהן: חברים, לא להפריע אחד לשני.

רוברט טיבייב: זה מעניין.

רוברט טיבייב: זה מתועד מה שאתה אומר?

רוברט טיבייב: שהם לא פועלים לפי הוראות היצרן?

אריאל אבלין: ודאי.

גילה אדרעי: אנחנו פועלים ללא הוראות יצרן?

אריאל אבלין: לא.

אריאל אבלין: אתם מתחזקים את הציוד שלא בהתאם להוראות היצרן.

גילה אדרעי: באמת?

אריאל אבלין: כן.

אריאל אבלין: ולראיה – לפי נתונים שלכם אתם מבצעים 55% מהבדקים האמיתיים.

דניאל בן-סימון: למה?

דניאל בן-סימון: למה?

קריאה: מי אשם?

קריאה: מי אשם בזה?

אריאל אבלין: רגע, שנייה.

גילה אדרעי: תראה, הוא מכפיש את - - -

אריאל אבלין: אדוני היושב-ראש, אני לא יכול - -

מאיר אסרף: איפה מנכ"ל הרכבת שיגיב על זה?

מאיר אסרף: מי קובע את ההנחיות – הוועד או ההנהלה?

כרמל שאמה-הכהן: חברים, חברים, אתם מפריעים לו.

אריאל אבלין: אני מדבר עם היושב-ראש.

גילה אדרעי: כנראה צריך לפטר את המנכ"ל.

כרמל שאמה-הכהן: אתם עושים את זה במקהלה.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, הם צודקים, הם לא אשמים.

גילה אדרעי: נכון.

כרמל שאמה-הכהן: רגע, חבר הכנסת רוברט טיבייב, לכל אחד פה מותר להגיד מה שהוא רוצה, ולכם מותר להגיב.

גילה אדרעי: אבל הוא לא יכול להכפיש אותנו.

קריאה: עדיף שישב - - -

גילה אדרעי: לפחות שיגיד "לכאורה", לפחות שיגיד "לכאורה".

רוברט טיבייב: רבותיי - - -

כרמל שאמה-הכהן: אני יכול להגיד לו מה לומר?

כרמל שאמה-הכהן: אני לא יכול להגיד לו מה לומר.

יהושע טל: ברגע שהוא יכפיש אנחנו - - -

כרמל שאמה-הכהן: אני גם לא יכול להגיד לךְ מה לומר.

רוברט טיבייב: חבר'ה, יש פה בן-אדם שמבין קצת באחזקה.

כרמל שאמה-הכהן: הנה, יש לכם חבר כנסת מומחה.

יהושע טל: אז אנחנו רגועים.

אריאל אבלין: לא האשמתי את עובדי הרכבת.

אריאל אבלין: אני מאוד נזהר בדבריי.

כרמל שאמה-הכהן: מה זה לא האשמת?

כרמל שאמה-הכהן: אמרת שהם פועלים - - -

גילה אדרעי: כרגע האשמת.

רוברט טיבייב: אמרת שהם לא פועלים לפי הוראות יצרן.

אריאל אבלין: "הם" זו חברת רכבת ישראל על עובדיה ועל מנהליה.

רוברט טיבייב: הם או רכבת ישראל?

אריאל אבלין: "הם" זו רכבת ישראל.

רוברט טיבייב: יש הבדל עצום.

אריאל אבלין: יש הבדל עצום?

אריאל אבלין: אני לא יודע.

אריאל אבלין: "הם" זו רכבת ישראל.

רוברט טיבייב: יש הנהלה, שנכללת גם כן.

רוברט טיבייב: האם אפשר להאשים גם את ההנהלה, או רק את העובדים?

יהושע טל: הוא צודק, יש הנהלה ויש עובדים.

יהושע טל: אלה שני גופים שונים.

כרמל שאמה-הכהן: מי לא מתחזק בהתאם להוראות יצרן?

אריאל אבלין: תן לי להשלים, אני לא יודע עד כמה אתה מכיר את הפרטים.

רוברט טיבייב: אני מכיר את השיטה.

אריאל אבלין: תן לי להציג את הנתונים כפי שאני מכיר אותם ואולי תשנה את דעתך.

אריאל אבלין: יש ביצוע חסר של התחזוקה היום.

אריאל אבלין: צריך להבין לאיזה מהלך אנחנו הולכים.

אריאל אבלין: במסגרת החלטת הממשלה על תכנית נתיבי ישראל, הוחלט על הרחבה משמעותית של רשת הרכבות לפריפריה: מסילת העמק, עכו-כרמיאל, ועוד ועוד.

אריאל אבלין: במסגרת הזאת הוחלט על רכישת מסה של ציוד נייד לרכבת – קרונות וקטרים – שכמעט מכפילה את כמות הציוד הנייד ברכבת.

אריאל אבלין: זה מחייב את המדינה וחייב את הממשלה לחשוב איך היא רואה את רכבת ישראל לעתיד לבוא.

אריאל אבלין: אנחנו מדברים על גידול אדיר בפעילות הרכבת שצפוי בעשור הקרוב – בין הכפלה לשילוש כמות הנוסעים ברכבת.

אריאל אבלין: זה מחייב מבנה ארגוני והיערכות אחרת.

אריאל אבלין: חלק מאותו שינוי שנדרש – אותו שינוי מבני שדיברנו עליו קודם ומרכיב מסוים בשינוי הארגוני – הוא נושא תחזוקת הציוד הנייד.

אריאל אבלין: תפיסת הממשלה הייתה: מיקוד פעילות החברה בנושאים של הסעת נוסעים והובלת מטענים, כאשר שאר הנושאים, כמו פיתוח מסילות הרכבות ותחזוקה, יוצאים לגורמים אחרים.

גילה אדרעי: הפרטה.

אריאל אבלין: לא הפרטה.

אריאל אבלין: ולראיה – הוחלט בהחלטת ממשלה שנושא הפיתוח יוצע לחברה ממשלתית, חברת מע"צ.

אריאל אבלין: במקרה של התחזוקה, כל הדברים שאמרה גילה קצת לא תורמים לטיעון שלה מאחר שהיא אומרת שרק לרכבת ישראל יש מוסכים ורק לרכבת ישראל יש עובדים בישראל.

אריאל אבלין: כמובן, כי חברת רכבת ישראל היא החברה היחידה בישראל שעסקה בזה עד היום, ולכן אין לזה משקל.

גילה אדרעי: אז איפה יהיה המוסך של "בומברדייה"?

גילה אדרעי: יש לו מסילה?

גילה אדרעי: בהרטוב?

אריאל אבלין: המוסך העתידי של "בומברדייה" יהיה במתחם בבאר-שבע שמוקם על-ידי המדינה.

גילה אדרעי: מכספי המיסים.

קריאות: מכספי המיסים.

רוברט טיבייב: כבר הוחלט?

אריאל אבלין: זו הכוונה.

גילה אדרעי: הוא רוצה.

אריאל אבלין: זו הכוונה, לא הוחלט כלום.

יהושע טל: מכספי הציבור.

אריאל אבלין: עד שלא יהיה סיכום, לא הוחלט.

דניאל בן-סימון: מכספי מיסים.

אריאל אבלין: אבל ההחלטה של הממשלה התקבלה, ואנחנו מחויבים אליה.

אריאל אבלין: בהחלטה על תכנית נתיבי ישראל נאמר מפורשות ש - - -

גילה אדרעי: השופטת גם על זה ערערה.

אריאל אבלין: אני לא יודע.

כרמל שאמה-הכהן: איפה האישור התקבל, בממשלה?

אריאל אבלין: יש החלטת ממשלה, החלטת נתיבי ישראל.

גילה אדרעי: זה לא קשור.

אריאל אבלין: אחד הסעיפים להחלטה אומר מפורשות שרכישת הציוד הנייד תתבצע עם חוזי תחזוקה.

גילה אדרעי: כאופציה.

אריאל אבלין: לא כאופציה.

גילה אדרעי: כאופציה.

יהושע טל: גם השופטת כתבה - - -

קריאות: - - -

אריאל אבלין: גילה, זה עניין עובדתי, אני בטוח שחברי הכנסת - - -

גילה אדרעי: גם השופטת אמרה לכם שזה לא נכון.

אריאל אבלין: זה לא נכון.

גילה אדרעי: כתוב את זה בפסק הדין.

אריאל אבלין: זה לא נכון.

גילה אדרעי: חד-משמעי.

אריאל אבלין: גילה, עזבי, זה עניין עובדתי.

גילה אדרעי: אולי אתה מבין בכספים אבל לא מבין בניירות משפטיים.

אריאל אבלין: גילה, זה עניין עובדתי, אפשר לבדוק את זה.

אריאל אבלין: חבל.

אריאל אבלין: ולכן, מכל הטעמים שציינתי, הממשלה החליטה ללכת למהלך הזה.

אריאל אבלין: אנחנו חושבים שזה מהלך נכון ומוצדק.

אריאל אבלין: כל המהלכים של הוועד הם מהלכים שנועדו לשרת את גידול הכוח שלו, את היכולת שלו להפעיל - - - כמו שראינו: לשבש את חייהם של תושבי מדינת ישראל עם יד קלה על ה"שאלטר".

אריאל אבלין: לזה אנחנו לא ניתן יד.

גילה אדרעי: ואתם – היכולת שלכם היא לפגוע בעבודה המאורגנת.

כרמל שאמה-הכהן: לא תיתנו לזה יד, אבל זה קורה.

כרמל שאמה-הכהן: מה יהיה בהמשך?

אריאל אבלין: בהמשך, כמו שנאמר, אנחנו נפעל לפי קביעת בית-הדין הארצי לעבודה.

אריאל אבלין: נקיים ישיבות משא ומתן שבמהלכן נתייעץ עם העובדים.

אריאל אבלין: כפי שנקבע – דרג בכיר בהסתדרות ישב מול דרג בכיר במשרדי הממשלה, ואנחנו נישא וניתן על העניין הזה.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו מאחלים לכם בהצלחה ושתגיעו להסכמות.

כרמל שאמה-הכהן: היה ואין הסכמות, איפה אנחנו עומדים?

אריאל אבלין: היה ואין הסכמות, אנחנו נמשיך לפעול על-פי החלטת הממשלה, כי אנחנו מחויבים להחלטת הממשלה, וגם אם היא תשתנה, אנחנו נמשיך לפעול לפי החלטת ממשלה ולפי קביעת בתי-הדין בישראל.

אריאל אבלין: אנחנו נחושים לבצע את המהלך.

גילה אדרעי: אם אין הסכמות חוזרים לשופטת בבית-הדין הארצי.

אריאל אבלין: כמו שאמרתי – אנחנו נפעל לפי החלטת הממשלה ופסיקת בית-הדין.

כרמל שאמה-הכהן: אין אצלכם בחינה מחדש של הצעד מול "בומברדייה"?

גילה אדרעי: וזה לא בסדר, כי השופטת אמרה להם לבוא בתום לב.

כרמל שאמה-הכהן: אני שואל אותו, הוא עוד לא ענה.

אריאל אבלין: כפי שאמרתי גם בבית-הדין, אם אנחנו נשתכנע – ואני בספק – אבל אם נשתכנע על-ידי העובדים - -

כרמל שאמה-הכהן: במהלך המשא ומתן.

אריאל אבלין: - - במהלך המשא ומתן, שמה שהם מציעים זו חלופה טובה יותר, אז בוודאי נמליץ בפני הממשלה לשנות את ההחלטה.

כרמל שאמה-הכהן: אילו פרמטרים את שוקלים בעניין הזה?

אריאל אבלין: אותם פרמטרים נקודתיים שדובר עליהם: עלות כלכלית, רמת השירות, זמינות הציוד, איכות העבודה וכולי.

אריאל אבלין: כמובן שזה נתון לפרשנות וקשה למדוד את זה אל מול העבודה הקיימת, שוב, מאחר שהיא לא נעשית על-פי הפרמטרים הללו.

אריאל אבלין: יש גם פרמטרים יותר כלליים של אסטרטגיה: איך הממשלה כבעלת החברה, כגוף שסוברני לקבוע מדיניות בתחום הרכבות – איך היא רואה את משק הרכבות בעוד עשור או שני עשורים, בהתחשב בכל הגידול בפעילות.

אריאל אבלין: המדינה רשאית לקבוע שהיא רוצה שרכבת ישראל תתמקד בפעילויות ליבה א' ולא ב'.

גילה אדרעי: יש לך הסכם קיבוצי.

אריאל אבלין: וזה חלק מהאסטרטגיה שהממשלה רשאית לקבוע במדינה דמוקרטית באופן לגיטימי.

אריאל אבלין: זה שיקול רחב שעולה על כל השיקולים האחרים של עלות, זמינות ושאר הדברים שציינתי.

אריאל אבלין: אלה השיקולים.

כרמל שאמה-הכהן: השאלה היא האם ממשלת ישראל החליטה כאסטרטגיה ללכת על מהלך כזה, לא משנה מה המחיר?

דן הראל: לא.

דן הראל: אף אחד עוד לא יודע מה המחיר כי עוד לא התחלנו אפילו משא ומתן מול "בומברדייה".

גילה אדרעי: איך אתה יכול להגיד את זה, דן?

כרמל שאמה-הכהן: גילה, שנייה.

רוברט טיבייב: אבל היא צודקת.

כרמל שאמה-הכהן: אני רוצה להבין - - -

רוברט טיבייב: כבר יש החלטה לבנות מוסך בבאר-שבע.

גילה אדרעי: נכון.

גילה אדרעי: איך הוא יכול להגיד את זה?

גילה אדרעי: אני יודעת שהיו אמורים לסגור איתם ביום שלישי בבית מלון בתל-אביב.

גילה אדרעי: איך הוא יכול להגיד את זה?

קריאה: לגבי בית המלון אני לא יודע.

בועז צפריר: סליחה, אדוני היושב-ראש, גם אני רוצה להתייחס בבקשה.

דן הראל: גילה יודעת הרבה דברים: שחברת "טאסק" שייכת לאורי יוגב; שאנחנו היינו אמורים להיפגש ביום שלישי בתל-אביב - - - גילה אדרעי אנחנו נביא ניירות.

יהושע טל: עד היום היא לא טעתה בכלום.

דן הראל: אני לא יודע.

גילה אדרעי: אתה יודע, דן.

גילה אדרעי: היית איתי במשא ומתן.

גילה אדרעי: פעם אחת אמרתי לך משהו שהוא לא נכון?

דן הראל: גילה - - -

גילה אדרעי: דן, תגיד.

דן הראל: אני אומר לך שאני לא ידעתי - -

גילה אדרעי: דן, עשית איתי משא ומתן על הבטיחות.

דן הראל: - - לא יודע, ולדעתי לא הייתה מתוכננת פגישה ביום שלישי.

גילה אדרעי: דן, עשית איתי משא ומתן על הבטיחות, ישבת איתי בחדר, אני אצטט מה אמרת: "שבעים איש בחדר, והיא היחידה שיודעת על מה היא מדברת".

דן הראל: לא, זה ניסוח של הסעיף שם.

גילה אדרעי: אז אני גם פה - - - לא משנה.

דן הראל: כן משנה, גילה.

גילה אדרעי: אני אומרת לך שגם פה כנראה אני היחידה שיודעת על מה היא מדברת.

דן הראל: אני יכול להשלים את המשפט?

כרמל שאמה-הכהן: גם אנחנו יודעים על מה אנחנו מדברים.

גילה אדרעי: כן, אתם והשופטים.

דן הראל: אני שוב אומר:

דן הראל: היות שלא נכנסנו עדיין למשא ומתן עם "בומברדייה" כי אנחנו מכבדים את - - -

רוברט טיבייב: רגע, שמענו שיש כבר החלטה לבנות מוסך בבאר-שבע.

קריאות: זה לא קשור.

דן הראל: המוסך בבאר-שבע לא קשור, הוא לא בשביל "בומברדייה".

דן הראל: המוסך בבאר-שבע - - -

יהושע טל: הייתה ישיבה של משא ומתן עם "בומברדייה".

יהושע טל: סמנכ"ל צי נייד ישב איתם.

יהושע טל: זה לא נכון.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני, אתה מפריע סדרתי.

דן הראל: אתה יודע מה, בסופו של דבר עוד בכלל לא נכנסנו למשא ומתן, כי העובדים לא הסכימו להתדיין על העניין הזה בכלל.

קריאות: זה לא נכון.

קריאות: לא להאמין - - -

דן הראל: אבל מעבר לזה, אני רוצה להגיד מה אמרה השופטת.

דן הראל: בעמוד 14 היא כותבת: "אירועים אלה התרחשו במהלך הצעדים הארגוניים שנקטו העובדים.

דן הראל: על פני הדברים, אירועים אלה הם בלתי מידתיים שכן הם היו כרוכים בפגיעה קשה בשירות לציבור - -

גילה אדרעי: מה קשור?

דן הראל: - - עד כדי סיכון חיי אדם.

דן הראל: התנהגות לכאורית מעין זו, אשר נמשכה זמן רב, לקויה ואינה עומדת בקנה אחד עם התנהלות ארגונית מידתית, סבירה ואחראית, במסגרתה נדרש פיקוח על עוצמת המחאה ומשכה.

דן הראל: יש לזכור כי מדובר בציבור עובדים המופקד על מתן שירות ציבורי חיוני.

דן הראל: מציבור עובדים זה נדרשת מידה מוגברת של אחריות בבואם לנקוט צעדים ארגוניים לגיטימיים.

דן הראל: "

גילה אדרעי: מה הקשר?

דן הראל: כל זה נאמר על השיבושים שהעובדים עשו בניגוד להחלטות של בית-הדין.

רוברט טיבייב: אתם לא מבינים החלטות של בית-הדין.

גילה אדרעי: אנחנו לא מבינים.

גילה אדרעי: בדיוק.

גילה אדרעי: בדיוק.

גילה אדרעי: אתה צודק.

גילה אדרעי: אני רק רוצה דקה להתייחס לדן הראל.

כרמל שאמה-הכהן: חברים, מנכ"ל הרכבת עוד לא דיבר.

גילה אדרעי: דקה.

גילה אדרעי: על הנושא שהוא אומר "לא חתמו" – ישב מנכ"ל החברה ואמר לכבוד השופטת: אין לנו זמן, הקבלן לא יכול להיערך, גג עד ה-23, כי מעבר יוסי דסקל כבר רוצה את הנייר חתום.

גילה אדרעי: יש לי מסמך הבנות שכבר חתום איתם.

גילה אדרעי: הבנות.

גילה אדרעי: אם תרצו אני ארד לאוטו להביא אותו.

גילה אדרעי: כמה כסף?

גילה אדרעי: הם לא יודעים בעצמם, הם הולכים לקבל מכה שהם לא ידעו מאיפה הם באו.

גילה אדרעי: אבל אני אומרת לכם שגם עם מה שיש לנו בהערכה הראשונית - -.

גילה אדרעי: איך עשינו תחשיב?

גילה אדרעי: לקחנו את ההערכה ש"בומברדייה" הציעה לרכבת; העלינו את העלויות שעולים עובדי רכבת; את כל מה שעולה לנו: חלפים, מוסכים, שעות והכול; ויצא שאנחנו ב-30%, גס, יותר זולים.

גילה אדרעי: על זה אף אחד לא יכול להתווכח איתנו.

כרמל שאמה-הכהן: נעבור למנכ"ל הרכבת, בבקשה.

בועז צפריר: שלום.

בועז צפריר: אנחנו הוזמנו לדיון על השיבושים החמורים ברכבת ישראל.

כרמל שאמה-הכהן: נכון.

בועז צפריר: ואנחנו לא דנים בשיבושים החמורים ברכבת ישראל אלא במיקור החוץ.

כרמל שאמה-הכהן: הם טוענים שללא מיקור החוץ לא היו שיבושים.

גילה אדרעי: חד-משמעי.

בועז צפריר: אבל על כל דבר אפשר לדון, על המשמעויות השונות של מיקור החוץ.

בועז צפריר: נקבע שבשלושת השבועות הקרובים אנחנו נדון במיקור חוץ, בחבילת האחזקה, במשמעויות, בכל הדברים האלה.

בועז צפריר: כמו שההסתדרות וועד העובדים מעוניינים ושמחים לדון, כך גם הממשלה והנהלת הרכבת.

בועז צפריר: אבל הדיון נקבע בנושא הסבל הרב שנגרם לציבור הנוסעים ביום חמישי בערב, ביום שישי בבוקר ובמוצאי שבת, על אף החלטות בית-המשפט שהנזק שנגרם לציבור הנוסעים איננו מידתי.

בועז צפריר: הדיון פה - - -

כרמל שאמה-הכהן: אדוני המנכ"ל, רק לעשות סדר בעניין – אנחנו שמענו מעת לעת על עניין מיקור החוץ.

כרמל שאמה-הכהן: זה היה בחודשים האחרונים, עוד לפני השיבושים.

כרמל שאמה-הכהן: לא זימנו דיון במיקור החוץ כי לא חשבנו שזה מספיק חשוב כדי שוועדת הכלכלה תתכנס ותדון בפרטי הנושא.

כרמל שאמה-הכהן: מרגע שזה גלש לשיבושים והביא לסבל רב של יותר מדי אנשים, זו הייתה הסיבה לדיון.

רוברט טיבייב: יפה.

כרמל שאמה-הכהן: אבל ברגע שבאים לדיון ושואלים למה הגענו – הגענו כי יש ויכוח על מיקור החוץ.

כרמל שאמה-הכהן: חברי הכנסת רוצים להבין על מה המהומה, כדי לדעת בסוף אם לגבות אותך או לגבות אותם, אם לחשוב על פתרון כזה או על פתרון אחר.

בועז צפריר: אני הייתי מציע לוועדת הכלכלה לגבות את ציבור הנוסעים, ושציבור הנוסעים והמשתמשים במטענים של רכבת ישראל ייהנו מהשירות המרבי.

גילה אדרעי: אנחנו גם מצטרפים לזה, אין לנו בעיה עם זה, זה לא העניין.

בועז צפריר: סליחה גברת אדרעי, אני לא הפרעתי, אז בבקשה.

גילה אדרעי: אני מצטרפת אליך.

בועז צפריר: אני רוצה לדבר על המכלול הכולל.

בועז צפריר: בתור אחד שהצטרף לא מכבר לרכבת ישראל, אני חושב שיש החלטות של ממשלת ישראל שחבל שהציבור והרכבת יפסידו אותן.

בועז צפריר: מדובר על השקעה של למעלה מ-40 מיליארד שקל בשנים החולפות ובחמש השנים הקרובות.

בועז צפריר: מדובר על יעד של 100 מילון נוסעים בתוך 5 שנים – שילוש מספר המשתמשים ברכבת ישראל.

גילה אדרעי: מה הקשר?

גילה אדרעי: אנחנו בעד.

כרמל שאמה-הכהן: גילה, נא לא להפריע לו.

בועז צפריר: הרכבת עומדת בפני אתגרים ענקיים והשקעות ענק.

בועז צפריר: אנחנו הולכים לבנות ולהשלים את הקו החדש לירושלים; את רכבת העמק; רכבת לכרמיאל; קו חדש אשקלון-באר שבע; פתיחת הקו מראשון לציון – שנפתח בשבוע שעבר – עד יבנה, אשדוד ואשקלון; השבחת הקו לנהרייה והכפלתו; וקיצור משך הנסיעה לבאר שבע ל-52 דקות, בתוך 8 חודשים.

בועז צפריר: שינוי מהותי בתשתית הרכבות בשנים הקרובות.

בועז צפריר: ממשלת ישראל תקצבה את הרכבת בסכומי עתק לרכישת 251 קרונות "בומברדייה" ועוד 31 קרונות "סימנס", סך-הכול יותר מ-280 קרונות ועוד עשרות קטרים.

בועז צפריר: כל זה על מנת להשביח את השירות של רכבת ישראל לציבור הנוסעים ומשתמשי המטענים.

בועז צפריר: במצבת העובדים, המוסכים, המתחמים, וכל התשתיות הנוכחיות – רכבת ישראל לא יכולה לעשות את כל הדברים האלה.

בועז צפריר: לפיכך יש תקציב ענק לבניית מתחמי תחזוקה חדשים: השבחת המתחם בחיפה, השבחת המתחם בלוד, בניית מתחם חדש בבאר שבע, ותחילת תכנון של מתחם חדש באשקלון.

גילה אדרעי: אז איפה תעבוד "בומברדייה"?

בועז צפריר: לעובדים שעובדים היום בחברה מובטחת תעסוקה וביטחון תעסוקתי להרבה שנים קדימה.

בועז צפריר: זה נאמר מטעם - - -

כרמל שאמה-הכהן: כלומר, אף אחד מהעובדים לא יפוטר.

בועז צפריר: אף אחד מהעובדים לא יפוטר.

בועז צפריר: יתרה מכך – רכבת ישראל תקלוט בשלוש השנים הקרובות לפחות 300 עובדים מקצועיים חדשים בתחומי הנהיגה, התחזוקה, הטכנאות - -

כרמל שאמה-הכהן: אתה מתכוון שרכבת ישראל תקלוט ישירות?

כרמל שאמה-הכהן: לא דרך "בומברדייה"?

בועז צפריר: רכבת ישראל תקלוט ישירות.

בועז צפריר: בשביל לתת את כל השירות הנדרש הגדול הזה, רכבת ישראל צריכה לפעול בכמה ראשים: חיזוק רב מאוד של מערך התפעול, חיזוק רב מאוד של מערך התחזוקה, וגם עבודה עם חבילות תחזוקה של גורמים אחרים.

גילה אדרעי: אוי אלוהים.

בועז צפריר: זו הטעיה מאוד גדולה לומר - - - סליחה, סליחה, חבר הכנסת - - -

רוברט טיבייב: רק שאלה, אם אפשר:

רוברט טיבייב: אם כל-כך טוב להם למה רע להם?

דן הראל: מה רע להם?

בועז צפריר: אמר את זה - - -

רוברט טיבייב: בוא נשאל אותם.

גילה אדרעי: יש הסכם קיבוצי - - -

בועז צפריר: לא צריך להיות רע להם.

בועז צפריר: למעט אידיאולוגיה - -

כרמל שאמה-הכהן: חברים! לחברי כנסת מותר להפריע.

בועז צפריר: - - למעט אידיאולוגיה ולהגיד "הפרטה-הפרטה-הפרטה" – איזו הפרטה אם הולכים לקלוט לפחות 300 עובדים חדשים?

בועז צפריר: כבר אושרו בדירקטוריון 251 תקנים לעובדים נוספים.

יהושע טל: למה לא קולטים?

גילה אדרעי: אלה תקנים ישנים משנת 2000, שלא קלטנו.

גילה אדרעי: אי אפשר לקלוט, כי לא רוצים לבוא לעבוד ברכבת בהשלמה לשכר מינימום.

כרמל שאמה-הכהן: הנה, המנכ"ל אומר לפרוטוקול - - -

יהושע טל: אם תיתן לה להסביר תראה שהכול הבל הבלים

גילה אדרעי: אני אומרת לך, אני הייתי בהחלטה לפני שהוא הגיע.

גילה אדרעי: אני קצת יודעת למה.

גילה אדרעי: זה גם היה לסמר לכם את האוזן.

גילה אדרעי: כאילו תשמעו 270 עובדים – משנת 2000 לא נקלטו עובדים.

גילה אדרעי: אנחנו מחזיקים את ה"סימנס" עם 8 עובדים שהוצאנו מה"בומברדייה".

גילה אדרעי: המנכ"ל שוכח שהוא בהסכם קיבוצי, והסכם קיבוצי אומר 4 חטיבות ברכבת: חטיבת ההפעלה, חטיבת מטענים, חטיבת נייד וחטיבת תשתיות.

בועז צפריר: סליחה, היושב-ראש.

גילה אדרעי: וכל הארבע האלה נותנות ממשק אחד ומוציאות רכבת מוכנה למסילה.

כרמל שאמה-הכהן: גילה, תודה.

כרמל שאמה-הכהן: נחזור אליו.

כרמל שאמה-הכהן: הוא באמצע.

גילה אדרעי: אני רק רוצה - - -

כרמל שאמה-הכהן: את במהלך דבריו.

כרמל שאמה-הכהן: הוא לא הפריע לך.

גילה אדרעי: רגע.

גילה אדרעי: אוניות.

גילה אדרעי: אני אומרת - - -

כרמל שאמה-הכהן: אבל זה לא הוגן, זה לא הוגן.

בועז צפריר: אני אומר באופן חד-משמעי: לא תהיה פגיעה כהוא זה בציבור עובדי הרכבת.

בועז צפריר: יותר מזה – כפי שאמרתי, ייקלטו מאות עובדים חדשים.

כרמל שאמה-הכהן: אתה יודע לומר עד מתי?

בועז צפריר: לעשרות שנים.

כרמל שאמה-הכהן: לא, עד מתי יגויסו 300 העובדים?

בועז צפריר: בתוך שנתיים יגויסו 300 עובדים חדשים.

בועז צפריר: חבל שהגברת צוחקת.

רוברט טיבייב: לקבלן או לרכבת ישראל?

בועז צפריר: לרכבת ישראל.

בועז צפריר: עובדים בהסכם קיבוצי.

גילה אדרעי: צריך נהגים, אין לנו נהגים להסיע את ראשון לציון.

גילה אדרעי: אתם לא מבינים שזה פרדוקס?

כרמל שאמה-הכהן: גילה, תני למנכ"ל שלך.

בועז צפריר: אני חושב שהצגת הדברים כמו שהיא מוצגת היום - -.

בועז צפריר: לא תהיה הפרטה ברכבת ישראל, אין כוונה להפרטה של רכבת ישראל, יש כוונה לחזק את רכבת ישראל.

בועז צפריר: אני גם מבקש מחברי הכנסת הנכבדים - - -

רוברט טיבייב: שמעת מה נציג משרד האוצר אמר לפני רבע שעה בדיוק?

אריאל אבלין: אותו דבר בדיוק.

בועז צפריר: הוא אמר בדיוק את אותן מילים.

רוברט טיבייב: הוא התכוון להפרטה.

אריאל אבלין: לא.

בועז צפריר: הוא לא התכוון להפרטה, הוא התכוון בדיוק לאותן מילים שאני אמרתי.

בועז צפריר: אנחנו מדברים בדיוק באותה שפה.

גילה אדרעי: בטח.

גילה אדרעי: חסר לך שלא, חסר לך שלא.

כרמל שאמה-הכהן: גילה, זה לא מכובד.

בועז צפריר: יש לנו עכשיו שלושה שבועות, ואני חושב שאפשר יהיה ליישם ולדון ביחד.

בועז צפריר: כי בסופו של דבר אנחנו עובדים באותה חברה.

בועז צפריר: זה לא כמו שמישהו ניסה לומר פה: העובדים, וההנהלה.

בועז צפריר: אנחנו כולנו רכבת ישראל, וכולנו בחברה הזאת מיועדים לשרת את ציבור הנוסעים שלנו.

בועז צפריר: זו לא רכבת שלנו, ואסור לנו לפספס את ההזדמנות של קפיצת 10 קומות ברכבת ישראל.

גילה אדרעי: 10 קומות.

כרמל שאמה-הכהן: מה הנזק שלך בהכנסות עד היום מכל השיבושים?

בועז צפריר: מיליונים רבים.

בועז צפריר: אני לא רוצה לזרוק נתונים כי אין לי את הנתונים.

כרמל שאמה-הכהן: זו גם תשובה.

כרמל שאמה-הכהן: ההערכה שלך היא מיליוני שקלים.

בועז צפריר: מיליוני שקלים.

גילה אדרעי: אין לו נתונים, אז אני אתן לכם.

גילה אדרעי: הקו לראשון לציון היה אמור להסיע 30 נוסעים.

גילה אדרעי: זאת הפגיעה – 30 נוסעים.

כרמל שאמה-הכהן: דיברתי על העיצומים הכלליים.

גילה אדרעי: אם הרכבת לא תעמוד בזה, ועד העובדים יעשה קופה וייתן.

כרמל שאמה-הכהן: מה עם מתנות לחג?

גילה אדרעי: אני רוצה - - -

כרמל שאמה-הכהן: כמה רכבת ישראל משקיעה בפרסום, יחסי ציבור ותדמית בשנה?

בועז צפריר: בשנת 2011, אחרי קיצוץ, זה יהיה כ-5 מיליון שקל.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: עוד מישהו?

קריאה: אני רוצה.

כרמל שאמה-הכהן: נציג האוצר, אתה התכוונת במהלך דבריך – אולי פספסתי – לכיוון של הפרטה של הרכבת?

אריאל אבלין: לא.

כרמל שאמה-הכהן: אתה אומר את זה באופן ברור?

כרמל שאמה-הכהן: אין כיוון מבחינת מדיניות האוצר להפריט את הרכבת?

אריאל אבלין: נראה לי שחבר הכנסת מייצג נאמנה את ציבור עובדי הרכבת ופחות את ציבור נוסעי הרכבת.

גילה אדרעי: איזו חוצפה.

רוברט טיבייב: זה לא בדיוק נכון, אבל - - -

אריאל אבלין: לגופו של עניין, התשובה היא לא.

גילה אדרעי: מה זה, הוא שופט?

אריאל אבלין: התשובה היא לא.

אריאל אבלין: אנחנו מדברים פה על שירות תחזוקה שיירכש על-ידי הרכבת.

אריאל אבלין: לא מדובר על הפרטה, אף אחד לא מוכר נכסי מדינה לבעלות פרטית.

אריאל אבלין: אנחנו לא מדברים על הפרטה בסגנון בריטניה, ששם התשתית, הציוד והכול נמכרו לידיים פרטיות.

אריאל אבלין: אנחנו מדברים על ציוד ותשתית בבעלות המדינה, ושירות נקודתי של תחזוקת הקרונות, שנקנה מיצרן הציוד שמספק את הקרונות.

גילה אדרעי: היצרן עצמו לא נותן אחזקה.

גילה אדרעי: אתם מטעים את חברי הכנסת.

גילה אדרעי: היצרן עצמו לוקח חברת בת.

גילה אדרעי: חשוב שתבינו.

כרמל שאמה-הכהן: אני רוצה לשאול את ועד העובדים: למה המאבקים שלכם לא גורמים סבל להנהלה או למשרד האוצר?

כרמל שאמה-הכהן: למה לא להפגין מול משרד האוצר או מול הכנסת?

כרמל שאמה-הכהן: למה לגרום סבל לנוסעים?

גילה אדרעי: אני רק רוצה להגיד שהפגנתי ונעצרתי אחרי 10 דקות.

כרמל שאמה-הכהן: על מה?

גילה אדרעי: באתי להפגין מול ביתו של אורי יוגב, שבלי שמינו אותו עדיין ליושב-ראש דירקטור לקח החלטה כלכלית ופגע בהסכם הקיבוצי שלי.

גילה אדרעי: ניסינו להפגין ליד הבית שלו.

גילה אדרעי: אין לי קשרים כמו לו.

גילה אדרעי: חמש דקות, עוד לא הגעתי לשטח, הגיע מפקד משטרת מודיעין, עצר אותי, וביליתי לילה ב"נווה תרצה".

גילה אדרעי: אני לא חושבת ששם הייתי צריכה להיות.

גילה אדרעי: זה היה מביש, הלחיץ את המשפחה שלי, את הבנות שלי.

גילה אדרעי: אני אימא חד-הורית.

גילה אדרעי: הבת שלי הדליקה את הטלוויזיה ב-11 בלילה ושמעה שאימא שלה נעצרה רק כי היא הגיעה למקום ההפגנה.

גילה אדרעי: כששאלתי את המפקד מה עשיתי, הוא אמר:

גילה אדרעי: קיבלתי רשימה של חברי הוועד – לעצור אותם.

גילה אדרעי: אז מה נשאר לנו?

כרמל שאמה-הכהן: אין לנו פה נציג של המשרד לביטחון פנים.

כרמל שאמה-הכהן: לא ידענו שזה יגיע עד לשם.

גילה אדרעי: אתה יכול לבדוק את זה.

רוברט טיבייב: אפשר לתעד את זה?

כרמל שאמה-הכהן: אני חושב שזכויות הפגנה מוגנות במדינת ישראל.

יהושע טל: - - - "קוראים לך שי?

יהושע טל: " אמרתי "כן," אמר לי "אתה עצור.

יהושע טל: "

כרמל שאמה-הכהן: אני לא חושב שיש לכם בעיה להפגין איפה שתרצו.

גילה אדרעי: אמרו לנו שלא.

קריאה: - - -

כרמל שאמה-הכהן: - - - אישור?

כרמל שאמה-הכהן: ברור.

כרמל שאמה-הכהן: אבל אישור זה פרוצדורה.

דן הראל: כל מה שצריך לעשות זה לבקש אישור להפגנה.

יהושע טל: היה אישור.

כרמל שאמה-הכהן: מי אדוני?

רונן משה: אני רונן משה, יועץ לוועד.

רונן משה: אני רוצה להגיד שני דברים.

רונן משה: אני מתעסק בנושא ההפגנה, המחאה והפעילות התקשורתית.

רונן משה: זה לא נכון לבוא ולהגיד שעובדי הרכבת פוגעים ישר בציבור הנוסעים.

רונן משה: הם עשו תהליך, רצף של פעולות.

רונן משה: ואל תבינו לא נכון – לא רוצים לפגוע בציבור הנוסעים.

רונן משה: זה פוגע בהם תקשורתית ותדמיתית.

רונן משה: אבל מה קרה עד אז?

רונן משה: כשהם הלכו להפגנה מול ביתו של יושב-ראש הדירקטוריון, הם נעצרו; כשהם בנו אוהל מול מבנה ההנהלה, הרסו את האוהל וקרעו אותו - -

לירן גורדון-לוי: רונן, תספר מה הם עשו בתוך אוהל המחאה.

רונן משה: - - וקרעו אותו לגזרים; כשהשביתו מטענים, זה לא עניין אף אחד; כששלחו מכתבים או פנו לדיונים, זה לא עניין אף אחד.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא מבין מי מונע מהם להפגין.

כרמל שאמה-הכהן: להבדיל אלף אלפי הבדלות מעובדי הרכבת, שלגישתם נלחמים על הפרנסה שלהם, במדינת ישראל יש גופים שאני פשוט לא מסוגל לסבול את ההפגנות שלהם, אבל החוק בישראל מאפשר להם להפגין.

רונן משה: עובדה שבהפגנה הגדולה מול הבית של יושב-ראש הדירקטוריון – שזו סוגייה בפני עצמה - - -

כרמל שאמה-הכהן: היה רישיון להפגנה?

דן הראל: לא.

דן הראל: לא.

יהושע טל: היה רישיון.

קריאה: לא בהיקף שהגיע לשם.

גילה אדרעי: אורי יוגב דאג שהרישיון יהיה רק ל-60 איש.

דן הראל: היו 400.

לירן גורדון-לוי: לא, גילה, זה אחרי שתקפו אותו בתוך הדירקטוריון אישית.

גילה אדרעי: הוא רקד כמו לוליין.

כרמל שאמה-הכהן: רונן מדבר.

רונן משה: אני מדבר בהיבט התקשורתי.

רונן משה: יש פה איזו תמונה שמציירים אותה.

רונן משה: רכבת ישראל לאורך שנים היא חברה מיובשת.

רונן משה: זו חברה שהממשלה לא מקצה לה תקציבים, היא מייבשת אותה.

אריאל אבלין: מיליארדים.

קריאה: מה זה לא מקצה תקציבים?

קריאות: - - -

קריאה: - - - מיליון רק לחלפים - - -

גילה אדרעי: לעובדים, לא להנהלות, לעובדים.

רונן משה: מי שיגיע לראות את המוסכים של רכבת ישראל, את הציוד של רכבת ישראל – הוא נראה כמו מוזיאון ארכיאולוגי.

רונן משה: כמו מוזיאון ארכיאולוגי.

אריאל אבלין: גם המוסכים שקיבלו פרס?

רונן משה: ולכן בשנים האחרונות, מגבירים את הקצב.

רונן משה: אבל לא אומרים מה הייתה הבעיה לבנות מוסכים לפני זה?

רונן משה: מה הייתה הבעיה לבנות מכונת שטיפה לקרונות?

רונן משה: למה צריך את "בומברדייה" כדי שתהיה שטיפה לקרונות?

רונן משה: איך שלא הופכים את זה, בסוף, המטרה של כל התהליך שקורה פה היא לפגוע ברכבת ישראל.

רונן משה: אם אפשר לעשות את אותן פעולות דרך הרכבת, עם העובדים של הרכבת ועם הציוד של הרכבת, אז מה הבעיה?

רונן משה: אם הכול פה אידיאולוגיה, מה הבעיה?

רונן משה: אפשר לעשות את אותו דבר, עם אותה רכבת ואותם עובדים.

רונן משה: אותם יעדים.

רונן משה: תגדיר ההנהלה מהם היעדים, יבואו העובדים, תבוא ההנהלה, ויראו שאפשר להגיע לזה.

רונן משה: אז על מה אנחנו מדברים פה?

רונן משה: זה דיון אידיאולוגי, זה לא באמת דיון פרקטי בלאן רוצים להגיע.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

גילה אדרעי: תן לאבי.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: יש פה נציגים של הממשלה, יש פה נציגים של העובדים, אבל היושב-ראש, באופן טבעי, לא יכול להזמין את הנוסעים.

ישראל אייכלר: מי שצריך לייצג את הנוסעים זה אנחנו, חברי הכנסת.

ישראל אייכלר: נכון שאנחנו צריכים לדאוג לזכויות העובדים, נכון שצריכים לדאוג לכלכלת המדינה, אבל בסופו של יום צריך לדאוג גם לעתיד הנוסעים ולהווה של הנוסעים.

ישראל אייכלר: הנוסעים בשום פנים ואופן אינם יכולים להיות בני ערובה של מאבק, אפילו הצודק ביותר.

ישראל אייכלר: אני אומר את זה גם לגבי "אל-על" ולגבי הרופאים.

ישראל אייכלר: כי בסופו של דבר מי שלא אשם זה הנוסע, או האזרח החולה שמקבל שירות בבית החולים, או הנוסע בשדה התעופה.

ישראל אייכלר: זאת הרעה החולה במדינה, וגם אמרה את זה יושבת-ראש ועד העובדים: היא ניסתה להגיע אבל אף אחד בכלל לא הסתכל על המכתבים שלה עד שלא נפגעו הנוסעים.

ישראל אייכלר: גם הוועדה שלנו לא התכנסה עד שלא נפגעו הנוסעים.

ישראל אייכלר: העובדה שיושבת-ראש ועד העובדים ישבה בבית סוהר על הפגנה למען זכויות עובדים, זה דבר חמור ביותר.

ישראל אייכלר: או שהמשטרה לא הייתה בסדר או שההפגנה לא הייתה בסדר, אבל אסור שבמדינה נורמלית הפגנת עובדים תסתיים בבית סוהר.

ישראל אייכלר: צריכה להיות פרופורציה לשני הצדדים.

ישראל אייכלר: נציג האוצר, לא שמעתי מספרים.

ישראל אייכלר: שמעתי הרבה על שירות ועל דברים שהייתי מצפה שמשרד התחבורה והמומחים שלו ידברו איתי: על זמינות, על בטיחות, על יעילות.

ישראל אייכלר: את המספר ששמענו, בערך 30 מיליון שקל שעולה התחזוקה, קיבלנו דווקא מוועד העובדים.

ישראל אייכלר: עד הרגע הזה לא משרד התחבורה ולא משרד האוצר אמרו לנו כמה צריכה לעלות האחזקה הזאת, וכמה האחזקה צריכה לעלות למדינה אם העובדים יעשו אותה.

ישראל אייכלר: זה צריך להיות שיקול מכריע של ראשי האוצר.

ישראל אייכלר: אם זה יעלה 20 מיליון או 30 מיליון – 10 מיליון שקלים זה המון כסף.

גילה אדרעי: חד-משמעי.

ישראל אייכלר: נציג האוצר מדבר על זמינות ויעילות – אלה דברים שמשרד התחבורה צריך לדבר.

אריאל אבלין: זה גם קשור לתקציב, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

אריאל אבלין: אני אסביר.

אריאל אבלין: המשמעות של זמינות לציוד קובעת כמה ציוד צריך לרכוש.

אריאל אבלין: מדובר בהשקעה של מאות מיליונים.

ישראל אייכלר: אבל את המספרים לא שמעתי ממך.

אריאל אבלין: היום הזמינות ברכבת ישראל היא 90%, אם זה אומר לך משהו.

אריאל אבלין: ובחברות - - -

גילה אדרעי: הדיוק הוא 90%.

קריאה: הזמינות היא 95% ויותר.

אריאל אבלין: 90% זמינות, אבל לפי דוחות, בחברות באירופה הממוצע הוא 93%.

אריאל אבלין: המשמעות של הפער הזה היא שאתה צריך להחזיק יותר ציוד כדי לספק את אותו שירות.

אריאל אבלין: וזה כסף.

יהושע טל: אף אחד לא - - - תחזיקו ציוד עד היום.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לסיים את דבריי בנקודות האלה: א' – צריך לשמור על זכויות העובדים, אבל אסור שהעובדים יהיו בעל הבית.

ישראל אייכלר: אני תמיד אומר שלא צריך לנצל את העובדים.

ישראל אייכלר: אני יודע מה זה עובדים בדור ב'.

ישראל אייכלר: אחת העוולות הגדולות בבנקים ובקופות החולים זה העניין של דור ב'-דור ג'.

ישראל אייכלר: שני אנשים עובדים ואחד מקבל הרבה כסף על מעט עבודה ואחד מקבל מעט כסף על הרבה עבודה.

ישראל אייכלר: ב' – צריך לדאוג לעניין הכלכלי.

ישראל אייכלר: האוצר ומשרד התחבורה צודקים: הרכבת חייבת לצאת משנות ה-50.

ישראל אייכלר: היושב-ראש כרמל שאמה יודע את זה וכולנו יודעים את זה.

ישראל אייכלר: הרכבת חייבת לצאת לתקופה חדשה, כמו שיש באירופה רכבות שהן מרכיב מרכזי בייעול הכלכלה והשינוע של המדינה.

ישראל אייכלר: צריך להוציא את הרכבת מהבוץ.

ישראל אייכלר: אם צריך לעשות את זה באמצעות ציוד יותר טוב – בבקשה.

ישראל אייכלר: צריך לשקול את זה בשים לב גם לזכויות העובדים אבל לא רק להן, וגם לעניין הכלכלי אבל לא רק לו.

ישראל אייכלר: כחבר ועדה וכמי שצריך לייצג עכשיו את הנוסעים, אני אומר שבשום פנים ואופן אסור להשתמש בנוסעים למאבק עובדים או למאבק של ההנהלה.

ישראל אייכלר: אמרתְ כל-כך נכון: כשביקשו מההנהלה שיבטלו או שיגישו צו נגד השביתה שלכם אז הם אמרו "זה טוב לנו.

ישראל אייכלר: " אם זה טוב להם, זה לא טוב לכם.

ישראל אייכלר: בכל מקרה זה לא טוב לא למדינה, לא לנוסעים, וגם לא לעובדים.

ישראל אייכלר: אז תפסיקו עם הפגיעה בנוסעים, ואני מאוד מקווה שתמשיכו ותגיעו להסכם שייעל את הרכבת.

ישראל אייכלר: המנכ"ל הבטיח רכבת לירושלים.

ישראל אייכלר: אני כבר מלבין מאז שהתחילו לעבוד על הרכבת הזאת.

ישראל אייכלר: מתי אתה חושב שזה יהיה?

בועז צפריר: 2017.

ישראל אייכלר: 2017.

ישראל אייכלר: יש עוד כל-כך הרבה שנים.

ישראל אייכלר: יש הרבה אנשים שמבוגרים מדי בשביל לראות את 2017 כמו מחר בבוקר.

ישראל אייכלר: שיהיה בהצלחה, ושוב – לא לפגוע בנוסעים.

ישראל אייכלר: זה נושא הדיון ואני תומך ביושב הראש שכינס אותו.

ישראל אייכלר: שלא יהיו עוד פעם עיצומים על חשבון העובדים.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת רוברט טיבייב, בבקשה.

ישראל אייכלר: סליחה, אמרתי "עובדים" והתכוונתי ל"נוסעים", אבל זה טוב.

גילה אדרעי: זה בסדר, זה אותו דבר.

רוברט טיבייב: תודה, אדוני היושב-ראש.

רוברט טיבייב: ברשותכם, אני עכשיו בכובע של מהנדס חשמל תואר שני.

רוברט טיבייב: ההתמחות שלי באוניברסיטה הייתה "רימוט-קונטרול" של מערכות חשמל, כולל רכבת חשמלית.

רוברט טיבייב: אני קצת מבין באחזקה.

רוברט טיבייב: דרך אגב, אם כבר אני מייצג את העובדים אז אני רק גאה.

רוברט טיבייב: שיהיה ברור גם למשרד האוצר: בדרך כלל על דברים כאלה אני צריך להתפרץ ולהשתיק אותך – אני לא עושה את זה כי אני עושה את זה בגאווה, אם כבר.

רוברט טיבייב: ובואו נדבר על הקטע המקצועי.

ישראל אייכלר: אני חושב שהיושב-ראש צריך להגיב על זה שבאים לכנסת ונותנים ציונים לחברי הכנסת.

ישראל אייכלר: אני לא יודע אם זה בדיוק - - -

רוברט טיבייב: נסלח לו.

כרמל שאמה-הכהן: הנה, הוא סלח.

כרמל שאמה-הכהן: ימי הסליחות.

רוברט טיבייב: נדבר על ההפרטה, מה צפוי לקרות.

רוברט טיבייב: "את האחזקה צריך להעביר לגוף זר" – אולי תסביר לי מה זה להעביר לגוף זר.

רוברט טיבייב: אם זו לא הפרטה, כנראה אני לא מבין משהו.

רוברט טיבייב: זו הפרטה חד-משמעית.

רוברט טיבייב: מה זו אחזקה?

רוברט טיבייב: זה סיפור אחר.

רוברט טיבייב: מה זו חבילה?

רוברט טיבייב: גם זה סיפור אחר.

רוברט טיבייב: חבילה ל-15 שנים כולל אחזקה זה סיפור די ארוך.

רוברט טיבייב: היינו בסרט הזה.

רוברט טיבייב: אני פיטרתי באופן אישי אנשים כי קנינו את החבילה.

רוברט טיבייב: אבל את אותה חבילה אפשר לקנות בצורה אחרת לגמרי.

רוברט טיבייב: אפשר לשלוח להשתלמות את אותם אנשים שכבר עובדים ויש להם ניסיון, ולהביא אותם – לא להביא איזושהי חברה זרה או משהו כזה.

רוברט טיבייב: אפשר לעשות את זה.

רוברט טיבייב: אין פה מהנדס של רכבת ישראל שאיתו אפשר היה לדבר על הנושאים האלה.

רוברט טיבייב: זה באופן כללי.

רוברט טיבייב: כל מה שקרה בראשון לציון, בעיניי זה פשוט סימפטום.

רוברט טיבייב: בגדול, אתם גרמתם לסימפטום הזה.

רוברט טיבייב: אתם כהנהלה של רכבת ישראל, ולא הם.

רוברט טיבייב: הם נכנסו לנישה שהם פשוט משתמשים בהצעות של בית-המשפט.

רוברט טיבייב: הם פשוט לא מבינים שהם כבר נכנסו למלכודת.

רוברט טיבייב: אני לא בטוח שהם יֵצאו מזה, אני לא כל-כך בטוח.

רוברט טיבייב: כי המערכת – וגילה אדרעי ייצגה את זה יפה מאוד – אתם הרבה יותר חזקים, יש לכם הרבה יותר משאבים מאשר יש להם.

רוברט טיבייב: זה ברור חד-משמעית.

רוברט טיבייב: בעיניי הם כבר הפסידו.

רוברט טיבייב: ברגע שהם התחילו את העניין של ראשון לציון הם כבר הפסידו את המלחמה, וחבל.

רוברט טיבייב: כי הכלים שאתם תשתמשו בהם – לא תהיה להם ברירה.

רוברט טיבייב: בסופו של דבר הם יתפטרו, ובעיניי זה חבל, כי הם רכשו ניסיון ויש להם את כל המשאבים במקצועיות.

רוברט טיבייב: לגבי העניין שאמרת שהם לא פועלים לפי הגדרות של היצרן – הם לא אשמים.

רוברט טיבייב: יש להם מהנדס, יש להם הנהלה, והם פועלים לפי ההנחיות שלהם.

רוברט טיבייב: אני ממש מסכים עם חבר הכנסת ישראל אייכלר: בסופו של דבר הנוסע הוא זה שסופג את כל הבעיות וכל המלחמות.

רוברט טיבייב: תודה רבה אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: נתחיל להתקדם, יש עוד מספר דוברים.

כרמל שאמה-הכהן: אני רק רוצה לחדד כמה נקודות.

כרמל שאמה-הכהן: אין מחלוקת שעד ה-23 יש שקט.

כרמל שאמה-הכהן: כלומר, הרכבת פועלת כאילו אין ויכוח.

כרמל שאמה-הכהן: אתם מדברים במסלול מקביל ומנסים להגיע להסכמות.

כרמל שאמה-הכהן: אריאל, במשרד האוצר לא הגעתם סתם להחלטה של ללכת לכיוון של מיקור חוץ בעניין האחזקה.

כרמל שאמה-הכהן: יש איזה נייר מסודר?

אריאל אבלין: בוודאי.

כרמל שאמה-הכהן: על בסיס אילו נתונים ואיזו חשיבה הגעתם למסקנה הזו?

כרמל שאמה-הכהן: יש סיכום דיון או משהו כזה?

אריאל אבלין: אני רק רוצה לחדד.

אריאל אבלין: זה לא משרד האוצר הגיע למסקנה הזו אלא ממשלת ישראל בהחלטה - - -

כרמל שאמה-הכהן: אבל בא מישהו והציג את הנושא לממשלת ישראל.

כרמל שאמה-הכהן: ממשלת ישראל לא ישבה וחשבה על האופציות הנכונות והחליטה על מיקור חוץ.

כרמל שאמה-הכהן: בא השר או גורם מקצועי אחר ואמר: ביצענו עבודת מטה ואנחנו ממליצים ללכת על מיקור חוץ.

כרמל שאמה-הכהן: איך אותו גורם הגיע להמלצה?

כרמל שאמה-הכהן: יש נייר מסודר?

אריאל אבלין: כן.

כרמל שאמה-הכהן: ועדת כלכלה תוכל לראות אותו?

כרמל שאמה-הכהן: הוא חסוי?

אריאל אבלין: הוא לא חסוי.

כרמל שאמה-הכהן: אז אני אשמח אם חברי הוועדה יזכו לראות את הנייר המנומק והמסודר הזה.

כרמל שאמה-הכהן: מה מוביל את מדינת ישראל לכיוון מיקור החוץ.

יהושע טל: אני רוצה לענות לשאלה שלך בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: השאלה שלי?

יהושע טל: כן.

כרמל שאמה-הכהן: ביקשתי את הנייר, זה הכול.

יהושע טל: אבל שאלת שאלה ואני רוצה להגיד משפט אחד.

כרמל שאמה-הכהן: ביקשו דווקא מטעם העובדים שהעורך דין - - -

יהושע טל: רק משפט אחד.

כרמל שאמה-הכהן: בבקשה.

יהושע טל: אנחנו יושבים מעל - - -

לאה ורון: מה שמך, בבקשה?

יהושע טל: שי טל, אני יושב-ראש ועד צפון.

יהושע טל: אנחנו יושבים מעל שנה במשא ומתן.

יהושע טל: יושב-ראש האיגוד ידבר עוד מעט.

יהושע טל: כמה פעמים שאלתי אותו שאלות.

יהושע טל: כמה כסף זה?

יהושע טל: אריאל אמר במילה פשוטה: זה לא עניין כלכלי.

אריאל אבלין: לא נכון.

יהושע טל: ואם אנחנו יושבים פה בוועדת כלכלה, אז הוועדה צריכה להבין שזה לא עניין כלכלי.

יהושע טל: הם יודעים שאנחנו יותר זולים.

יהושע טל: זה רק עניין אחד: לפרק את העבודה המאורגנת.

יהושע טל: יושב-ראש האיגוד ידבר.

יהושע טל: זה לא כלכלי.

יהושע טל: אתם יכולים לבקש את ההקלטות שבהן זה נאמר.

אריאל אבלין: זה לא נכון.

אריאל אבלין: שי, אני מבקש - - -

יהושע טל: כשאתה דיברת לא חתכתי אותך.

אריאל אבלין: אבל זה לא נכון.

יהושע טל: אתה לא תגיד לי "נכון", תביא את ההקלטה ותראה.

אריאל אבלין: אין בעיה.

קריאות: - - -

יהושע טל: - - - יש לך בעיה.

גילה אדרעי: אריאל, שנה וחצי אנחנו במשא ומתן איתך, ואף פעם לא הבאת נייר.

כרמל שאמה-הכהן: אבי אדרי, יושב-ראש אגף התחבורה בהסתדרות, בבקשה.

אבי אדרי: אני קודם כל רוצה להתייחס לחברי הוועדה הנכבדים.

אבי אדרי: הרי ההתכנסות הזו קודם כל נועדה לעניין העיצומים.

כרמל שאמה-הכהן: נכון.

אבי אדרי: בעניין העיצומים, ההסתדרות לקחה את המושכות לידיים, הפקנו לקחים עצומים ממה שקרה.

כרמל שאמה-הכהן: זה חשוב לשמוע.

אבי אדרי: אם יהיו פעולות נוספות, הן יהיו מידתיות, הן יהיו עם פנייה לציבור.

אבי אדרי: אפילו חשבנו על פתיחת אתר אינטרנט כדי שהציבור יוכל להיכנס לפני.

אבי אדרי: התייחסות קטנה לפגיעה בנוסעים – אין שביתות לוקסוס.

אבי אדרי: כנראה בכל זאת תהיה מידה מסוימת של פגיעה בנוסעים, אבל הם ידעו את זה מראש, לא בהפתעה כמו שקרה.

אבי אדרי: אנחנו נעשה את זה הרבה יותר מסודר ומידתי, ובהנהגתו של יושב-ראש ההסתדרות.

אבי אדרי: מרגע זה הוא לקח את המושכות לידיים.

אבי אדרי: כל פעולה ארגונית כזו או אחרת היא באור ירוק של יושב-ראש ההסתדרות, וזה כדי שהדברים יהיו מידתיים, ממורכזים ושלא יתפזרו.

אבי אדרי: זה לעניין המידתיות של העיצומים.

אבי אדרי: זה נטחן כבר פעם אחת באזורי, עמדנו שם ב"ביזיון", ולאחר מכן היינו בארצי.

אבי אדרי: לדעתי מיצינו את העניין והפקנו לקחים מאוד משמעותיים.

אבי אדרי: נושא נוסף.

אבי אדרי: אני ניהלתי עשרות משאים ומתנים, ויש לי רקורד של עשרות הסכמים קיבוציים.

אבי אדרי: זו פעם ראשונה שאני עומד מול נציג האוצר ואומר לו: תמנה את כל הנקודות שאתה רוצה מהקבלן.

אבי אדרי: דרך אגב, "חבילת אחזקה" זו מעטפת יפה, זו מעטפת מילים שבתוכה יש קבוצה של עובדי קבלן.

אבי אדרי: אמרתי: תגיד מה אתה רוצה.

אבי אדרי: הוא מנה את כל הנקודות, רשמתי אותן אחת לאחת, אמרתי: זהו?

אבי אדרי: הוא אמר לי: זהו.

אבי אדרי: שימו לב – משא ומתן של דקה.

אבי אדרי: קיבלת בהסכם קיבוצי כל מה שאתה רוצה: זמינות, יעילות, קנס-פרס.

אבי אדרי: כל מה שאתה רוצה קיבלת.

אבי אדרי: אמרתי לו שאני מוכן לתת לו עוד סעיף: העלות הכלכלית של הקבלן – תקבל את אותה עלות כלכלית גם בעבור עובדי הסכם קיבוצי.

אבי אדרי: דממה.

אבי אדרי: אפילו יצאו להפסקה לאחר מכן.

אבי אדרי: לאחר מכן אני עושה אלימינציה למה שהיה במשא ומתן, וצצה רק מסקנה אחת: נתַנּו זמינות, נתַנּו יעילות, נתַנּו הכול; נשארה סיבה אחת – פגיעה בעבודה המאורגנת.

אבי אדרי: בית-הדין הארצי עשה סימולציה בתוך הדיון, הוא אמר: רגע, אני רוצה להבין – בתוך האנגר אחד יהיה פיר אחד של עובדי קבלן ופיר אחד של עובדים בהסכם קיבוצי?

אבי אדרי: שני סוגי עובדים שעושים את אותה עבודה על אותם סוגי קרונות, אבל אחד בשכר x ואחד בשכר y?

אבי אדרי: אחד מאורגן ואחד לא מאורגן?

אבי אדרי: אנומליה.

אבי אדרי: כבר אמרתי בתחילת הדיון שזה בניגוד לחוקי הטבע שאני אנהל על זה משא ומתן, כי יש רק השלכה אחת: פגיעה בעבודה מאורגנת.

אבי אדרי: ואת זה אנחנו לא יודעים לעשות.

אבי אדרי: לשמחתי, בית-הדין הארצי קיבל את הטענה שלי' אמר: זו שביתה כלכלית, מותר לעובדים לשבות.

גילה אדרעי: חד-משמעי.

אבי אדרי: אבל – השביתה היא אמצעי, לא מטרה.

אבי אדרי: אנחנו לא מחפשים לפגוע בציבור הנוסעים, הלקוחות שלנו.

רוברט טיבייב: חד-משמעית.

אבי אדרי: בואו נגדיר את המטרה.

אבי אדרי: יושב פה המנכ"ל.

אבי אדרי: מה המטרה?

אבי אדרי: מיקור חוץ?

אבי אדרי: לא, המטרה היא יותר מסילות, יותר אורך מסילה, יותר קרונות, לגדול ולהתעצם.

אבי אדרי: לא חייבים בשביל זה עובדי קבלן, אפשר לעשות את זה איתנו.

אבי אדרי: וכל ההתאמה שהנהלת החברה, משרד האוצר ומשרד התחבורה רוצים הם יקבלו בהסכם קיבוצי עם העובדים.

גילה אדרעי: נכון.

אבי אדרי: חברי הוועדה הנכבדים, יותר מזה אני לא יודע לעשות.

אבי אדרי: הסכם קיבוצי ראשון שאמרתי: קח, ודרך אגב, בלי כסף.

אבי אדרי: בניגוד לחוקי הטבע – ללא תמורה.

רוברט טיבייב: לא ברור פה משהו - - -

אבי אדרי: עוד משהו ברמה הלאומית של כולנו.

אבי אדרי: אני שמעתי את הסיפור של גילה אדרעי.

אבי אדרי: חברה שברחה מפה במלחמה – לא נותנים לה פרס.

אבי אדרי: זה האני מאמין שלי.

כרמל שאמה-הכהן: מה זאת אומרת ברחה במלחמה?

יהושע טל: מלחמת לבנון השנייה, שנהרגו לנו שמונה עובדים.

גילה אדרעי: היא ברחה.

גילה אדרעי: היא הייתה במסגרת האחריות, ראתה את הטילים ואמרה שהיא לא נשארת פה בלי חדרי הגנה.

גילה אדרעי: עלו העל המטוסים ונסעו.

גילה אדרעי: דרך אגב, הם גם עובדים עם איראן.

גילה אדרעי: ואני יודעת - - -

אבי אדרי: לא, זה לא משנה.

אבי אדרי: אנחנו נמצאים באזור לא יציב, לא נרצה לראות עוד פעם את התמונה שלהם בורחים עם הידע.

אבי אדרי: משהו נוסף, אחרון.

אבי אדרי: לא מדובר בעובדים קיימים.

אבי אדרי: אין ל"בומברדייה" עובדים קיימים.

גילה אדרעי: נכון.

אבי אדרי: הם לא נמצאים, צריך לבוא לפה ולגייס אותם.

אבי אדרי: אז למה לא לגייס אותם ישירות לחברה?

אבי אדרי: למה התיווך?

אבי אדרי: למה לגזור קופון על גב העובדים?

אבי אדרי: שפוך את העלות הכלכלית של הקבלן על העובדים, אפרופו צדק חברתי.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

כרמל שאמה-הכהן: העורכת דין דוקטור מורן סבוראי, באת כוח ועד העובדים בבית-הדין הארצי לעבודה, בבקשה.

מורן סבוראי: תודה רבה שזימנתם אותנו לפה ושאתם מקדישים זמן לחשוב על הבעיות שהעלינו.

מורן סבוראי: אני מלווה את הסכסוך הזה כמה חודשים והוא מאוד נוגע ללבי.

מורן סבוראי: אני רק אעיר כמה נקודות יותר משפטיות, כי את כל השאר גילה אדרעי ואבי אדרי כבר אמרו, ואין מה להוסיף.

מורן סבוראי: קצת סדר: אין שום החלטה של בית-הדין האזורי או הארצי ב"ביזיון" נגד עובדי הרכבת.

מורן סבוראי: לא להתבלבל – היו דיונים בנושא הזה ואין שום החלטה ב"ביזיון".

מורן סבוראי: כשהם אומרים שתיים-שלוש החלטות, הם מתכוונים להחלטות בצווי מניעה ולא ב"ביזיון".

מורן סבוראי: זה בעניין המשפטי.

מורן סבוראי: דבר נוסף.

מורן סבוראי: נציגי האוצר כל הזמן אומרים שיש החלטת ממשלה.

מורן סבוראי: בית-הדין הארצי ניסה להבין מהי החלטת הממשלה 1421.

מורן סבוראי: ניסה וניסה.

מורן סבוראי: אומר בית-הדין הארצי: "סממנים אלה מעוגנים בהחלטת הממשלה, במדיניות הממשלה בכל הקשור להפעלת שירות הרכבות, וביישום החלטת הממשלה על-ידי חברת הרכבת פנימה.

מורן סבוראי: מאידך גיסא, מדובר בהחלטת בעלי המניות בחברת הרכבת, שהם שרי האוצר והתחבורה, ובחוזי התקשרות עסקית בין חברת הרכבת לממשלה.

מורן סבוראי: מאפיינים אלה משקפים התנהלות עסקית רגילה, שאינה שלטונית ריבונית.

מורן סבוראי: " כלומר, בית-הדין הארצי, לאחר שבדק את הדברים לילה שלם, קובע שהוא איננו בטוח שזו החלטת ממשלה במובן שאומרים "החלטת ממשלה".

מורן סבוראי: כן, היא נלקחה על-ידי חברי הממשלה, אבל היא נלקחה על-ידם בכובעם כיצור עסקי.

מורן סבוראי: כמו שאנחנו עושים מודל משפטי, כאשר הממשלה עושה החלטה בג"צית – הולכים לבג"ץ, כאשר הממשלה קונה עיפרון – הולכים לבית-משפט אזרחי.

מורן סבוראי: אותו דבר פה: הממשלה לקחה החלטה בכובעה כמעין מעסיק, מה שנקרא במשפט – ""ריבון מתערב".

מורן סבוראי: זאת לא החלטת ממשלה במובן של שביתה פוליטית ולכן קבע בית-הדין הארצי – ואני שוב מצטטת ומפנה לפסק הדין – שזאת לא שביתה פוליטית.

מורן סבוראי: ולא רק שזאת לא שביתה פוליטית, זאת אפילו לא שביתה מעין פוליטית, זאת שביתה כלכלית לחלוטין.

מורן סבוראי: כל הזמן אומרים לי מהצד הזה: אנחנו לא מבינים איך נפגעת העבודה המאורגנת.

מורן סבוראי: בפסק הדין בעניין "אקרשטיין", שניתן לפני כשנה על-ידי בית-הדין הארצי, הסביר בית-הדין הארצי שפיצול של יחידת המיקוח וחלוקת יחידות המיקוח לחלקים קטנים פוגעים בצורה אנושה בעבודה המאורגנת, ולא יעזור שמבטיחים ביטחון תעסוקתי לעובדים הקיימים.

מורן סבוראי: מפני שאם יש עובדי תחזוקה של חברה אחרת בתוך הרכבת, יש פגיעה בעבודה המאורגנת.

מורן סבוראי: אני לא מדברת רק על פסק הדין בעניין "אקרשטיין", שעליו סמכנו כשפנינו לבית-הדין הארצי.

מורן סבוראי: שימו לב מה אומרים שופטי בית-הדין הארצי בעניין שלנו לפני שלושה-ארבעה ימים: "לפיכך אך סביר הוא כי עובר לביצוע שינוי מבני זה, החלטה בדבר הוצאת אחזקת הקרונות החדשים מחוץ לתחומי פעילותם של עובדי החברה עלולה להוות פגיעה, ולו אפשרית, מידית או עתידית בעובדים ובכוח העבודה המאורגן בחברת הרכבת.

מורן סבוראי: " בדיוק מה שאמרנו התקבל על-ידי בית-הדין הארצי: יש פה פגיעה בעבודה המאורגנת.

מורן סבוראי: מאחר שאנחנו דואגים גם לנוסעים, הלקוחות שלנו, אנחנו נשתדל להיות מידתיים יותר בשביתות הבאות.

מורן סבוראי: לגבי הטענה "אנחנו נוסיף לכם 300 עובדים, אז תשבו בשקט.

מורן סבוראי: " מתמטיקה פשוטה שכנראה מישהו שכח בצד הזה:

מורן סבוראי: אם הרכבת הכפילה את כמות המסילות שלה; הכפילה, ולפי יושבת-ראש הוועד תשלש, את כמות הנוסעים שלה; ומתכוונת להכפיל את כמות הקרונות שלה; איך 300 עובדים עונים על הדרישות?

מורן סבוראי: יש לנו חברה של 2,000 עובדים, שלפי טענת יושבת-ראש הוועד ייבשו אותם במשך 10 שנים, אז איך 300 עובדים עונים על הבעיה?

מורן סבוראי: תנו לנו 2,000 עובדים בתוך הסכם קיבוצי, כמו שאומר יושב-ראש האיגוד.

מורן סבוראי: אבל יושבת-ראש הוועד אומרת בהיגיון ובתום לב: תנו לנו רק 50 ונפתור לכם את כל הבעיה.

מורן סבוראי: אבל ודאי ש-300 עובדים, שניתנו כבר לפני כמה שנים, לא יכולים לפתור את הבעיה העתידית.

גילה אדרעי: ועוד לא קלטנו אותם.

כרמל שאמה-הכהן: נא לסכם.

מורן סבוראי: נושא כמעט אחרון, גם כן בעניין העבודה המאורגנת.

מורן סבוראי: פסק הדין בעניין עובדי התברואה בל-אביב קובע שוב בדיוק את מה שאנחנו אומרים: הרחבת המפעל על-ידי עובדי חוץ, עובדי קבלן, היא פגיעה בעבודה מאורגנת.

מורן סבוראי: תודה רבה.

כרמל שאמה-הכהן: עוד מישהו?

יהושע טל: אני רציתי לענות להשמצות שאמרו על הכמות שאנחנו עושים לבדק.

יהושע טל: אני בא מהמוסכים.

יהושע טל: אם רכבת ישראל לוקחת חברה שעושה בדיקה ואומרת "68 עובדים" למרות שאנחנו שמונה עובדים בסך-הכול, אז לא העובדים אשמים.

יהושע טל: אם בהחלטת דירקטוריון הוחלט – לא בעתיד, עכשיו, מידי – לקלוט 270 עובדים אחרי 10 שנים שייבשו אותנו, אז ה-300 שמדברים עליהם, לא מדובר על העתיד, מדובר על העבר.

גילה אדרעי: אני רק רוצה - - -

כרמל שאמה-הכהן: אריאל, מה זה הסיפור של ה-68 ו-8?

אריאל אבלין: אני לא מכיר את זה.

אריאל אבלין: אני לא עובד החברה.

גילה אדרעי: של ה"סימנס".

אריאל אבלין: כמה שאני משתדל להיות בקי בפרטים - - -

גילה אדרעי: כל יום לומד.

אריאל אבלין: מי כל יום לומד?

אריאל אבלין: בשביל הפרטים הקטנים יש את הנהלת החברה.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני המנכ"ל, אתה מכיר את המשוואה הזאת?

בועז צפריר: לא.

בועז צפריר: 68 עובדים של מה?

גילה אדרעי: "סימנס".

גילה אדרעי: כשקנינו את הציוד פנה אליי הדירקטור אורי יוגב.

רוברט טיבייב: עוד פעם אותו שם?

רוברט טיבייב: כבר כמה פעמים.

גילה אדרעי: כן.

גילה אדרעי: הוא בעייתי.

יהושע טל: הוא עושה את כל הבלגאן.

כרמל שאמה-הכהן: חברים, הוא לא פה כדי להגן על עצמו.

גילה אדרעי: אין בעיה, לא נזכיר אותו.

גילה אדרעי: החברה עצמה, לא הוועד, ביקשה - - -

רוברט טיבייב: אתם מפחדים ממר יוגב?

גילה אדרעי: אנחנו מפחדים רק מזה שלמעלה, אחרת לא היינו עושים מה שאנחנו עושים.

גילה אדרעי: אבל אין מה לעשות, אתה יודע - - -

רוברט טיבייב: כי כל הזמן את מצביעים - - -

גילה אדרעי: יש לו הרבה-הרבה-הרבה כוח, הוא מקושר פוליטית גם לראש הממשלה וגם לשר, הוא אבי ההפרטות.

גילה אדרעי: אני לא צריכה לספר לכם על בתי הכלא ועוד כל מיני דברים כמו "תכנית ויסקונסין", שהוא ניסה להוציא ולא יצאה אל הפועל.

גילה אדרעי: הוא אוהב הפרטות.

גילה אדרעי: אני לא רוצה להיכנס למי גוזר מה.

גילה אדרעי: גם הנושא של יוסי דסקל יצא לא טוב, כי הוא היה חבר דירקטור בחברה הפרטית שלו "White water".

גילה אדרעי: אלה דברים שכולם יודעים, זה לא משהו שאני מגלה עכשיו והוא לא יכול להגיב.

גילה אדרעי: היועץ המשפטי גם ביקש ממנו תגובה על הנושאים האלה.

גילה אדרעי: זה לא מריח טוב, אבל זה לא התפקיד שלי, אני באתי לפה רק כדי להגן על עובדי הרכבת.

גילה אדרעי: אני אומרת לכם: חבר'ה, זו לא בושה.

גילה אדרעי: שלוש שנים מנסים לעשות כל דבר שגורם להפרטה: לייבש אותנו בחלקי חילוף כדי להגיד שאנחנו לא עומדים ביעדים; לא לקלוט עובדים; להכפיש את שמנו בהסתדרות בלי שהנהלת הרכבת דאגה אפילו פעם אחת לתבוע כתב שדיווח דברים לא נכונים על עובדי הרכבת; והיום הגענו לשורה התחתונה – הרצון להוציא את מיקור החוץ, את ההפרטה של אחזקת הנייד.

גילה אדרעי: נשמע לכם הגיוני ששנה ומשהו אני יושבת מול אריאל במשא ומתן, ופעם אחת הוא לא הביא נייר כלכלי?

גילה אדרעי: פעם אחת הוא לא הביא נייר כלכלי.

גילה אדרעי: הם אומרים לי שהם עוד לא יודעים, בזמן שהם כבר רוצים לחתום עם החברה.

גילה אדרעי: חבר'ה, אנחנו לא במדינת חלם.

גילה אדרעי: יש דברים שגם האזרח הפשוט יכול לחבר אותם אחת-שתיים-ושלוש.

כרמל שאמה-הכהן: גילה, אנחנו הלכנו צעד אחורה כדי ללכת כמה צעדים קדימה.

כרמל שאמה-הכהן: המטרה - -

גילה אדרעי: אני רוצה להודות לכולם על ההקשבה.

כרמל שאמה-הכהן: - - המטרה היא שהשיבושים לא יחזרו.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו לא מאלה שאמורים לפתור את הסכסוך בין העובדים להנהלת החברה.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו באנו כדי לדאוג שהמראות שעשו נזק גם לכם - - -

גילה אדרעי: חד-משמעית.

כרמל שאמה-הכהן: אני לא יודע אם אתם שומעים מה ציבור הישראלי אומר ואת מי הוא מאשים, אבל הדעה שלו חותכת לגמרי.

כרמל שאמה-הכהן: זה גורם נזק לרכבת, שאתם חלק ממנה והעתיד שלכם מושקע בה, וזה עושה לכם נזק במאבק הספציפי הזה.

גילה אדרעי: נכון, נכון.

כרמל שאמה-הכהן: הרי אף אחד לא מבחין בפרטים.

כרמל שאמה-הכהן: זה נראה רע מאוד.

כרמל שאמה-הכהן: וזה לא רק נראה רע מאוד, זה גם עולה הרבה מאוד, זה משבש לאנשים את החיים ומשבש את החיים הכלכליים במדינת ישראל.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו לא נוכל להסכים שדברים כאלה יקרו.

גילה אדרעי: צודק.

כרמל שאמה-הכהן: בימים אלה אנחנו פותחים שנה חדשה.

גילה אדרעי: התחלות חדשות.

כרמל שאמה-הכהן: נקווה שבשנה זו תגיעו לעמק השווה במשא ומתן.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו נעקוב אחר העניין.

כרמל שאמה-הכהן: מאחר שהגעתם לנקודת איזון, ולו זמנית, אין לנו כרגע דברים יותר חדים וברורים לומר, מעבר לכך שלא נסכים שהמראות שהיו יחזרו.

כרמל שאמה-הכהן: הכנסת תביע את דעתה – גם הוועדה וגם, אני מניח, גורמים אחרים בכנסת.

כרמל שאמה-הכהן: עיצומים כאלה – לא.

גילה אדרעי: חד-משמעית.

כרמל שאמה-הכהן: יש לכל דבר מידתיות, סבירות, איזון, תזמון, וטעם טוב – לא לחצות את הגבולות האלה.

כרמל שאמה-הכהן: אני מודה לכל מי שהשתתף בדיון.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו ניפגש שוב לקראת סוף המשא ומתן שלכם.