הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 18, פרוטוקול מספר 122, 2011-08-02 10:00

אורי מקלב: בוקר טוב לכולם.

אורי מקלב: אנחנו מתכוונים לפתוח את הישיבה של הוועדה לפניות הציבור בנושא גביית חובות העבר על ידי רשות השידור.

אורי מקלב: אנחנו נעשה סבב של היכרות בינינו.

אורי מקלב: (סבב היכרות) אני אומר שוב שלום לכולם, ואני רק רוצה להבין, הגבייה נעשית היום רק דרך הרשות לאכיפה וגבייה?

אריה כהן: חלקית, נעשית.

אריה כהן: זאת אומרת, יש שני דברים.

אריה כהן: חלק מהגבייה נעשית באמצעות עורכי דין מטעמם, שפועלים, וחלק קטן למעשה התחילו לעבוד על מסגרת מסלול חדש, שבתיקון עשרים ותשע, שנקרא המסלול המקוצר, למעשה מסלול חדש שהמדינה יזמה, שבו בתיקים האלה אין ייצוג של עורכי דין.

אריה כהן: וגם העלויות במסלול הזה הן מאוד מינימאליות.

אורי מקלב: אני אגיד לך את האמת, שכשאני ראיתי אותך פה, חשבתי שאם כך לא היה נראה לי מתאים התלונות שיש לנו, הפניות שיש לנו, במסגרת הטיפול שאתה מטפל.

אורי מקלב: עכשיו אני מבין שלא ככה, מדובר במסלול חדש.

אורי מקלב: תיכף נשמע אותו.

אורי מקלב: אנחנו באמת ביקשנו לכנס את הוועדה בעקבות פניות שהגיעו אלינו בנושא גביית חובות.

אורי מקלב: של מקרה אחד, אבל מקרה אחד, שהבאנו אותו כרגיל, ואנחנו מזה לומדים על הכלל.

אורי מקלב: משפחה שהיה ברשותה מקלט טלוויזיה משנת 2007 עד יוני 2011.

אורי מקלב: הדרישה היתה למשפחה לתשלום מ-2007 עד 2011 אבל באופן מעשי המשפחה הזאת החזיקה תקופה מאוד קצרה.

אורי מקלב: הם קיבלו חיוב גדול, של קרוב ל-4,000 פלוס שכר טרחת עורכי דין.

אורי מקלב: השאלה שנשאלה, איך חוב כזה מיד קופץ לאלפים?

אורי מקלב: חוב של 400 או פחות, איך הוא קופץ לקרוב ל-4,000 שקל?

אורי מקלב: מה מידת שכר עורכי הדין?

אורי מקלב: מה החלק של הריבית?

אורי מקלב: החלק של הקנסות?

אורי מקלב: אבל אחרי זה, מה שהסב את תשומת ליבנו לאופי התהליך, התברר שבתהליך לא היתה שום פנייה בכתב, פנייה בטלפון של עורכי דין.

אורי מקלב: אני לא יודע אם אנשים יודעים מה זה, אנשים מכל סוג שהוא, מכל גווני האוכלוסייה, מקבלים טלפון ממשרד עורכי דין, בלי שאני יודע מה היה טון הדיבור, אופי הדיבור, כל השיח ביניהם.

אורי מקלב: האם באמת ככה התהליך?

אורי מקלב: אנחנו רוצים לברר את התהליך, יש בו פנייה טלפונית בלי שהייתה אפילו פנייה בכתב לפני כן.

אורי מקלב: לאחר מכן, היו סגנונות של מיקוחים מאוד מאוד לא מכובדים, בלשון המעטה, בין החייב לבין עורכי הדין, עם אפילו מוטיבים של איומים בטלפון וכו'.

אורי מקלב: לאחר מכן, גם בקשה וגם טענות, שנשמעו כמו ש'לא החזקנו מקלט טלוויזיה' ועוד דברים, שאנחנו תיכף נשמע אותם, לא קיבלו את ההתייחסות ההוגנת.

אורי מקלב: זה היה הפרט, עכשיו מה אנחנו מבקשים לברר בעקבות עוד פניות, שהיו לנו בכתב גם בנושאים האלה?

אורי מקלב: אנחנו למדנו על ידי המ.מ.מ. (מרכז מחקר ומידע) גם כן, ש בחמש שנים האחרונות עובדים עם עורכי דין חיצוניים בגביית חובות.

אורי מקלב: אנחנו מבקשים לשמוע באמת את מהות היקף ההסכמים, בכמה עורכי דין מדובר?

אורי מקלב: החשש שלנו וההתרשמות שלנו שעורכי הדין אמונים להגביר ולהעמיק את הגבייה, וזה בסדר, אבל מה התובנות, מה הפרמטרים שאתם מודדים אותם, בהתייחסות לאנשים?

אורי מקלב: בסופו של דבר אנחנו מדברים על ישות ציבורית, אם לא מעבר לכך, לגבות חובות וחייבים, זה בסדר, אבל אנחנו יודעים שהדרך גם חשובה לנו.

אורי מקלב: אנחנו עדיין לא רואים חייבים כעבריינים.

אורי מקלב: וגם עבריינים, מאחורי כל חייב יש נפש, יש אדם, יש משפחות.

אורי מקלב: ומאוד חשובה לנו ההתייחסות.

אורי מקלב: אנחנו גם נתקלנו בעבר בעוד דברים ציבוריים, הוצפו בפנינו דוגמאות, שכשמשהו יוצא החוצה בנושא, במיוחד נושא של גבייה, לא עוד פעם גבייה, גם זה יכול להיות מוקד פניות ציבור, אז ודאי וודאי כשזה יוצא החוצה למשרדים חיצוניים, הגוף המזמין את העבודה, אותו מעניין בסופו של דבר כמה כסף נכנס, האם יש הרחבה של הגבייה, האם עומדים ביעדים של הגבייה?

אורי מקלב: מבקשים יותר ויותר.

אורי מקלב: ואלה המדדים.

אורי מקלב: איפה המדדים של יחסי הציבור?

אורי מקלב: איפה המדדים של יחס לציבור, סגנון הפעילות?

אורי מקלב: האם יש הנחיות ברורות, איך פועלים, ומה עושים?

אורי מקלב: אנחנו מבקשים גם לדעת מה השכר טרחה שיש לעורכי דין?

אורי מקלב: מה הם גובים?

אורי מקלב: מה העמלות?

אורי מקלב: גם ההיקפים שיש, כמה כספים היום חייבים בחוץ?

אורי מקלב: כמה חובות שיש לאנשים, לא מספר האנשים, בעיקר הסכומים של חייבים שלא שילמו, שנמצאים בהגדרה של חייבים, ואתם מעבירים את זה לעורכי דין?

אורי מקלב: מה הפעולות, במיוחד של משרדי עורכי הדין, שננקטות, לפני שמתחילים בהליכים של הוצאה לפועל, ודברים כאלה?

אורי מקלב: מה השנים שאנחנו חוזרים אחורנית, כמובן, במיוחד הנהלים הקבועים.

אורי מקלב: אנחנו נתחיל.

אורי מקלב: סלעית, את צריכה לצאת, את רוצה להתחיל?

סלעית קולר: עוד דבר אחד שלא ציינת, יש עוד אלמנט אחד שצריך להתייחס אליו גם מהתלונות שאנחנו מקבלים ואנחנו לא מקבלים, כמובן ההיבט שאנחנו מקבלים זה ההיבט של השירות דווקא ממחלקת האכיפה שלכם, לאו דווקא החלק של עורכי הדין שאנשים ששולחים מכתבים מקבלים את ההודעה שהם חייבם כסף ואז הם שולחים מכתב 'אין לי מקלט', 'לא היה לי מקלט', 'העברתי לאמא, העברתי לאבא', או כל מיני דברים כאלה והם לא זוכים לשום תגובה ובאיזשהו יום מגיע משרד עורכי דין ודורש את הכסף עם ריבית והצמדה.

סלעית קולר: זאת אומרת האלמנט הזה של הקשר עם הצרכן, עם האזרח עצמו שבא ואומר שנייה אחת לפני שאתם זה, 'אתם הודעתם לי שיש חוב ואני רוצה שתבדקו את החוב הזה', בואו תשימו לב, האלמנט הזה בדרך כלל עקבי, מגיעות אלינו תלונות על החלק הזה וזה מאוד חשוב בחלק של השירותיות, אם מדברים.

סלעית קולר: השלב הבא כשמגיעים כבר לקנסות ומגיעים כבר לזה לפעמים קשה מאוד להחזיר את הגלגל אחורה לגבי נזקים שנגרמים במקומות שלא היה מקום לגבות בכלל.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: משה, בקשה.

משה בר: אני רוצה להעלות מספר דברים שחשובים מאוד.

משה בר: קודם כל, אנחנו מגיעים לרשות השידור, כולנו נוכלים וכולנו שקרנים.

משה בר: שלחו נציג מרשות השידור ואני יכול להציג דבר עליי, שיש לי בת חירשת ומגיע לי פטור מאגרה, הגיע נציג אליי, בדק את הכול, מילא מסמכים וזה כבר לפני שנים ופנו ואמרו לי לא מגיע לך פטור

אבי כץ: אני מוחה על מה שהוא אומר.

אבי כץ: ..

משה בר: אני אוכיח את זה.

משה בר: אדוני, יש לי הוכחות על כל דבר, שאני אומר ---

אורי מקלב: המיקרופון לא נמצא בצד של---

משה בר: --- והוא טיפל בנושא הזה, יש לי אותו פה.

אורי מקלב: אני רק רוצה להגיד את סדר הדברים.

אורי מקלב: קודם כל, גם אם אומרים דברים מאוד מאוד מרגיזים ומקוממים אז לא מפנימים את זה, אבל מחכים עם זה לזמן שיש את רשות הדיבור.

אורי מקלב: ואנחנו לא ניתן, גם אם אתה תגיד איזה ביטוי שלא ימצא חן, אז אם אני אחליט שצריך להתערב, אני אתערב, לא אף אחד מהמשתתפים.

אורי מקלב: סדר חייב להיות סדר.

אורי מקלב: הדבר המיוחד פה זה חופש הדיבור, עד שזה לא פוגע בדמוקרטיה ובעוד דברים אחרים.

אבי כץ: נוכלים זו מילה קשה.

אורי מקלב: אתה בדבריך תוכל למחות על זה.

משה בר: הגעתי למצב שהתנתקתי מהכבלים, התנתקתי מהכול.

משה בר: אבל אני לא יכול לזרוק את המכשירים שיש לי בבית.

משה בר: ויש הוכחה שגם התנתקתי מכל הדברים.

משה בר: למה הם עומדים עליך ולא מאמינים לך בשום דבר?

משה בר: הגעתי למצב שאני כבר לא רוצה טלוויזיה.

משה בר: אני מחזיק טלוויזיה, כי אני מנהל גם את העמותה שלי, של הנכים, דרך הבית ואני מראה סרטים דרך הווידיאו והכול.

משה בר: אתה פונה אליהם ואתה אומר, הם שולחים לך מכתבים, עורכי דין עם איומים.

משה בר: יש לי את הכול ויש לי גם הוכחות של שרים פה, שהם היו אחראים על השידור, שהם טיפלו.

משה בר: אז הם שמו גם פס על השר, שמו פס על כולם.

משה בר: הם עושים מה שהם רוצים, ויש הוכחות.

משה בר: איתן כבל, הוא פה נמצא בבנין, וגם היום אני ממשיך, וגם בישיבות הקודמות בוועדת הכספים, והם ממשיכים באותה צורה, גם עם מר משה גפני.

משה בר: אז הם החליטו שאולי ייקחו אגרה על האוטו, אז כל הנכים יקבלו פטור.

משה בר: אנחנו לא באים לבקש, כל הנכים, פטור, אבל אני אומר שלמי שמגיע.

משה בר: ואם נתתם לחלק מהנכים, תכבדו את מה שנתתם.

משה בר: זה לא יכול להיות שהם יעשו מה שהם רוצים.

משה בר: אני חושב שגם לכל הנכים מגיע פטור, אם לחלק הם נתנו.

אורי מקלב: אני מבקש גם התייחסות לנושא הזה, על אף שאנחנו מיקדנו את הדיון הפעם בנושא עורכי הדין.

משה בר: זה גם שייך לעורכי הדין.

משה בר: אנחנו מקבלים מעורכי הדין מכתבים.

אורי מקלב: על הנושא של התנהלות של הלוגו, לא יודע אם הזמנו גם את האנשים המתאימים.

אורי מקלב: ולא ביקשנו, אנחנו ביקשנו על נושא של עורכי הדין, שאנחנו תמיד יש לנו את החששות, כשאנחנו מוציאים דברים החוצה, במיוחד נושא של גבייה החוצה, אנחנו יכולים להיתקל בהרבה דברים, כשגם אותו הגוף שמזמין את זה יותר מעניין אותו רוחב הגבייה ועומק הגבייה, ולא דווקא התנהלות תקינה למול החייבים .

משה בר: לגבי עורכי דין שהם לוקחים, הם לוקחים את המשרדים שהם יודעים שהם יתנהגו בצורה בלתי הוגנת עם האזרחים והם עושים את מה שהם רוצים.

משה בר: לאזרח אין שום מילה בכל הנושאים האלה.

משה בר: ואני, יש לי הוכחות גם על זה.

משה בר: על כל דבר שאני מוציא פה, אני אביא גם הוכחות.

אורי מקלב: בסדר.

אורי מקלב: אנחנו באמת רוצים לבדוק, האם יש כאן שיטת גבייה אגרסיבית מול אנשים, מול חייבים.

אורי מקלב: את זה בדיוק אנחנו מבקשים לבדוק.

אורי מקלב: יש עוד מישהו מהפונים או מישהו שרוצה?

אורי מקלב: הוא לא הגיע, רן, כנראה, קודם כל ניתן לרשות השידור.

אורי מקלב: בבקשה, אבי כץ.

אבי כץ: ראשית, עכשיו מותר לי למחות.

אבי כץ: אנחנו נמצאים פה בכנסת, במקום שפה מחוקקים את החוקים ואדוני בעצמו ציין שהוא מחזיק מקלט טלוויזיה ועל זה הוא נדרש.

אבי כץ: מה לעשות שאנחנו גובים אגרה על פי אחזקה.

אבי כץ: זה מה שהחוק מחייב, וכל עוד שהוא מחזיק, הוא חייב באגרה.

אבי כץ: מטעמיו שהוא טוען הוא חושב שהוא פטור, שהוא לא צריך לשלם, אבל הוא צריך לשלם, בגלל זה שהוא גם הצהיר פה, שהוא מחזיק.

אבי כץ: עכשיו, לעצם העניין שאדוני טען, גם אשיב לו.

אבי כץ: משרדי עורכי הדין נבחרו אצלנו על פי מכרז.

אבי כץ: ואנחנו לא בחרנו לפי צבע עיניים את המשרדים ולפי דעות קדומות.

אבי כץ: יש אצלנו ועדת מכרזים, שבחנה את כל הפניות של עורכי הדין ועל סמך הפניות האלו, אנחנו בחרנו את עורכי הדין.

אורי מקלב: כמה?

אבי כץ: יש לנו כיום, תשעה עורכי דין ועוד ארבעה משרדים שעבדו איתנו והפסיקו את ההתקשרות איתנו.

אבי כץ: אבל מטבע הדברים, נשארו אצלם תיקים, שהם ממשיכים לטפל.

אבי כץ: בסך הכול שלושה עשר משרדי עורכי דין כאשר תשעה פעילים כיום בהסכם איתנו, שנבחרו שוב.

אבי כץ: אני מדגיש, נבחרו במכרז כדת וכדין.

אורי מקלב: כמה שנים הם כבר נמצאים?

אבי כץ: ההעסקה של עורכי דין, זה התחיל אצלנו בשנת 2006.

אבי כץ: אנחנו, על פי כללי המכרז, יצרנו מעגל של עורכי דין.

אבי כץ: בשנת 2010 בחרנו את תשעת המשרדים שאנחנו עובדים איתם היום.

אבי כץ: וזו שנה ראשונה---

אורי מקלב: מ2006 עד 2010 התהליך---

אבי כץ: מ2006 היתה לנו התקשרות איתם.

אבי כץ: הסכם של שלוש שנים ועוד שנה אחת הארכנו לרובם.

אבי כץ: אנחנו הארכנו לארבע שנים וב2010 אנחנו בחרנו מתוך המאגר של עורכי הדין תשעה עורכי דין, שניים מהם היו בשנתיים האחרונות ועוד שבעה חדשים לגמרי.

אבי כץ: זה לגבי מספר עורכי הדין.

אבי כץ: עכשיו, אדוני ביקש חלק מהדברים יש לי הערות---

אורי מקלב: אם תוכל לציין את הפרמטרים, שהם צריכים לעמוד במסגרת יחסי ציבור.

אבי כץ: הכול, את כל העובדות אני אציין,אדוני.

אבי כץ: אדוני ביקש להתייחס מהפרט אל הכלל.

אבי כץ: אני לא יודע על איזה מקרה אתה מדבר, אם תיתן לי אותו, אני אתייחס ספציפית---

אורי מקלב: לגבי שורה וחצי, שרק אנחנו ככה נטעם: "בטלפון איימו על החייבים שיפנו ללשכה להוצאה לפועל.

אורי מקלב: הפונה ביקשה לקבל אסמכתא בכתב, אך בקשתה לא נענתה.

אורי מקלב: כשפנתה לרשות השידור, לאגף הגבייה בטלפון, בעצמה, נענתה ביחס מזלזל.

אורי מקלב: צעקות וניתוק טלפון".

אורי מקלב: זה לרשות השידור, מאז שהפונה פנתה לוועדה, היא ממשיכה לקבל טלפונים יומיומיים ממשרדי עורכי דין, שתטפל בגביית החוב, שמציעה לה לסגור את החוב ואף מתמקחת איתה.

אורי מקלב: והפונה הצהירה שהייתה ברשותה טלוויזיה רק בשנים 2005-2007.

אורי מקלב: לפיכך, מדובר בחוב של 800 שקל עם התוספות, ולא בחוב שהגיע כמעט לארבעת אלפים שקל.

אבי כץ: זה על פי דעתה, ואני רוצה רק לסבר את האוזן של כולם.

אבי כץ: בדרך כלל המכתבים שאנחנו מקבלים מאותם פונים, שהם חייבים לנו כמה שנים, הם באותו סגנון.

אבי כץ: הם מתייחסים לדובר ומי שדיבר איתם, טון הדיבור, צורת הפנייה.

אבי כץ: רק לעצם תשלום האגרה הם לא מוכנים.

אבי כץ: ואז הפניות שמגיעות אליכם הן בסגנון הזה, שאתה מתאר אותם.

שלומית אבינח: אז מה, בן אדם משקר?

אבי כץ: זה את אמרת.

שלומית אבינח: לא, אני שואלת.

שלומית אבינח: אתה אומר ש---

אבי כץ: זו דרך הפנייה שלהם.

אבי כץ: יש לי כאלה דוגמאות לאין ספור, ואני יכול להציג בפניכם.

אבי כץ: אבל זו הדינאמיקה של אותם פונים.

אבי כץ: אני, אין לי את התגובה, שאם הוא פנה למשרד עורכי דין, מן הדין היה גם לקבל את התגובה של משרד עורכי הדין שדיבר, ולשמוע גם מהם.

שלומית אבינח: אבל הם הגישו בכתב, אז איך ייפנו?

שלומית אבינח: מה שמצוין בפנייה, יכול להיות שאתה לא יודע מה שכתוב, מה שמצוין.

אבי כץ: בסדר, אני אקח את זה, ואני אעביר את זה לתגובה.

אבי כץ: אני אעביר לתגובה.

שלומית אבינח: אני מטפלת בפניות ציבור, מה שאני אומרת זה שצריכים לקבל מכתב בכתב.

שלומית אבינח: היה לנו נושא דומה עם מד"א, שגם כן עלה.

אבי כץ: גברתי, אני אתייחס לפרט באופן... חבל, כי אני לא יודע את המקרה, ואני, חבל שאני---

שלומית אבינח: אבל כבר ענו.

שלומית אבינח: כנראה ש---

משה בר: זה הסגנון שלהם, שהם אפילו לא רוצים לשמוע ליושבת ראש, למנהלת הוועדה.

משה בר: זה הסגנון.

אבי כץ: אני אמרתי, אין לי את המקרה.

אבי כץ: אני אבדוק אותו, ואני אענה.

אורי מקלב: קודם כל, אני מציע שלא תהיה כל כך דרוך.

אורי מקלב: אני רואה, שאתה גם קצת בלחץ.

אורי מקלב: אתה יכול קצת להרגיע.

אורי מקלב: אנחנו לא הוצאה לפועל ואתה גם לא חייב, אז אתה יכול להרגיש שאתה לא חייב, שאתה מרשות השידור, אז אתה יכול להרגיש רגוע יותר ונינוח יותר ולא עורכי דין מדברים איתך.

אורי מקלב: וזה לא צריך להיות כאן מיד להגיב.

אורי מקלב: אנחנו בסך הכול רוצים, יש לך גם את האפשרות להגיד את הדברים, ובמידה שהדברים באמת מתנהלים, אנחנו מצפים לשמוע ורוצים לשמוע.

אורי מקלב: אנחנו שואפים לשמוע שהדברים מתנהלים באמת נכון ובצורה טובה.

אורי מקלב: זה גם נרשם, הדברים.

אורי מקלב: גם יש לך את האפשרות להתבטאות.

אורי מקלב: אנחנו נגן עליך אם מישהו יפריע לך.

אורי מקלב: אבל במסגרת דיון, ככה קטן יותר, אנחנו מאפשרים, גם בוודאי, למנהלת הוועדה, לשאול איזושהי שאלה.

אבי כץ: אין בעיה.

אורי מקלב: היא בסך הכול---

אבי כץ: לא באתי בכללי הוועדה, אני לומד.

אבי כץ: אני אשיב על כל השאלות, גם לפנייה של הגברת, אני אתייחס.

אורי מקלב: תתייחס באמת להכל.

אורי מקלב: גם לחוזה שלכם, מה אתם דורשים מעורכי הדין ביחס---

אבי כץ: לידיעה כללית, אני רק אציין שאנחנו גוף שמטפל בשני מיליון בתי אב, שמדובר כמעט בכל אזרחי מדינת ישראל.

אבי כץ: זה גוף גדול, לקוחות רבים ומטבע הדברים נופלות פה ושם טעויות ושגיאות.

אבי כץ: ואני שמח שהגברת ציינה שאין לפניות תלונות רבות, משני מיליון לקבל מאה אלף זה זניח.

אבי כץ: אם כי אנחנו מתייחסים לכל פנייה באופן ראוי.

סלעית קולר: אנחנו פשוט לא הגורם שבדרך כלל מתלוננים.

אבי כץ: בסדר.

אבי כץ: ציינת, אז אני רק אומר שאני שמח.

אבי כץ: היא ציינה שאין הרבה פניות.

אבי כץ: זה שני מיליון אזרחים.

אבי כץ: החובה על תשלום אגרה הוא על פי מי שמחזיק במקלט.

אבי כץ: כל מי שמחזיק במקלט הוא חייב בתשלום האגרה.

אבי כץ: לצערנו, לא כל מי שמחזיק במקלט משלם אגרה.

אבי כץ: יש לנו בכל זאת כשש מאות אלף אזרחים שלא מילאו את החובה, שהודיעו לנו שמחזיקים מקלט.

אבי כץ: לכן הטיפול מולם הוא טיפול מתמשך ואיטי.

אבי כץ: אנחנו עכשיו גם בוחנים אפשרות לצאת במכרז כנגד אותה קבוצה גדולה של שש מאות אלף.

אבי כץ: כל זאת על מנת להגיע למצב שכולם שווים בפני החוק.

אבי כץ: כולם משלמים את האגרה, שמממנת את השידורים.

אורי מקלב: שש מאות אלף זה חייבים של שנה אחת?

אורי מקלב: של כמה שנים?

אבי כץ: לא.

אבי כץ: שש מאות אלף אזרחים שלא מופיעים אצלנו כמי שעל פי החוק צריך להודיע, שמחזיקים מקלט טלוויזיה.

אבי כץ: ואותם שש מאות אלף מעולם לא הודיעו שיש להם מקלט טלוויזיה ואנחנו לא יכולים לגבות מהם אגרה, אלא לאחר שאנחנו מוצאים כל מיני---

שלומית אבינח: איך אתם יודעים שיש להם טלוויזיה?

אבי כץ: אנחנו לא יודעים.

אבי כץ: אנחנו משערים.

קריאה: מאיפה המספר שש מאות אלף?

אבי כץ: אנחנו לא יודעים.

אבי כץ: אנחנו משערים.

אבי כץ: לפי הסטטיסטיקה תשעים---

אורי מקלב: כמה בתי אב יש להם פלוס מינוס?

אבי כץ: תשעים אחוז מאזרחי מדינת ישראל מחזיקים מקלט טלוויזיה.

אבי כץ: לפי הלמ"ס תשעים אחוז מבתי אב מחזיקים מקלט טלוויזיה.

אבי כץ: אנחנו משערים, אותם אלה שלא רשום אצלנו כמחזיקים, שש מאות אלף, שגם פה הכלל הזה קיים.

אבי כץ: בערך, חמש מאות ארבעים אלף---

אורי מקלב: כנראה שהציבור החרדי, הוא לא נחשב בכלל בתי אב.

אבי כץ: הציבור החרדי, אדוני, כל מספר בתי אב, הוא שני מיליון מאה תשעים, אנחנו מנפים מתוך השני מיליון מאה תשעים, מנפים את המאתיים אלף, בערך, שזה הציבור החרדי.

אבי כץ: ואנחנו נוהגים גם לא לשלוח להם אגרות.

אבי כץ: אנחנו נטרלנו אותם.

אורי מקלב: זה לבד עשרה אחוז, כבר.

אבי כץ: זה חוץ מזה.

אבי כץ: לכן לקחתי, חוץ מאלה מהשני מיליון.

אורי מקלב: אה, חוץ מאלה.

אבי כץ: כן, חוץ מאלה.

משה בר: היו"ר, עוד מעט יחייבו אתכם.

משה בר: למה, גם על מחשבים מחייבים.

קריאה: זה לא נכון.

אבי כץ: אנחנו על מחשבים לא מחייבים.

אבי כץ: אז זה הציבור והציבור הזה, שלא קיים אצלנו---

אורי מקלב: כמה חייבים יש לכם?

אורי מקלב: אנחנו רוצים להתרכז בנושא הזה.

אורי מקלב: לא מבקשים סקירה כללית על כל הנושא.

אורי מקלב: אני מכוון אותך, אנחנו רוצים לדעת על אלה שחייבים.

אורי מקלב: כמה אנשים חייבים?

אורי מקלב: מה ההיקפים של החובות?

אבי כץ: אנחנו מדברים על מאתיים אלף בתי אב חייבים.

קריאה: שש מאות אלף, שאנחנו בכלל לא פונים אליהם.

אורי מקלב: לא להתייחס לשש מאות אלף, שהם עדיין לא נמצאים במאגר, שלא נרשמו בכלל, הם עדיין לא רק חייבים אלא טרום בכלל, אין להם שמות.

אורי מקלב: אני יודע שיש שש מאות אלף מכוח הלמ"ס, נתונים---

שלומית אבינח: יש גם בתי עסק עם מחשבים.

לנה קרביץ: זה קיים בנפרד, כי זה בתי עסק.

אורי מקלב: אנחנו מדברים, אני אומר, אבי, שלא כל החייבים נמצאים עדיין במאגר החייבים שלהם, יש שש מאות אלף שלא חייבים.

אורי מקלב: מתוך נקודת הנחה שיש כך וכך בתי אב, כך וכך מחזיקים, עדיין שש מאות אלף לא רשומים.

אורי מקלב: זה לא הנושא שלנו.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על אלה שכן נמצאים אצלנו במאגר והם חייבים.

אורי מקלב: הם לא משלמים.

אורי מקלב: הם לא שילמו שנה, לא שילמו שנתיים.

שלומית אבינח: אני שאלתי איך יודעים?

שלומית אבינח: איך יודעים שיש להם מקלט?

שלומית אבינח: את זה אני שאלתי.

אבי כץ: את שאלת על הקבוצה של השש מאות אלף, לא על הקבוצה של---

אורי מקלב: סליחה, הוא קיבל חיוב הביתה מטעם רשות השידור.

אורי מקלב: הוא קיבל חיוב.

אורי מקלב: הוא לא הודיע שאין לו מקלט.

אורי מקלב: ועכשיו, מכיוון שלא הודיע, הוא בעצם חייב.

אורי מקלב: ואם הוא חייב ולא שילם, אז עכשיו, יש תהליך של גבייה לאחר---

אבי כץ: לא, לא, לא.

לנה קרביץ: שש מאות אלף לא קיבלו הודעה.

לנה קרביץ: ..

אבי כץ: שש מאות אלף, תראה, מדובר במיליון שש מאות אלף שהם חייבים שאנחנו יודעים עליהם, אותם שש מאות אלף, שציינתי אותם, כולל בניפוי, הם לא אזרחים שאנחנו שולחים להם חיוב.

אבי כץ: לאותה קבוצה אנחנו שולחים מדי שנה, פעמיים בשנה, שולחים להם מכתב שאנחנו קוראים לו, מכתב גישור, שבו אומרים 'על פי החוק, חלה עליך חובה על תשלום אגרה, אם אתה מחזיק במקלט, אנא שלם את האגרה'.

אבי כץ: אם אתה מחזיק, מצוין בהדגשה, אבל לא, זה לא חיוב.

אורי מקלב: והיה והוא לא ענה, מה קורה הלאה?

אבי כץ: לא פועלים כנגדם.

אבי כץ: עוד פעם שולחים.

אבי כץ: עכשיו, מועד התשלום השני הסתיים ב31 ביולי.

אבי כץ: גם שלחנו להם עוד פעם הודעה, 'תדע לך שאם יש לך מקלט---

שלומית אבינח: מדובר על המאתיים אלף?

שלומית אבינח: השש מאות אלף?

אבי כץ: לא, השש מאות אלף.

אורי מקלב: עכשיו, מה קורה אם הוא לא עונה?

אורי מקלב: אז לא נפתח נגדו---

אבי כץ: בינתיים שום דבר.

אבי כץ: לא מוגדר כחייב.

שלומית אבינח: מתי מוגדר כחייב?

לנה קרביץ: הוא לא מוגדר כחייב, אנחנו לא פועלים כנגדם.

אורי מקלב: אז מתי כן?

לנה קרביץ: אז עכשיו תדבר רק על החייבים.

אבי כץ: חייבים זה כאלו שבמהלך השנים, בעבר, הם הודיעו שיש להם מקלט.

אבי כץ: אנחנו קיבלנו הודעות מסוחרים שמחזיקים, שמודיעים לנו שמחזיקים מקלטים.

אבי כץ: ונוצר קובץ של חייבים, זה הקובץ של החייבים.

אורית תורג'מן: כל סוחר חייב להודיע לנו כשאת קונה היום בשקם אלקטריק, חייב לשלוח אלינו.

אורית תורג'מן: קנתה, תעודת זהות כך וכך, ביום זה וזה נשלח לביתה.

אורית תורג'מן: כל הפרטים מגיעים אלינו ואנחנו מתחילים לחייב.

שלומית אבינח: שקם אלקטריק זו רשת גדולה, אבל כל החנויות הקטנות.

אורית תורג'מן: כל סוחר יש חובה---

אבי כץ: בואי נגדיר ככה, גם פה יש לך חייבים שלא מודיעים לנו.

אבי כץ: 'בסט ביי' למשל, הם סירבו להודיע לנו, כמו אזרחים רגילים.

אבי כץ: אבל כל סוחר, על פי החוק, הוא חייב להודיע.

אבי כץ: מדי חודש הוא אמור להודיע, לשלוח לנו רשימה מסודרת, מי קנה, מתי קנה, איזה סוג מקלט קנה, וזה הולך אלינו למחשב.

אורי מקלב: האח הגדול.

סלעית קולר: זה מס.

סלעית קולר: לא, לא, לא, זה לא מה שאתה חושב.

סלעית קולר: צריך להבהיר.

סלעית קולר: להבדיל ממד"א ומכבי אש שהם גורמים חיצוניים, שקיבלו סמכות לפי פקודת המיסים.

סלעית קולר: פה מדובר במס שהוא מס, שמוטל על כל אזרחי המדינה בתנאים מסוימים, בדיוק כמו מס הכנסה והמע"מ.

סלעית קולר: ולכן, יש להם סמכות לקבל דיווח.

אורי מקלב: אני לא אומר שהם לא פועלים על פי חוק.

אורי מקלב: אני מאמין שבעידן שאנחנו נמצאים---

אבי כץ: אז אמרתי לך, ככה אנחנו יודעים.

אבי כץ: ככה נוצר הקובץ של החייבים.

משה בר: אדוני היו"ר, חוץ מהמגזר הערבי, שאליו הם לא ניגשים בכלל.

קריאה: טוב, זה ידוע.

קריאה: גם רשויות המס הרגילים.

משה בר: אנחנו משלמים את המחיר שלהם.

אורי מקלב: אני רואה, חשבתי שכולם יודעים איך זה נעשה---

אבי כץ: לכן עשיתי את זה כללי.

אורי מקלב: אבי, לפני זה, בן אדם קנה, אני קניתי מכשיר.

אורי מקלב: בעצם לא, אני משתמש, נתתי לבן שלי.

אורי מקלב: אבל אני נהפך לחייב.

אורי מקלב: אצל הבן שלי המכשיר התקלקל והוא זרק אותו.

אורי מקלב: ואני קניתי לו מתנה ליום הנישואים מכשיר, אני לא משתמש.

אורי מקלב: ואני ממחר...

אורי מקלב: השקם אלקטריק, לפי מי דווחו?

אבי כץ: אתה קנית?

אבי כץ: אנחנו פונים אליך ואז אתה מודיע לנו שהמקלט, לפי החוק, גם שאתה מעביר מקלט ממך למישהו אחר, אתה גם צריך להודיע לנו, על מנת---

אורי מקלב: זה בכלל לא הגיע אלי, לא העברתי.

אורי מקלב: אני קניתי מתנה.

אסף וינינגר: הוא רכש טכנית.

אבי כץ: אז אנחנו פונים אליך.

אורי מקלב: הוא גיהץ, ביקש, אבא, תן לי את הכרטיס.

אבי כץ: פונים אליך, ואתה מודיע לנו שהמקלט הוא לבן שלך.

אורי מקלב: הבנתי.

אורי מקלב: ואני מפסיק להיות חייב.

אבי כץ: לא חייב.

לנה קרביץ: על מקלט אחד ישלם רק בן אדם אחד.

סלעית קולר: הבעיה היא בדיוק פה.

סלעית קולר: מתעוררת בדיוק פה.

סלעית קולר: עוד לפני שהגענו לשלב הבא.

אורי מקלב: הבנתי.

אורי מקלב: כשלא עונים וכשלא מתייחסים לזה, ואז נהיים חובות כהוגן, והוא אומר, מה אתה רוצים ממני.

אורי מקלב: ואם זה מגיע... אוקי.

אורי מקלב: אנחנו רוצים להתחיל מ-א' ב'.

אורי מקלב: ואם זה מגיע אחרי חמש שנים, אז בכלל... ואם אדם לא חי, אז בכלל נהיה הרבה יותר גרוע, והוא לא זוכר אם הוא כן העביר, לא העביר, ואז זה נהפך לדברים וותיקים ולא תמיד עורכי הדין מעוניינים לשלוח את זה מהר.

אורי מקלב: אני אספר לכם דברים, לא עליכם.

אורי מקלב: אני רק אספר לכם על אחרים, מה שהיה.

אורי מקלב: אני אספר לכם, עורכי הדין בכלל מחזיקים אצלם את החשבון.

אורי מקלב: הם לא ממהרים.

אורי מקלב: אנחנו נתקלנו בעבר בהרבה אירועים, כשרשות השידור עצמה לא הגיעה לבן אדם, מגן דוד אדום, עליהם מותר לדבר, הם כבר היו פה על השולחן כמה פעמים, הם לא שולחים, הם לא השיגו בן אדם, והנה עורך הדין, פעם ראשונה שבה אדם קיבל חיוב, זה היה אחרי חמש שנים.

אורי מקלב: הוא אומר, אני בכלל לא יודע, לא זוכר, אני שילמתי, למה אני צריך לקבל?

אורי מקלב: צריך לשלם שכר טרחת עורך דין?

אורי מקלב: אתם פניתם אלי בכלל?

אורי מקלב: אתם אמרתם?

אורי מקלב: חשבון אחד שלחתם אלי?

אורי מקלב: הם הצליחו להשיג עורכי דין.

אורי מקלב: התברר גם כן שעורכי הדין, מכיוון שאצלם הריבית היא גבוהה מאוד והשכר טרחה עולה במשך הזמן, ההשקעה הכי טובה זה להשקיע אצל עורכי דין, והשכר שהם מקבלים אחרי שישה חודשים ואחרי עשרה חודשים---

סלעית קולר: זה הוגבל.

סלעית קולר: רשות המיסים הגבילה את זה.

שלומית אבינח: בסדר, כי אנחנו עשינו את זה.

שלומית אבינח: זה בזכותנו.

שלומית אבינח: אבל ממה זה התחיל?

שלומית אבינח: מזה שחיכו.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לכם, למה זה חשוב לנו מאוד?

אורי מקלב: מטבע הדברים, למה, שעכשיו רשות השידור באמת תחשוב על הצד השני של האזרח.

אורי מקלב: אני צריכה, רשות השידור, או כל משרד אחר, אני רוצה לקבל כמה שיותר מהחובות שלנו.

אורי מקלב: עכשיו, איך הם מתייחסים לאזרח?

אורי מקלב: זה לא העסק שלי.

אורי מקלב: זה גם לא אני.

אורי מקלב: מי שיבוא אלי במכתב, אני אומר, זה עורכי דין, לא אני מתעסק בזה.

אורי מקלב: הם בכלל, גם כשרוצים לבוא ולהתמקח על מחיר, לא עושים את זה ברשות השידור, עושים את זה מול עורכי הדין, זה לא שעושים את זה מול רשות השידור.

אורי מקלב: טוב, אני קיבלתי מכתב מהעורך דין, אז אני עכשיו רוצה להתמקח.

אורי מקלב: מי אחראי?

אורי מקלב: מי שיודע, איך עושים עורכי דין, יודעים.

אורי מקלב: קודם כל, הוא מקטין את הרווח של האחוזים שלו.

אורי מקלב: למה שיסכים לזה?

אורי מקלב: אם במקום שלושת אלפים הוא מקבל רק אלפיים מהחוב הזה, למה שיהיה מעוניין?

אורי מקלב: הוא צריך כמה שיותר.

אורי מקלב: לא רק להגיע לחייב, אלא כמה שיותר לגבות.

אורי מקלב: מכיוון שבאיזשהו מקום, זה נגזרת מהחוב שלו.

אורי מקלב: עכשיו, אנחנו נתקלנו גם כן ברשויות, שהגיעו להסכמות עם עורכי דין, ומצאו עורכי דין טובים.

אורי מקלב: ואמרו, אנחנו נשלם להם טוב, כדי שיעבדו טוב.

אורי מקלב: ומתברר שיש עורכי דין אחרים, שהם לא פחות טובים, והיו מוכנים לקחת, התעריף שלהם היה הרבה יותר זול, אני עוד לא הגעתי בכלל לרשות לאכיפה בגבייה.

אורי מקלב: אנחנו הגענו גם במסגרת עורכי דין.

אורי מקלב: אני אומר לכם, מידע אישי חינם, אני הייתי בעיריית ירושלים הרבה שנים.

אורי מקלב: היא גם מפעילה עורכי דין.

אורי מקלב: אנחנו כחברי מועצה גם כן קיבלנו תלונות.

אורי מקלב: אנחנו הורדנו את ההסכמים לפחות מחמישים אחוז, שינינו את כל השיטה של הגבייה, והגבייה לא נפגמה בכהוא זה.

אורי מקלב: נכון שהיו משרדי עורכי דין שלא נהיו משרדי עורכי דין גדולים מאוד ורווחיים מאוד.

אורי מקלב: הם הרוויחו קצת פחות, עורכי הדין, אבל עם כל זה, כולם רצו להיות עורכי דין טובים מאוד.

אורי מקלב: אנחנו עשינו להם פרמטרים של יחס.

אורי מקלב: איך צורת הגבייה?

אורי מקלב: האם קודם כל מכתב?

אורי מקלב: כמה מכתב עולה?

אורי מקלב: מכתב ראשון, מה התעריף שלו?

אורי מקלב: מה התעריף של זה אחרי?

אורי מקלב: פתח תיק, לא פתח תיק, מה הזמן שהוא... זה שהעירייה, הרשות לא עשתה מאמץ, במקום לחפש ולשלם לתושבים ולחפש במקום אחר, ורק העורך דין עשה את זה ועל זה הוא כבר צריך לשלם מאתיים חמישים שקלים, זה לא היה מקובל עלינו.

אורי מקלב: זה לא היה מקובל שרק על הפעולה הזאת.

אורי מקלב: אמרנו זה לרשות עצמה, ואם אתם לא רוצים לעשות את זה, אין לכם את הכוח אדם?

אורי מקלב: אז תקבעו תעריף נמוך מאוד לאותו משרד עורכי דין והדוגמה הטובה זה הרשות.

אורי מקלב: אבל אני לא רוצה לערבב שתי רשויות.

אורי מקלב: גם בחלק הזה יש הרבה מה לעשות.

אורי מקלב: אחרי זה בביקורת, בבקרה על היחס של עורכי הדין.

אורי מקלב: תדע לך, אתה גם תראה את זה, מי שמתלונן לנו, הוא מטלפן לעורך דין, הוא שולח מכתב לעורכי דין, שהעורך דין הזה, אתה לא התנהגת בסדר, או שלפעמים הוא רשות השידור, האם יש בקרה ויש מדדים של שביעות רצון, האם אתם רשות מסודרת שרוצה מאוד מאוד להיטיב עם אזרחיה, היא עושה ביקורת, או שהיא מפעילה סקר של שביעות רצון.

אורי מקלב: סקר של שביעות רצון מעורכי הדין.

אורי מקלב: זה שירות שנותנים.

אורי מקלב: גם חייב, בסופו של דבר, אנחנו רוצים לצאת מנקודת הנחה, וזה מה שחשוב לנו, שגם חייב, בסופו של דבר, גם בגלל שיכול להיות הרבה טעויות, גם בגלל שיכול להיות שהוא לא קיבל, גם בגלל שיש כאלה וכאלה, ויש, גם ונניח, שהוא מתקשה מאוד לשלם והוא לא יכול לשלם, הוא צריך לקבל את היחס שלו.

אורי מקלב: במקרה הזה, אנחנו לא רואים בחייב, כאחד, בשלב הראשון שלו, אנחנו לא רואים אותו, כחייב.

אורי מקלב: בשלבים יותר מאוחרים, אנשים, שהם באמת מרדנים באופי שלהם, הם לא רוצים לקבל, הם סרבנים באופי שלהם.

אורי מקלב: אלא יש להם מסלול אחר.

אורי מקלב: אנחנו היום מאשרים בחוק, ברשות הגבייה, נמצאת פה, מסלולים יותר קשים לכאלה שתוך שנתיים, היה תוך חמש שנים, אנחנו רוצים לזהות את הקשים, ולהתייחס לאנשים הפשוטים, אנשי העם, שמתקשים, והם טוענים שהם לא חייבים.

אורי מקלב: טוב, אז מישהו מכם רוצה---

אבי כץ: אני רוצה להגיד עוד כמה משפטים.

אבי כץ: אני רוצה שיובן כאן שאנחנו כגוף ציבורי, כל כללי המינהל הנהוגים על גוף ציבורי חלים עלינו ואנחנו מחילים אותם גם על עורכי הדין ומבחינת גבייה, הוגדר כאן מצב קשה.

אבי כץ: פניות, שיטות חריגות שהפעלנו.

אבי כץ: אנחנו לא פועלים בשיטות חריגות.

אבי כץ: כדי שאדוני יבין את מסלול העבודה שלנו.

אבי כץ: אנחנו שולחים הודעה בתחילת השנה ומודיעים מה גובה האגרה לשנה החדשה, ובמסגרת האפשרויות שיש לחייב הוא יכול לשלם את התשלום, בתחילת השנה בשני תשלומים.

אבי כץ: בינואר וביולי.

אורי מקלב: מה קרה לאותו אחד שלא שילם?

אבי כץ: אחד שלא שילם, אנחנו מפעילים עליו את הקנס.

אבי כץ: לפי החוק, מדי חודש מעלים לו עוד עשרה אחוז קנס פיגורים, ושולחים לו, עד חמישים אחוז, חמש הודעות שוטפות על כך.

אבי כץ: עשרה אחוז, עשרים אחוז, שלושים אחוז, ארבעים, חמישים.

אבי כץ: ממצים את ההליך הזה באופן מלא, ובסופו של דבר, גם לגבי חייבים, לפני שהעברנו לעורכי הדין את החובות, גם לגבי חייבים, אנחנו מקפידים לשלוח הודעות לחייבים.

אבי כץ: אנחנו קוראים לזה ריכוזי חובות.

אבי כץ: שלוש ארבע חמש פעמים בשנה.

אבי כץ: כל חודשיים.

אבי כץ: אומרים לו, זה החובות שלך, שיש לך.

אבי כץ: צברת, תבוא לשלם.

אבי כץ: נוכל---

שלומית אבינח: שולחים בדואר רשום?

אבי כץ: לא שולחים.

אבי כץ: אין חובה לשלוח בדואר רשום.

אבי כץ: אנחנו שולחים לאזרח, ואזרח יכול להגיב.

אבי כץ: ואתה הגדרת נכון מקודם, את ה---

אורי מקלב: רק לכתובת הרשומה אצלכם?

אורי מקלב: אם בן אדם היה מאושפז חמישה חדשים.

אורי מקלב: עבר תאונת דרכים והוא לא שילם.

אבי כץ: כשהוא פונה אלינו אנחנו מוותרים לו על קנסות.

אבי כץ: יש לנו סמכות על פי חוק לוותר לו על קנסות ואנחנו מאוד מקלים על אזרחים שיש להם בעיות, בעיות כלכליות או בעיות רפואיות או כל מיני בעיות אחרות אישיות.

אורי מקלב: איזה סמכות אתם נותנים תנים לעורכי דין?

אבי כץ: רגע.

אבי כץ: עכשיו, מה שקורה בסופו של דבר, כשאנחנו מחליטים להעביר לעורכי דין, אבל אנחנו בחרנו במיוחד במשרדי עורכי דין שעוסקים בגבייה ולא בחרנו חברות גבייה, בגלל הפן הזה, שאתה מציין אותו, שמשרדי גבייה אין להם את האחריות כמו, בכל זאת, משרד עורך דין יש לו את האתיקה המקצועית שלו והוא פועל על פי אתיקה מקצועית ואילו חברת גבייה, אז הוא ישלח את המוציאים לפועל, והאנשים שעובדים אצלו בקבלנות.

אבי כץ: ופה יש לו אינטרס לרווח.

אבי כץ: עורך דין, יש לו חובות משלו, מעבר לחובות שאנחנו מטילים עליהם.

אבי כץ: מעבר לחובות אנחנו מקפידים על כך, לתת להם הדרכה מלאה, על הנהלים שלנו, על החוקים שלנו, על סדר העבודה, על סדר הפניות, על טיפול בתכתובת, במענה טלפוני ואנחנו עושים להם את הבקרה הזו.

אבי כץ: הם מקפידים להכשיר את האנשים שלהם.

אורי מקלב: תן לנו מילה על הבקרה שלכם.

אורי מקלב: יש לכם איזה יחידה כזאת---

אבי כץ: יש לנו.

אבי כץ: נהגנו שמידי שלושה חדשים אנחנו פונים למשרד עורכי הדין ומבקשים מהם לקבל את הדרך, שהם ידריכו על פי ספר הנהלים שלנו, איך הדריכו את העובדים.

אבי כץ: הם עושים להם מבחנים.

אבי כץ: כל עובד חייב לעבור מבחן ידע, מבחן הכרה.

אורי מקלב: העובדים שלכם?

אבי כץ: העובדים של עורכי הדין.

אבי כץ: גם שלנו, חוץ מזה.

אבי כץ: אבל הם עוברים מבחני ידע ואנחנו בודקים את התוצאות.

אבי כץ: ואנחנו מקפידים, שכל אלה שנמצאים במוקדי שרות, יהיה להם ציון לפחות של שבעים וחמש ומעלה.

אורי מקלב: מה המחיר, מה התעריף של מכתב של עורך דין?

אבי כץ: כל הנושא של השכר טרחה, אני אתן ללנה, שהיא תפרט יותר.

אבי כץ: אבל, אני אגיד רק מילה אחת, שכל השכר טרחה שנגבה בהסכם עם עורכי דין, הוא על פי התעריף של לשכת עורכי הדין, מוגן בהסכם ואסור להם לעבור על זה.

אבי כץ: ולנה תוכל לפרט.

אורי מקלב: אוקי.

אורי מקלב: אני כבר אומר לך על זה, שזה חבל.

אורי מקלב: בגלל שגם אם יש תעריף של עורכי דין, גם משרד עורכי דין, הוא לא חייב להגיע---

אבי כץ: אנחנו גובים סכומים נמוכים מאלה שאפילו מתירים---

אורי מקלב: גם לשכת עורכי הדין, שמצהירים, אנחנו לא---

אבי כץ: וגם משרדי עורכי הדין.

אבי כץ: אני רוצה להסביר.

אורי מקלב: כל הרשויות, מאלה שהיו בביקורת, אלה שטיפלו בדבר הזה, הם חתכו מהתעריפים לחמישים אחוז ואף פחות.

אבי כץ: חמישים אחוז ואף מתחשבים בפונים, כי הם מקבלים באופן אישי את הפניות של הלקוחות.

אבי כץ: זה יש לו בעיה כזו וכזו, האם אתה מוכן להוריד קנסות?

אבי כץ: להשלים להם?

אורי מקלב: גם בתאגידי המים.

אורי מקלב: אפילו שלחנו שמה, גם היה איזה בקרה, וגם שמה לקחנו מכתב של 25 שקלים---

אבי כץ: אנחנו לא מפעילים את ה---

אורי מקלב: מכתב לא עולה כסף?

אבי כץ: של עורך הדין, כן.

אבי כץ: לנה תפרט לך את זה.

אורי מקלב: בסדר, אז אני רוצה את אריק כהן.

לנה קרביץ: אני אקצר ואני אתייחס להיבט המשפטי בלבד.

לנה קרביץ: אני לא מכירה שוב את הפנייה הזו, שאתם מדברים עליה.

שלומית אבינח: סליחה, מה זה לא מכירה?

שלומית אבינח: יש לי פה תשובה שהתקבלה והועברה אלינו.

שלומית אבינח: אז עם כל הכבוד---

לנה קרביץ: תשובה לא מאיתנו.

לנה קרביץ: אני מבינה שזו תשובה שלה, המכתב שלה

שלומית אבינח: אז מאיפה התשובה?

אבי כץ: זה הועבר אלינו.

אורית שרף: זה רק אומר שזה הגיע ללשכת מנכ"ל והועבר לאבי.

אורית שרף: האם יש פה תשובה?

אבי כץ: אין תשובה.

אורי מקלב: מתי התאריך?

שלומית אבינח: אם ידעתם שיש דיון---

לנה קרביץ: אם היו אומרים לנו שאנחנו צריכים להביא את זה איתנו, היינו מתכוננים למקרה.

אבי כץ: זה בעיון של הרשות.

אבי כץ: זה בסדר.

שלומית אבינח: יש פה פנייה של הוועדה, אז זו לא התייחסות.

לנה קרביץ: הפנייה היחידה, שקיבלתי היא מאסף ועניתי על השאלות שהתבקשתי.

אורי מקלב: אסף שואל מבחינה מחקרית.

אבי כץ: רק שתדעי, אני רק אתמול בערב חזרתי מחוץ לארץ.

אבי כץ: הוא דיבר איתי מחוץ לארץ.

אבי כץ: ואני אמרתי, אני אכבד.

לנה קרביץ: הפנייה הזו, אני רוצה להסביר---

אבי כץ: סליחה, למה להתמקד בפרט הזה?

אבי כץ: אנחנו נבדוק את זה.

שלומית אבינח: מנהלת הלשכה עונה שזה התכבד בתשובה בלי להעביר את זה לטיפול?

שלומית אבינח: אני לא מבינה.

לנה קרביץ: לא.

לנה קרביץ: אין דבר כזה, אנחנו מקבלים פניות---

שלומית אבינח: אז בקשה.

אורי מקלב: אני מאחל לכם שאתם לא תצטרכו להגיע לוועדה לפניות הציבור עוד פעם.

אורי מקלב: אבל כל ועדה--

אבי כץ: 25 ביולי.

אבי כץ: אפילו לא עברו שבועיים.

אבי כץ: אני אטפל בזה, הייתי בחוץ לארץ עד אתמול בערב.

אורי מקלב: כן.

אורי מקלב: אבל אתה מגיע לוועדה, אתה שואל למה קוראים לי לוועדה?

אורי מקלב: ההגדרה היא, כרגיל, בוודאי לפניות הציבור.

אורי מקלב: כל פנייה שלה, בשונה מוועדות אחרות, שיכולות לקחת נושא---

אבי כץ: אתה צודק.

אבי כץ: לא היה לי זמן לשאול את השאלות האלו כי הבוקר באתי לעבודה.

לנה קרביץ: אני גם מבינה, שהחומר שהועבר לקראת הוועדה, זה החומר שנאסף---

שלומית אבינח: סליחה, מה את מתגוננת?

שלומית אבינח: סליחה, אני מרגישה פה---

לנה קרביץ: אני מתגוננת?

לנה קרביץ: את לא נותנת לי להשלים משפט.

לנה קרביץ: הוא נתן לי זכות דיבור, את לא נותנת לי להשלים משפט אפילו.

לנה קרביץ: אני מתגוננת?

שלומית אבינח: זה שבן אדם היה בחוץ לארץ והגיעה פנייה מהוועדה לפניות הציבור, אז אולי אתם פעם ראשונה בוועדה, אבל כשמגיעים לדיון בוועדה לפניות הציבור, אני חושבת, לא אבי, זה לא תפקידו של אבי, אבל מנהלת הלשכה, כשהוא חזר מחוץ לארץ, צריכה להכין את זה.

שלומית אבינח: הנה, תדע לך שהגיעה פנייה.

שלומית אבינח: זו התנהלות שאני מבינה שצריכה להיות.

לנה קרביץ: טוב.

לנה קרביץ: אני מהלשכה המשפטית ואני רציתי להתייחס להיבטים המשפטיים ולא---

אבי כץ: הבוקר אני הספקתי לשבת איתה חצי שעה לפני שבאתי לוועדה.

אורי מקלב: היום זה יום הנכה.

אורי מקלב: היום הם מפגינים.

משה בר: סליחה, אני רוצה רק מילה אחת לרשות השידור, מילה, אני צריך לצאת להפגנה.

משה בר: אני מודיע חגיגית פה, בישיבה הזאת שההפגנה הזאת, היא תיגמר.

משה בר: והפגנת האהלים, ההפגנה השנייה תהיה נגד סגירת רשות השידור, ואני מבטיח לכם חגיגית, אנחנו נסגור אתכם.

אבי כץ: אני מאחל לך בהצלחה.

קריאה: הבעיה היא שלא ישדרו את זה ואז זה לא ייגמר.

משה בר: שלא ישדרו.

משה בר: ערוץ 10 וערוץ 2, הם כל הזמן אומרים, שהערוץ הזה מיותר.

קריאה: הם סתם אומרים, שזה מיותר.

קריאה: אבל לא משנה.

קריאה: למה הם אומרים את זה?

קריאה: פרצופו של ערוץ אחד---

משה בר: אני מצטער שאני צריך לעזוב.

אורי מקלב: אני מאחל לכם בהצלחה במאבק.

אורי מקלב: אתם יודעים לעשות מאבקים.

אורי מקלב: איך אומרים?

אורי מקלב: אחרים אומרים מפגינים ואתם נאבקים.

משה בר: הם יתחילו עם הנכים, אז הם לא יוכלו לשדר בכלל ואת זה הם לא יודעים.

אורי מקלב: אנחנו לא נראה אתכם היום, אז נתגעגע.

אורי מקלב: אתה יכול לקחת איתך שני בקבוקי מים.

סלעית קולר: אני מתנצלת.

סלעית קולר: אבל אני בהחלט אעקוב אחרי הדיון הזה.

אורי מקלב: בסדר גמור, מאה אחוז.

אורי מקלב: הנושא שלך, אנחנו גם נתייחס לזה.

אבי כץ: אם יש לך משהו מיוחד, את יכולה לפנות אלי.

אורי מקלב: זה לא כל הנושא, אבל כל פעם שאנחנו שומעים, שאין תשובות לאזרחים---

אבי כץ: לא.

אבי כץ: היא אומרת שמקבלים תשובות.

אורי מקלב: אומרת סלעית דבר אחד, שכשלא מקבלים תשובה, בסופו של דבר זה מגיע לעורך דין.

אורי מקלב: כשאדם לא מקבל תשובה---

משה בר: אנחנו דורשים את זה.

משה בר: זה היה בועדת הכספים.

שלומית אבינח: משה, די.

שלומית אבינח: באמת.

משה בר: הוא שאל אותי שאלה.

אורי מקלב: כל שאלה שהוא שואל אותך אתה חייב לענות?

אורי מקלב: בקול?

אורי מקלב: מה שקורה בסוף, אדם קיבל פנייה, חוב, שלח אליכם.

אורי מקלב: זה שהוא לא קיבל תשובה, הוא חשב שהוא כבר את שלו הוא עשה, 'אני לא קניתי.

אורי מקלב: לי אין טלוויזיה.

אורי מקלב: לא היה לי בשנים האלה, ואין לי.

אורי מקלב: אני קניתי את זה בכלל לבן שלי'.

אורי מקלב: הוא לא קיבל תשובה, הוא הבין שהוא גמר עם העניין.

אורי מקלב: וזה גם נשכח.

אורי מקלב: אנחנו כולנו בני אדם, אנחנו יודעים שאנחנו שוכחים את הדברים, ואחרי כמה שנים, הוא מקבל, או אחרי שנתיים, שלוש, הוא מקבל מכתב מהעורך דין.

לנה קרביץ: זה לא יעבור לעורך דין, זה העניין.

אורי מקלב: למה לא?

לנה קרביץ: כי בהנחה, ושוב, אני עושה צעד קדימה.

לנה קרביץ: בהנחה שהוא שלח לנו מכתב ולא טופל, נניח, קורה, יש טעות.

לנה קרביץ: אבל ברגע שמתקבל מכתב, זה מצוין במערכת הממוחשבת.

לנה קרביץ: ברגע שזה מצוין במערכת הממוחשבת, זה לא יועבר לעורך דין.

לנה קרביץ: הנזק היחיד לאזרח, שזה גם נזק, אבל זה הנזק היחיד, זה שהוא לא קיבל תשובה.

לנה קרביץ: כלומר, נכון, התעורר עוד חמש שנים בהנחה שטעינו ולא התקבלה תשובה, אז אנחנו נענה לו, או נפנה אליו, או יכול להיות אפילו שנוציא לו דרישה, שזה הכי חמור.

לנה קרביץ: אבל הדרישה עדיין תהיה מרשות השידור, זה לא יעבור למשרד עורכי הדין.

שלומית אבינח: באיזה מקרים זה כן יעבור לעורך דין?

לנה קרביץ: כאשר אני פניתי לאזרח, או בוצע למשל ביקור בית ונמצאה טלוויזיה והוא לא משלם.

לנה קרביץ: כלומר, הוא מסרב לשלם את הכול.

אורי מקלב: אחרי כמה זמן פיגור אתם מדברים עם עורכי דין?

לנה קרביץ: מעל שנה.

לנה קרביץ: אנחנו מקפידים.

לנה קרביץ: גם בהיבט הזה, אני כבר אציין---

אורי מקלב: זה יוצא לא כדאי החמישים אחוז.

אורי מקלב: אם נפנה בחודש אחרי, שהוא לא שילם לעורכי דין.

אורי מקלב: זה גם לא נאה וגם לא נקבל את החמישים אחוז.

לנה קרביץ: אנחנו לא עושים את זה.

לנה קרביץ: אבל גם מהשיקול הזה, שהאזרח ישלם יותר על ריבית ועל הצמדה מאשר על החוב.

אורי מקלב: וגם על ההיקפים.

אורי מקלב: כמה חובות לציבור נמצאים, אם אתם יודעים, בידי עורכי הדין?

לנה קרביץ: אז אני רוצה, שנייה לפני זה, להתייחס להיבט המשפטי.

לנה קרביץ: בכל זאת, אני מהלשכה המשפטית.

לנה קרביץ: כל עורכי הדין שאנחנו עובדים איתם, התשעה החדשים במיוחד, נבחרו במכרז, ואנחנו לא סתם בחרנו תשעה משרדים, ולא פחות, כי רצינו לפזר את החובות.

לנה קרביץ: אנחנו פנינו מהלשכה המשפטית, ששותפה,יש לנו עורכת דין שמטפלת במכרזים ספציפית.

לנה קרביץ: היא היתה שותפה לזה.

לנה קרביץ: אבל עקרונית

אורי מקלב: זה לא קל לעשות מכרז כזה.

לנה קרביץ: כן.

לנה קרביץ: אנחנו בנינו את המכרז הזה, ובחרנו תשעה עורכי דין.

לנה קרביץ: לא סתם בחרנו תשעה עורכי דין, כי רצינו לפזר את החובות, שלא ייווצר מצב שעורך דין אחד, שהוא אגרסיבי במיוחד, מקבל לידיו את החובות, מצליח בגביה שלהם, ואז, כל התיקים מועברים אליו, בגלל שהוא טוב, מבחינה מקצועית טוב, לא מבחינה שירותית.

לנה קרביץ: מבחינה מקצועית.

לנה קרביץ: לא רצינו את זה ולכן, פיזרנו את התיקים.

לנה קרביץ: זה קודם כל.

לנה קרביץ: בי"ת, כל המשרדים שנבחרו, נבחרו לאחר שהתקיים איתם ראיון עבודה.

לנה קרביץ: הם הגיעו לראיון ללשכה המשפטית ולאגף הגבייה והתקיים ראיון.

לנה קרביץ: לא עשינו את זה סתם, אלא, כי רצינו להתרשם.

לנה קרביץ: עכשיו, במאמר מוסגר, אני אגיד כמובן, בלי שמות והכול, אבל אני כבר יכולה להגיד שהיו משרדים גדולים שלא נבחרו בגלל שאנחנו יודעים שהם משרדים אגרסיביים, ואנחנו אמרנו, הם טובים בגבייה מבנקים, מחברות סלולר.

לנה קרביץ: זה בערך התחום שבדרך כלל מגיע למשרדים גדולים.

לנה קרביץ: היו משרדים שלא בחרנו ופסלנו אותם.

לנה קרביץ: גם, כלומר, בגלל הניקוד.

לנה קרביץ: זה היה כמובן הכול מנוקד, אבל בין היתר, מההתרשמות שלנו, בראיון, כי ידענו והתרשמנו שהם משרדים אגרסיביים, ואנחנו כרשות מנהלית, גם רצינו לשמור על השם הטוב שלנו, מעבר לגבייה מוצלחת.

אורי מקלב: זה חשוב מה שאמרתם עכשיו.

אורי מקלב: עורכי הדין שלא נבחרו, היו גם פרמטרים כאלה, אלה שלא בחרתם עכשיו---

לנה קרביץ: היתה התרשמות.

לנה קרביץ: זה עכשיו אני מדברת איתך על המכרז החדש.

לנה קרביץ: היתה התרשמות בראיון.

לנה קרביץ: במסגרת ההתרשמות הזאת, חלק מהעניין היה שאנחנו מתרשמים איך הם גובים, האם הם דיברו רק על ההצלחה שלהם, שאנחנו טובים בגבייה, ואנחנו נגבה כל שקל---

אורי מקלב: איך הם מחלקים את הגבייה בין הגובים?

אורי מקלב: לפי סכומים, לפי אזורים?

לנה קרביץ: לפי מחוזות.

לנה קרביץ: ובכל מחוז יש מספר עורכי דין.

לנה קרביץ: כלומר, זה מפוזר.

אורי מקלב: אתם מחלקים בין---

אבי כץ: היו מספר פרמטרים, והמחיר היה רק שלושים אחוז מתוך זה.

אבי כץ: העמלה, לא המחיר.

לנה קרביץ: והייתה התרשמות בראיון וההתרשמות היא חלק מהעניין.

לנה קרביץ: בנוסף, אני רוצה להגיד שנבחרו רק---

אורי מקלב: כל העמלה שם זה רק מעצמו.

אורי מקלב: ..

אבי כץ: לא, אנחנו משלמים את העמלה מתוך התשעה משרדים ---

לנה קרביץ: אנחנו משלמים הוצאות ממשיות.

אורי מקלב: כן, ועמלה.

אבי כץ: ומתוך התשעה משרדים, שניים מהמשרדים הציעו עמלה אפס, שני אחוז או אחוז וחצי.

אבי כץ: והיתר הציעו בין חמישה לשישה אחוזים.

שלומית אבינח: ואתם משלמים לכולם לפי מה שהציעו?

אבי כץ: כן, לפי מה המכרז, משלמים לפי העמלה, שמי שזכה לפי העמלה ש---

לנה קרביץ: אבל זה גם מדורג.

לנה קרביץ: זה לא בדיוק, זה גם מדורג לפי גובה החובות.

אורי מקלב: יש מצב שעורכי דין, חלק מקבלים חלק לא מקבלים.

אבי כץ: לא, הם מקבלים השלב הבא.

אבי כץ: מאיתנו מקבלים את העמלה הזו, שציינתי אותה.

אורי מקלב: זה בטח היה פרמטר בניקוד גם כן.

אבי כץ: כן.

אבי כץ: שלושים אחוז.

לנה קרביץ: רצינו גם להוסיף שבחרנו בעורכי דין, כמו שאבי אמר, ולא בחברות גבייה, גם בגלל החשש שחברת גבייה הפועלת בצורה אגרסיבית, כי זו כל הפרנסה שלהם, זה בעצם הגבייה המוצלחת, וגם לא חלים עליהם כללי האתיקה של לשכת עורכי הדין.

לנה קרביץ: ובכל זאת זה אחד מהכלים שלנו לרסן ולבדוק ולבקר את עורכי הדין.

לנה קרביץ: בעניין הפניות.

לנה קרביץ: כמו שאמרתי, אנחנו נתייחס לפניות.

לנה קרביץ: אגף הגבייה יתייחס לפנייה הספציפית הזאת, אבל אני רוצה להגיד בכללי, ברגע שהפניות מגיעות אגף הגבייה מטפל בהם.

לנה קרביץ: יש לא מעט פניות שמועברות אלינו ללשכה המשפטית.

לנה קרביץ: בין אם זו פנייה מעורך דין, ובין אם זו פנייה שהסתבכה או עברה כמה שלבים, ואנחנו מקפידים לענות.

לנה קרביץ: כמובן שיש טעויות, אבל אנחנו בדרך כלל מקפידים לענות.

לנה קרביץ: אנחנו נמצאים בקשר רציף עם נציבות תלונות הציבור.

לנה קרביץ: גם אנחנו משתדלים, אבל שוב, טעויות קורות, אבל צריך להתייחס תמיד מבחינת האחוזים, כמה טעויות קורות, מסך הפניות, מסך הגבייה.

אורי מקלב: עכשיו בוא נראה דברים---

לנה קרביץ: דברים משפטיים.

לנה קרביץ: אני אתייחס ואני אקצר.

לנה קרביץ: אני רוצה גם לציין שמדובר במס.

לנה קרביץ: אנחנו שוכחים, אבל אנחנו פועלים מכוח החוק וזה מס מכוח התקנות.

לנה קרביץ: ואדוני, משה דיבר, שאין פטור לנכים או הפטור הוא חלקי.

לנה קרביץ: אנחנו פועלים לפי התקנות.

לנה קרביץ: מה שהתקנות קובעות, אנחנו פועלים.

לנה קרביץ: עכשיו, יותר מזה, מתעוררות אצלנו לפעמים מחלוקות לעניין הפטור.

לנה קרביץ: למי?

לנה קרביץ: האם להעניק או לא?

לנה קרביץ: ואנחנו מנסים להרחיב כמה אנחנו יכולים.

לנה קרביץ: אבל, אל לנו לשכוח, שאנחנו רשות מנהלית.

לנה קרביץ: ואסור לנו לתת פטור איפה שהוא לא קיים, כי אסור לי לעשות את זה.

לנה קרביץ: כי אם אני אתן לאחד, אני כמובן צריכה לתת לכל האחרים.

אורי מקלב: מס, זה נכון שזה חוב.

אורי מקלב: אבל, יש בזה גם כמה שאנחנו--- שלומית אבינח: אחרי שנה זה עובר לעורך דין?

לנה קרביץ: כן.

לנה קרביץ: אחרי שנה זה עובר לעורך דין.

שלומית אבינח: מי שאזרח מספיק זמן, באמת---

אורי מקלב: אז הוא יקבל מינימום שלוש הודעות.

לנה קרביץ: כן.

לנה קרביץ: מינימום.

לנה קרביץ: לפחות, הוא יקבל יותר.

לנה קרביץ: אני רוצה להסביר את התהליך בשתי מילים.

אורי מקלב: הבעיה היא, שזו לא היתה הכתובת שלו.

אורי מקלב: לא הגיע.

אורי מקלב: מה שקורה, עורכי הדין מסתכלים על מרשם אחר, ואריה בטח תיכף ירחיב, אנחנו יודעים את זה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים את זה שעורכי הדין, לפעמים כל הפעולה שלהם, אנחנו יודעים את זה, גם ממגן דוד אדום, פעם ראשונה שנתקלתי בחוק הזה, הוא אומר, אף פעם לא קיבלתי הודעה וזה לא אנשים שאומרים.

אורי מקלב: פשוט היתה כתובת אחרת, זה לא היה מקום שהוא גר.

אורי מקלב: הם שולחים לכתובת אחרת, הבן אדם לא קיבל הודעה, גם בן אדם, לא רק בגלל שהוא עבר דירה.

אורי מקלב: הכתובת הרשומה בגלל סיבות כאלה ואחרות, זה בכלל לא אותה כתובת.

אורי מקלב: נניח, שלחו לכתובת הפינוי, שזה בכלל לא הכתובת שלו, שבמקרה היה שמה וזה לא הכתובת שלו.

אורי מקלב: הכתובת שלו האמיתית היא בכלל במקום אחר.

אורי מקלב: אני לא מתייחס אליהם.

אורי מקלב: אני מתייחס למקרים אחרים.

אורי מקלב: אנחנו מדברים אפילו בעירייה, שכאילו הוא תושב המקום, שהכתובות, יש שני סוגי מרשמים וכשהוא רוצה ומחפש מרשם אחר, הוא מיד במחשב.

אורי מקלב: הוא מיד פונה.

אורי מקלב: כל הפעולה של עורכי הדין היתה, וזה אנחנו נדרשנו כמה פעמים.

אורי מקלב: למה את הדברים, את התהליך הזה, צריך לעשות על ידי עורכי דין?

אורי מקלב: למה התהליך הזה צריך לעלות מאתיים שקל או מאתיים חמישים?

אורי מקלב: ולמה זה לא צריך להיות שזה בעצם הרשות לגבייה, שהוקמה בתוקף הנסיבות.

אורי מקלב: זה בעצם הבסיס של הדברים.

אורי מקלב: ואנחנו רוצים, שהתעריפים יהיו יותר זולים.

לנה קרביץ: אני רוצה להתייחס לכך.

לנה קרביץ: על מנת איכשהו להקל על האזרח, שבכל זאת, צריך לא לשכוח, שאנחנו מתייחסים אל החייבים, אלה שאנחנו יודעים, שיש להם חוב.

לנה קרביץ: ועדיין, כמו שאמרת חייב הוא לא פושע, הוא לא עבריין.

לנה קרביץ: ולכן כדי להקל עליהם, קודם כל התחלנו עם ההליך המקוצר, שהוא נחשב לידידותי יותר לאזרח, דרך ההוצאה לפועל ודרך ההליכים, אנחנו גם בודקים את העניין של גביית קנסות דרך הרשות לגביית קנסות.

לנה קרביץ: כל הפעולות האלה, נועדו להקל על האזרח.

לנה קרביץ: גם על רשות השידור, כמובן.

לנה קרביץ: אבל גם לאזרח.

אורי מקלב: אריה, אתה תוכל להסביר לנו מה זה?

אריה כהן: המרכז לגביית קנסות הוקם.

אריה כהן: מיכל כספי, שהיא אחראית על מרכז לגביית קנסות.

אריה כהן: שם זה יותר קשה.

אריה כהן: אנחנו היינו אצלה והכללים הם יותר קשוחים.

אורי מקלב: הם הרבה יותר זולים.

אריה כהן: לא.

אריה כהן: יותר---

אורי מקלב: בשלבים הראשונים הם ודאי יותר זולים.

לנה קרביץ: הנה, הוא יסביר בהרחבה, אבל אני אומרת שאנחנו עושים, בודקים את כל הפעולות שיכולות להקל גם על הרשות, אבל גם על האזרח.

לנה קרביץ: לעניין ההוצאות.

לנה קרביץ: אנחנו, בהסכמים עם עורכי הדין, התעקשנו שהתשלום על מכתב התראה ועל הפעולות יתחלק בצורה מדורגת בהתאם לגובה החוב.

לנה קרביץ: ולמה?

לנה קרביץ: כדי שהאזרח לא יגיע למצב שהוא משלם שלוש מאות שקל על החוב ומאתיים ארבעים ותשע, נדמה לי מותר לפי לשכת עורכי הדין, על מכתב ההתראה.

לנה קרביץ: התעקשנו.

לנה קרביץ: זאת היתה הצעה שלנו ואנחנו התעקשנו להכניס את זה.

לנה קרביץ: ועורכי הדין, היו כאלה שפנו ואמרו, אבל זה סכום נמוך מדי.

לנה קרביץ: ואנחנו התעקשנו להשאיר את זה, ולעשות את זה מדורג.

לנה קרביץ: כדי שהאזרח ישלם את רוב הכסף על החוב עצמו, כמובן, על הקרן, ולא יטילו עליו הוצאות.

לנה קרביץ: אין לי מה להוסיף על הפנייה הספציפית הזאת, כי אנחנו נבדוק אותה.

אורי מקלב: מה גובה החובות שנמצאים בידי הציבור?

לנה קרביץ: הממוצע של החוב הוא בסביבות ארבע אלף שקל, אני חושבת, סך הכול החובות הם---

אבי כץ: מדובר בחובות מצטברים של בערך מאתיים חמישים מיליון שקל.

אבי כץ: חלק מהחובות, כבר יש חמישים ושישה אלף תיקים, שנמצאים בידי משרדי עורכי הדין.

אבי כץ: ועוד ארבעים אלף תיקים שנמצאים אצל עורכי הדין.

אבי כץ: גם אלה שהפסיקו לעבוד איתנו.

אבי כץ: אבל הם לא יכולים לטפל בהם, בגלל שמדובר בחובות משנת 2000 עד 2004, ואנחנו נוהגים לקחת חובות עד שבע שנים בגלל חוק ההתיישנות.

אבי כץ: ויבוא האזרח ויגיד, אני שבע שנים שמרתי קבלה.

אבי כץ: אין לי קבלה.

אבי כץ: אז אנחנו נוהגים לקולא עם הנושא הזה.

אורי מקלב: מה זה לקולא?

אורי מקלב: אתם לא יכולים לגבות.

אבי כץ: לא.

אבי כץ: יכולים.

אבי כץ: ניסינו.

אבי כץ: אפשר לגבות, כן.

אבי כץ: לא חל על זה התיישנות.

אבי כץ: אבל אנחנו לא רוצים להסתכן.

אורי מקלב: כמה מתוך המאתיים חמישים מיליון כמה זה קרן וכמה זה ריביות?

אורי מקלב: וכמה שכר טרחה?

אורי מקלב: אתם לא יכולים לדעת, והרי---

אבי כץ: זה מתחלק.

אבי כץ: מדובר בקנסות שמצטברים של חמישים אחוז בערך חצי חצי.

שלומית אבינח: מאיזה שנים זה?

שלומית אבינח: משבע שנים אחורה?

שלומית אבינח: המאתיים חמישים?

שלומית אבינח: זה שבע שנים אחורה?

אבי כץ: כן.

אבי כץ: פלוס מינוס.

אבי כץ: זה מאה עשרים וחמישה מיליון שקל קנסות ומאה עשרים וחמישה שקל קרן.

אורי מקלב: המאתיים חמישים מיליון זה החוב לרשות השידור.

אורי מקלב: הציבור חייב יותר.

אורי מקלב: עדיין, אם אנחנו נוסיף גם את שכר הטרחה של עורכי הדין, אז הסכום יהיה הרבה יותר.

אורי מקלב: רשות שידור, היעד שלה זה מאתיים חמישים מיליון, שהם יודעים, שמתוך זה הוא עושה בערך חצי חצי, עם חמישים אחוז.

אורי מקלב: הציבור חייב הרבה יותר מכיוון שהציבור גם צריך לשלם את שכר טרחת עורכי דין.

לנה קרביץ: שכר טרחה אנחנו משלמים עמלה מהסכום.

אבי כץ: גם מה שאזרחים משלמים לעורכי דין.

אבי כץ: את השש מאות שבעים---

אורי מקלב: אנחנו שואלים היום, כמה החובות היום של הציבור.

אורי מקלב: כמה אנחנו חייבים?

אורי מקלב: חמש מאות מיליון, מאתיים חמישים זה לרשות השידור, שמתוכם בערך מאה עשרים וחמש זה ריבית.

אורי מקלב: בלי, לא מדובר כאן, לא על שכר טרחה.

אורי מקלב: כשאנחנו קיבלנו את הנתונים ממגן דוד אדום, הם קיבלו את זה מתוך משרד עורכי הדין.

אורי מקלב: הנתון שמביאים לנו, הם לא קיבלו אותו.

אורי מקלב: הוא לא הביא לי אותו מתוך המשרדים של עורכי הדין, הוא גם לא הכין את עצמו, מתוך תשעה עורכי דין, ואמר להם, כמה החובות של... הוא בא, הוא הסתכל מתוך המחלקה שלו, מתוך רשות השידור, הוא אמר, חייבים לי מאתיים חמישים מיליון.

אורי מקלב: אני חושב שבשלב הזה אנחנו נעבור לאריה.

אבי כץ: עוד דקה.

אבי כץ: אני אוסיף עוד משפט.

אבי כץ: אדוני הגדיר את התופעה מרדנים.

אבי כץ: זה בדיוק המילה.

אורי מקלב: סרבנים, מרדנים אבל לא משנה.

אבי כץ: זו המילה נכונה כי אצלנו יש להם---

אורי מקלב: אבל לא כולם כאלה.

אבי כץ: --- את האופציה.

אבי כץ: אלה רוב הציבור ואלה שמגיעים, יש להם את האפשרות לשלם ללא קנסות.

אבי כץ: הוא מקבל הודעה לבית.

אבי כץ: , גם אם הוא לא מקבל הודעה, הוא יכול להתקשר לקבל.

אבי כץ: אבל בסך הכול, מי שמגיע לעורך דין, זה מי במשך שנים הוא סירב לשלם והוא זלזל בהודעה ששלחנו.

אורי מקלב: לא בשביל זה כינסנו את הוועדה.

אורי מקלב: אנחנו מכנסים את הוועדות בשביל אלה שאומרים, לא קיבלנו ולא היה שלנו.

אורי מקלב: ואני גם שואל כאן, לא קיבלנו תשובה.

אורי מקלב: מדוע אותה אזרחית שפנתה אלינו, למה היא היתה צריכה לקבל טלפון ממשרד עורכי הדין?

אורי מקלב: למה היא לא קיבלה את זה דרך מכתב?

לנה קרביץ: בהקשר זה אני רוצה להגיד, מה שהתחלתי להגיד איך זה פועל.

לנה קרביץ: אני אסביר לך איך זה עובד.

לנה קרביץ: הכלל הוא שבינואר מתגבשת האגרה.

לנה קרביץ: מהראשון בינואר, כמה החובה לתשלום האגרה.

לנה קרביץ: מאותו הרגע, כל חודש יוצאת חובת ההודעה.

לנה קרביץ: דרישה לתשלום.

לנה קרביץ: כל חודש.

לנה קרביץ: רק לאחר חצי שנה אנחנו בכלל יכולים להעביר את זה לעורכי דין.

לנה קרביץ: אלא שעד היום לא עשינו את זה, כי אמרנו שהחוב הוא כל כך נמוך---

אורי מקלב: שנה שעברה מה עשיתם?

לנה קרביץ: שנה שעברה, אז אוקי, אז רק משנה שעברה התחלנו לעשות את זה.

אורי מקלב: לנה, אנחנו לא מדברים על זה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על זה עכשיו, כשהם פונים כבר, עורכי הדין, האם פונים בעל פה, בטלפון, או שפונים בכתב?

אורי מקלב: המפגש הראשון של האזרח עם העורך דין, האם זה בטלפון?

לנה קרביץ: בדרישה לתשלום, כמובן בכתב.

אורי מקלב: בסדר, אז המובן צריך להיאמר גם כן.

אבי כץ: מה שלנה אומרת---

לנה קרביץ: כמובן שבכתב.

לנה קרביץ: אבל ניסיתי להגיד את זה לפני זה.

לנה קרביץ: הם מקבלים פניות מרשות השידור.

לנה קרביץ: ולא אחת וגם לא שתיים.

לנה קרביץ: כלומר, לאזרח יש המון המון זמן לפנות אלינו ולנסות ולשלם את החוב.

לנה קרביץ: בלי ריבית בלי הצמדה.

אבי כץ: מה שלנה אומרת שעל פי החוק אין חובה לשלוח אפילו הודעה.

אבי כץ: אין חובה.

אבי כץ: זה הגיע לבג"ץ.

אבי כץ: ובג"ץ אמר את דברו, שאין חובה לרשות השידור לשלוח הודעה.

אבי כץ: יש חובה לשלם.

לנה קרביץ: וגם אין חובה להמתין לפני שאנחנו מעבירים לעורכי הדין, ואנחנו עושים את זה.

אורי מקלב: בואו נשמע את אריה, ואחרי זה אנחנו נדע פחות או יותר.

אריה כהן: אני אנסה לענות כאן על כמה דברים.

אריה כהן: קודם כל, אני אתן קצת נתונים.

אריה כהן: בין השנים 2007 ל2011 נפתחו תשעים ושלוש אלף חמש מאות שבעים וארבע תיקים בהוצאה לפועל.

אורי מקלב: הנתונים שקיבלתי עד עכשיו, איך זה יכול להיות, שיש רק חמישים אלף תיקים שהם בטיחות---

אבי כץ: לא שלנו.

אבי כץ: הוא מדבר בכללית, מה שאצלו.

אבי כץ: ..

אושרת תורג'מן: לא.

אושרת תורג'מן: הוא אמר שיש חמישים אלף, ועוד ארבעים אלף מהשנים הקודמות.

אושרת תורג'מן: אז סך הכול זה תשעים אלף.

אריה כהן: אבל אני רציתי לדבר גם על אותם ארבעים אלף.

אריה כהן: יש היום תיקים פתוחים, שבעים אלף תשע מאות ועשר אלף תיקים פתוחים.

אריה כהן: מתוך התיקים האלה, אלפיים מאה וארבעים רק נפתחו במסלול המקוצר.

אריה כהן: אני רק רוצה רגע להבהיר מי אנחנו, אנחנו הרשות לאכיפה וגבייה, אנחנו הרשות, שבראש הרשות יושב מר בגין.

אריה כהן: אני הסמנכ"ל המקצועי ברשות הזו.

אריה כהן: הרשות הזו הופרדה מהרשות השופטת, שהייתה פעם ליד בתי המשפט .

אריה כהן: ואנחנו היום הרשות המבצעת.

אריה כהן: אנחנו הרשות המבצעת, יש לנו את שני הגופים.

אריה כהן: אחד, המרכז לגביית קנסות והשני ההוצאה לפועל.

אריה כהן: שני התחומים האלה.

אריה כהן: תיכף גם נדבר על הנושא של גביית קנסות.

אריה כהן: מבחינת התיקים, אמרתי נפתחו מסלול המקוצר אלפיים מהתיקים.

אריה כהן: מאוגוסט 2009, מאז שלמעשה על פי החוק התחיל לעבוד המסלול המקוצר.

אורי מקלב: זה קצת מדי, לטעמך?

אריה כהן: זה קצת מדי.

אריה כהן: מאוד מעט.

אריה כהן: אנחנו, גם דרך אגב, כבודו, דיברנו עם השר ליצמן.

אריה כהן: היינו אצלו, אצל המנכ"ל.

אריה כהן: דיברנו איתו על מד"א.

אריה כהן: ואנחנו יצרנו,שגם מד"א יבואו ויבדקו פה.

אריה כהן: הם לא רצו.

אריה כהן: עכשיו, נכון להיום, על פי הנתונים אצלנו, יש שנים עשר עורכי דין שמייצגים.

אריה כהן: כאשר, אפשר לראות ברשימה, למעשה יש ארבעה חמישה עורכי דין, ממה שאני צירפתי, שהם למעשה, אחד מעורכי הדין, מחזיק עשרים וארבע אלף תיקים מתוך התשעים ושלוש אלף, אחד מחזיק עשרים אלף, והשני ארבע עשרה.

אריה כהן: הם, דרך אגב, גם עורכי דין גם לגופים ציבוריים אחרים.

אריה כהן: זאת אומרת, לפלאפון ודברים כאלה.

אריה כהן: הם גם עורכי דין שנותנים גם את השירות לגופים האחרים.

אריה כהן: אותם עורכי הדין.

אריה כהן: סך הכול החובות, נכון להיום, הפעילות האחרונה, זה החובות והבדיקה של התיק.

אריה כהן: למעשה הם נמצאים על שלוש מאות שלושים מיליון שקל.

אריה כהן: כאשר צריך להבין שהיום עם ההוצאות ועם כל הדברים הנוספים זה כמעט מכפיל את עצמו מבחינת החובות.

אריה כהן: יכול להגיע בין החמש מאות ושש מאות מיליון.

אריה כהן: העדכני לעכשיו, זה החובות, אם אנחנו מדברים על צמיחה, אם מדברים על תיקים, שנפתחו ב2007 אז זה סכום החוב שהיה ב2007.

אריה כהן: זה לא החוב עכשיו, העדכני, עם הוצאות של---

אורי מקלב: ואתה אומר שזה מכפיל את עצמו?

אריה כהן: אני אגיד למה, תיק בהוצאה לפועל, ברגע שהוא נפתח, יש שני מסלולים.

אריה כהן: מסלול אחד, הוא המסלול החדש, שבו... והוא היה בפיילוט.

אריה כהן: נגמר הפיילוט בראשון בשמיני ונתנו ארכה.

אריה כהן: עכשיו בועדת חוקה לעוד שנה.

אריה כהן: המסלול הזה הוא למעשה מסלול שבא לתת לתיקים, שהם עונים לקריטריונים.

אריה כהן: זה תיקים עד עשרת אלפים שקל.

אריה כהן: בתיקים האלה אין ייצוג של עורך דין, למעט בתיקים שנקראים תיקי... אין ייצוג של עורך דין.

אריה כהן: בתיקים האלה יש אגרה קבועה והאגרה היא שישים שקלים.

אריה כהן: זה מקסימום הוצאות, שניתן להוסיף בתוך התיקים האלה.

אריה כהן: לעומת תיק רגיל, שהולך למסלול של עורך דין.

אריה כהן: אז, כמו שאמר פה הסמנכ"ל, מר כץ אמר, למעשה זה הולך לפי התעריף של לשכת עורכי דין.

אריה כהן: תיק שנפתח על חמש מאות שקל, הוא נפתח על הקרן.

אריה כהן: של קרן חוב של חמש מאות שקל.

אריה כהן: החוב הפסוק, כעבור בערך סדר גודל של שלושים יום, מגיע שלושים, ארבעים יום, יכול להגיע לאלפיים שקל.

אריה כהן: עכשיו, למה?

אריה כהן: מכיוון, שא: על התיק הזה יש אגרה של פתיחת התיק, על התיק הזה יש ריביות והצמדות זה מגיע בערך לתשע מאות שקל.

אריה כהן: ועל התיק הזה, איך שנפתח התיק, במידה ויש בו ייצוג של עורך דין, נזקף לעורך דין, לפי התעריף של לשכת עורכי הדין, נזקף לו שכר טרחה א'.

אריה כהן: ב: כעבור עשרים ואחד יום, או שלושים יום, תלוי לפי סוג התיק, במידה ואדם לא טען ולא ניסה לבוא ולהסביר את החוב, כעבור עשרים ואחד או שלושים יום, במידה ועורך הדין עשה פעולה אחת בתיק, נזקף לו שכר טרחה.

אריה כהן: שכר טרחה א' וב'.

אריה כהן: זה מגיע לממוצע אלף שקלים נוספים.

אורי מקלב: אז החוב בת החמש מאות שקל, בעצם נתת דוגמה של חמש מאות, אבל אני צריך לקחת דוגמה של עשרת אלפים.

אורי מקלב: עד עשרת אלפים שקל, אמרת שזה יכול להיות במסלול---

אריה כהן: הם צריכים להחליט כרגע, האם הם רוצים לבוא במסלול המקוצר.

אריה כהן: זו ההחלטה שלהם, של רשות השידור

אורי מקלב: כרגע לא חייבים אלא התובעים

אריה כהן: ולכן צריך להחליט.

אריה כהן: המסלול הזה הוא מסלול אופציונאלי, הוא לא מסלול חובה.

אריה כהן: רשות השידור צריכה לבוא ולהחליט האם היא רוצה ללכת עם המסלול הזה.

אריה כהן: הם החליטו שהם הולכים.

אריה כהן: דרך אגב, מהנתונים שבגבייה שלנו, הגבייה היא בערך פי שתיים בנושא של רשות השידור מול עורכי הדין בגבייה.

אריה כהן: אבל, מה שכן צריך להגיד, המסלול, ואנחנו עובדים איתם יפה מאוד בקטע הזה של רשות השידור, יש מה לשפר.

אריה כהן: ואני גם אגיד עוד מעט.

אריה כהן: אבל---

אורי מקלב: מה זה נקרא הצלחה?

אורי מקלב: שהולכים על המסלול הקצר יותר?

אריה כהן: רוב התיקים הם למעשה, אמרתי, רק אלפיים ארבע מאות, ומתוך התשעים ושלוש אלף, רוב התיקים למעשה נמצאים אצל עורכי הדין.

אורי מקלב: למה זה יפה?

אורי מקלב: זה נקרא לא יפה, מבחינתך.

אריה כהן: אמרתי שאנחנו עובדים איתם במסלול המקוצר בצורה יפה.

אריה כהן: בקטע של התיקים, באלפיים תיקים איתם.

אורי מקלב: אני שואל למה זה רק אלפיים?

אריה כהן: זו החלטה שלהם, שהם מחליטים.

אורי מקלב: ההוצאה לפועל, אנחנו קצת גם כן לומדים את העניין.

אורי מקלב: אני לא יושב הרבה בוועדת חוקה, אני קצת יותר בקי בחלק הזה.

קריאה: אתם דיברתם על מאתיים חמישים מיליון, במקום לדבר על שלוש מאות מיליון.

קריאה: כל הטבלה זה רשות השידור

אריה כהן: אני מדבר רק על הקרן ועל הפתיחה של התיק.

אריה כהן: זה יותר גדול , אני אמרתי.

אסף וינינגר: לא, לא, הוא לא כולל הוצאות גבייה.

אסף וינינגר: ובתיקים בהוצאה לפועל זה כולל.

אורי מקלב: אפילו שאתה מדבר רק על גבייה ראשונית, אמרת שבשלוש מאות שלושים אתה כולל זמן הפתיחה, נגיד אתה פתחת ב2007.

אורי מקלב: כמה זה היה אז, אבל כול הוצאות כבר---

אריה כהן: כולל, רק אם היה פה שכר טרחה א' וזה לא כולל הוצאות נוספות, שאם עשו הליכים, תוך כדי זה מוסיפים.

אורי מקלב: תסביר את הפער של בין המאתיים חמישים לשלוש מאות שלושים.

אורי מקלב: למה יש פער?

אורי מקלב: אתה הרי גם לא מחשיב את הקנסות ואת השכר טרחה.

אורי מקלב: איפה הפער של בין המאתיים חמישים לשלוש מאות שלושים.

אורי מקלב: זה סך הכול עשרים וחמישה אחוזים.

אריה כהן: אני לא יודע מהיכן הם לקחו את הנתונים.

אריה כהן: אצלי, התיק, ברגע שהוא נפתח, אמרתי החוב, איך שהוא נפתח בנוסף, הסכום זה אגרה ריבית והצמדה מיום יצירת החוב ועד הפתיחה של התיק, ושכר טרחה א'.

אריה כהן: במידה והתיק הזה מיוצג, ורוב התיקים שלהם מיוצגים, אז נזקף שכר טרחה.

אריה כהן: ואני מניח שכאן הסמנכ"ל לא לקח את---

אורי מקלב: זה שלוש מאות שלושים, שאתה מניח שזה חמש מאות ושש מאות.

אורי מקלב: זה בגלל הדברים האלה?

אריה כהן: שכר טרחה ב' שנוסף בתיקים.

אריה כהן: ואם---

אסף וינינגר: זה, אף על פי שהנתון שלכם לגבי סחר חובות, נכון לתאריך הפעילות האחרונה, הוא שלוש מאות שבעים---

אריה כהן: במידה ויש פעילות.

אריה כהן: אבל יש הרבה תיקים שאין בהם פעילות.

אריה כהן: תיק של הוצאה לפועל במסלול המקוצר, ברגע שהוא נפתח, הוא נפתח בתיק שנקרא תובנה.

אריה כהן: רוב התיקים שלהם נפתחים כתיקי תובנות.

אריה כהן: בתיק הזה הם צריכים קודם כל לשלוח התראה לאדם.

אריה כהן: ההתראה שהם שולחים, הם שולחים לו מה החוב והם שולחים לו את זה בדואר רשום.

אריה כהן: הם שולחים לו את ההתראה בדואר רשום ואז הם מגיעים אלינו.

אריה כהן: רק אחרי שלושים יום מהמועד שבו הם שלחו את ההתראה.

אריה כהן: והם אומרים, האדם לא הגיב, לא שילם, והם מבקשים לפתוח את התיק.

אריה כהן: ברגע שהם פותחים את התיק אצלנו, אנחנו מחויבים על פי חוק לשלוח עוד פעם.

אריה כהן: זה למעשה לא התראה, זו אזהרה.

אריה כהן: והפעם אנחנו שולחים לאדם אזהרה ואנחנו שולחים לו את זה בדואר רשום, עם אישור מסירה.

אריה כהן: לא שולחים לו את זה בדואר רשום, כמו שכאן, אלא בדואר רשום עם אישור מסירה ורק לאחר שיש מסירה בתיק, אנחנו למעשה יכולים להתחיל לפעול.

אריה כהן: זאת אומרת, האדם קיבל פעם ראשונה התראה מהם, שזה הם מוציאים אותו לפי הנוסח של החוק, כעבור שלושים יום הם יכולים לבוא ולפתוח את התיק בהוצאה לפועל.

אריה כהן: תיק במסלול המקוצר.

אריה כהן: המחוקק לא נתן לבצע בו הליכים, מה שנקרא הליכים אגרסיביים.

אריה כהן: זאת אומרת, בתיק הזה ניתן לעשות הליכים שאנחנו קוראים להם יחסית מידתיים, לא ניתן להוציא צו מאסר, לא ניתן להוציא צו הבאה על החובות האלה, לא ניתן לעשות עיכוב יציאה מן הארץ, לא ניתן לבצע הגבלות כנגד האדם.

אריה כהן: זאת אומרת, חלק מהדברים שהמחוקק נתן, כמו שכבודו היה שותף לזה איתנו, בתיקון עשרים ותשע, לא ניתן בתיק הזה.

אריה כהן: מה שכן קיים לעורכי דין שלהם, שפועלים לא במסלול המקוצר.

שלומית אבינח: אז איך הם מחליטים מה עובר אליכם ומה עובר ללשכת עורכי הדין?

שלומית אבינח: מה עובר לתשעת המשרדים.

שלומית אבינח: כלומר, מי מחליט לאן עובר החוב?

לנה קרביץ: עד עכשיו עבדנו רק במשלם המיסים.

לנה קרביץ: לאחרונה עשינו פיילוט של אלפיים תיקים.

שלומית אבינח: ולפי מה החלטתם?

שלומית אבינח: עד עשרת אלפים שקל?

שלומית אבינח: כלומר, לפי הסכום?

שלומית אבינח: לפי מה החלטת?

אורית שרף: קודם כל, מרכזנו את זה למקום, כדי שזה יהיה ריכוזי, וזה היה פיילוטים מסוימים בלבד ואנחנו נבחן את התוצאות, ונראה באמת---

אורי מקלב: כשהוא מדבר על תשעים אלף, מה זה תשעים אלף ההוצאה לפועל האלה?

אריה כהן: היום נשארו שבעים אלף תיקים.

אריה כהן: נסגרו עשרים ושניים אלף.

אורי מקלב: אבל אם זה מסתובב אצל עורכי הדין, מאיפה הגיעו התיקים האלה?

אורית שרף: אלפיים תיקים למסלול המקוצר.

אורית שרף: זה היה משהו ניסיוני.

אורית שרף: אני חייבת להגיד משהו---

אורי מקלב: רגע, אנחנו באמצע הדברים שלו.

שלומית אבינח: אני פשוט לא הבנתי.

אורי מקלב: עורכי הדין, גם בסופו של דבר מגיעים עם זה להוצאה לפועל, אבל זה מסלול אחד, המסלול הרגיל.

אורי מקלב: רשות השידור מעבירה לעורכי דין.

אורי מקלב: עורכי הדין גובים.

אורי מקלב: אם לא מצליחים לגבות, עוברים להוצאה לפועל וזה נעשה דרך הוצאה לפועל.

אורי מקלב: עכשיו, בהוצאה לפועל, יש עוד רשות שהיא גביית המיסים.

אורי מקלב: דהיינו, הם גם עורכי דין.

אורי מקלב: בוא נגיד ככה, למשרדים הממשלתיים והנספחים, כאלה יש,הוא גם אמר, ואנחנו נעזור בגבייה.

אורי מקלב: במקום לקחת עורכי דין חיצוניים, אנחנו נהיה עורכי הדין.

אורי מקלב: כשהמטרה היא גם שיעבדו לפי חוק, יעבדו לפי סדר.

אורי מקלב: הם מחויבים בתקנונים מסוימים.

אורי מקלב: זה גם יותר, בסופו של דבר, יעיל יותר למשרדים, וזה יותר לחייבים לאזרחים

שלומית אבינח: זה עד לעשרת אלפים שקל?

קריאה: כן

אריה כהן: זה רוב החובות שלהם, של הממוצע שלהם.

אריה כהן: זה ארבעת אלפים שש מאות שקלים, הממוצע של החובות.

אריה כהן: זה עונה לקריטריונים האלה.

אריה כהן: באה המדינה ואמרה, אני חוקקתי חוק.

אריה כהן: אני רוצה שהמדינה תיזום בתיקים האלה, שסכום החוב יהיה כמה שיותר ריאלי.

אריה כהן: ולא להעמיס עליו הוצאות מיותרות.

אריה כהן: עכשיו, מה אני---

אורי מקלב: כשאתה אמרת שהוא, אחרי שהוא קיבל פעם ראשונה את המכתב עם אישור מסירה, כמה הוצאות יש לו על התיק הזה?

אריה כהן: ברגע הזה יש לו את הריבית ואת הצמדה.

אריה כהן: , את האגרה של פתיחת התיק, את החוב עצמו, ואם במידה ויש עורך דין בתיק, אם זה לא במסלול המקוצר, יש לו שכר טרחה א'.

אורי מקלב: אז זאת אומרת, בתובנה, אז כן מורידים---

אריה כהן: אם זה תובנה, גם במסלול המקוצר, יש גם שכר טרחה.

אורי מקלב: אם זה תובנה, אז הוא לא יקבל מכתב רשום עם אישור מסירה.

אריה כהן: אם זה לא תובנה, הוא יקבל לא מכתב מקדים, הוא יקבל, רק מאיתנו, מכתב רשום בדואר רשום עם אישור מסירה.

אריה כהן: כל תיק בהוצאה לפועל לא נפתח, במידה ואין בו תיק עם אישור מסירה.

אריה כהן: עכשיו, בוא, אני רוצה להציע.

אריה כהן: מה אני אומר, ברשותכם, להציע: א.

אריה כהן: אנחנו נשמח לבוא.

אריה כהן: אנחנו לא עושים פה תחרות.

אריה כהן: אנחנו כמובן אנשי מדינה.

אריה כהן: אנחנו לא לוקחים מה שנקרא שום קופון מהדבר הזה, אלא זה אינטרס של המדינה שהחובות יהיו כמה שיותר צמודים.

אריה כהן: אני אומר פה, לצערנו, הם הפסיקו לעבוד איתנו, בחלק מהמקומות במסלול המקוצר, בטענה, שזה קשה.

אריה כהן: והם הפסיקו.

אריה כהן: אני, מה שאני מציע, ככה כמה דברים.

אריה כהן: הצעה ראשונה.

אריה כהן: אנחנו עכשיו, הרשות, יוצאים למבצעים של גבייה.

אריה כהן: יצאנו למבצע מאוד מוצלח עם בנק לאומי, עכשיו אנחנו באמצע מבצע עם פלאפון ויש לנו בקנה כמות גדולה מאוד של חברות שמוכנות להוריד את החוב בסכום משמעותי.

אריה כהן: ואנחנו משתתפים ביחד עם זה, יחד עם אותה רשות, שרוצה להיכנס לנושא, ויוצאים במבצעי גבייה.

אריה כהן: במסגרת מבצעי הגבייה האלה, מה אנחנו עושים?

אריה כהן: אנחנו קודם כל מול הרשות שרוצה להיכנס לאותה מבצע, אנחנו קודם כל עושים טיוב של כל הנתונים, של כל התיקים, שפתוחים להם.

אריה כהן: כל התיקים שיש איתם בעיות, או שרוצים לסגור אותם, או תיקים ישנים.

אריה כהן: אותם הארבעים אלף תיקים האלה, אנחנו ביחד איתם, עושים את המבצע.

אריה כהן: קודם כל של הסגירה.

אריה כהן: עושים את המבצע של הסגירה, בודקים את כל התיקים שהם התיקים העדכניים עם כל מיני פרטים, ולאחר מכן מחליטים על הקבוצה של התיקים שהולכים לגבייה, ואיתם אנחנו עושים פרסום בכלי התקשורת, ואנחנו מעמידים לצורך הזה גם עובדים שלנו, לצורך המבצע, כי אנחנו רואים את הדבר הזה בחשיבות, ואנחנו מציעים כאן, גם להם, לבוא ולהיכנס איתנו לנושא הזה של מבצע גבייה, לגבי חובות העבר.

אורי מקלב: זה רק לגבי תיקים של הוצאה לפועל?

אורי מקלב: יש כאן תיקים שעוד לא הגיעו להוצאה לפועל.

אריה כהן: אני מדבר קודם כל לגבי חובות העבר.

אריה כהן: על אותם התיקים, על אותם השבעים אלף תיקים, שפתוחים.

אריה כהן: אנחנו מציעים להם לבוא כאן ולהיכנס איתנו לנושא הזה של מבצע.

אריה כהן: ואם כן, ישבו איתנו, ואנחנו נסכם ביחד איתם את הכללים .

אורי מקלב: יש משהו שמאפיין, באופן מיוחד את החייבים של רשות השידור, מבחינתכם?

אריה כהן: זה לא הרוב, יש חלק גדול, הרוב הגדול, זה תובנות.

אריה כהן: כמעט אין להם תיקים בגין צ'קים.

אריה כהן: ויש להם חלק, עשרים אחוז, זה מסוג של פסקי דין, שהם הגיעו עם פסקי דין, זאת אומרת.

אריה כהן: אבל החלק הגדול, זה באמת ראיה כספית של החוב, שהוא לא שילם את האגרה, שזה, למעשה, אין לנו פרופיל מיוחד לאותו אדם.

אורי מקלב: למה צריך להגיע לתובנות, שיש הוצאות של שש מאות שקל?

אורי מקלב: ולמה לא ללכת למסלול מקוצר, ולעשות דרך זה?

אורי מקלב: לי אין ספק, שחלק גדול מהאנשים האלה---

אריה כהן: אפשר ללכת למסלול תובנות.

אריה כהן: לא חייבים ללכת עם עורך דין.

אריה כהן: הבעיה היא המשמעות כאן, אם בתיק תובנות קיים עורך דין, עורך דין פותח את התיק, אז הוא זכאי לשכר טרחה א'.

אריה כהן: אם לא, אם הם מחליטים היום, כמו משרדים אחרים, שהם פותחים את התיק בעצמם, ופותחים את התיק באמצעותנו, זה אומר שעובד שלהם יצטרך לעשות את העבודה, מה שעושה היום עורך דין.

אריה כהן: זה אומר שעובד שלהם, של הגבייה שלהם, יצטרך למלא את הטפסים של פתיחת התיק.

אורי מקלב: אז זה מה שהם לא עושים.

אורי מקלב: הם העבירו את זה החוצה.

אורי מקלב: הרי הם הוציאו את זה החוצה.

אורי מקלב: זאת אומרת, אין מצב שהם מעבירים לכם, לרשות הגבייה, את החובות?

אורי מקלב: יש מצב, כמו שאנחנו חיפשנו למגן דוד, כשאנשים שלא משלמים, לא המשרד לוקח עורך דין, אלא מעביר לכם, לרשות.

אורי מקלב: היום לא קיים מסלול כזה, שיכול להעביר לכם, ואתם מטפלי בזה?

אורי מקלב: אתם פותחים את התיקים.

אריה כהן: יש מסלול, שני, שבו המסלול של יצירת החובות.

אריה כהן: וזה מה שהתחלתי להגיד, שזה למעשה המסלול במסגרת פקודת מיסים גבייה, שגם להם יש את האפשרות לעבוד על פי פקודת מיסים גבייה.

אריה כהן: בפקודת מיסים גבייה, הם יכולים לעבוד באגף האחר שלנו, שהוא למעשה המרכז לגביית קנסות.

אריה כהן: שם הפעילות היא שונה.

אריה כהן: כאשר שם למעשה נשלחים בדרישה אחת, ודרישה שנייה נשלחת לאותו אדם ולאחר מכן הם פועלים.

אריה כהן: אין להם את אותם הכלים שיש בהוצאה לפועל.

אריה כהן: זאת אומרת, אין להם גם הגבלות.

אריה כהן: הכלים שלהם קצת יותר קשים.

אריה כהן: אבל יש להם את הכלים כמו שקיים במסלול המקוצר.

אורי מקלב: אם מישהו חייב להם, מעל, כמה יש לנו?

אורי מקלב: חמישים אלף, עשרת אלפים, חמשת אלפים שקל?

אורי מקלב: עכשיו, זה נמצא על השולחן של הוועדה, שאנחנו רוצים לתת להם.

אורי מקלב: אם כן, מגבילים את הרישיון נהיגה, כן לתת להם---

אריה כהן: לתת להם את האפשרות, לתת להם את ההגבלות.

אריה כהן: זה מה שנמצא עכשיו על שולחן הוועדה, שאנחנו מבקשים לתת להם.

אורי מקלב: אנחנו הרי נעביר להם סמכויות.

אורי מקלב: אז בסך הכול, זה צריך---

אריה כהן: להיות אפקטיבי.

אורי מקלב: הוא גם עכשיו אפקטיבי.

אורי מקלב: אני בטוח שחלק, אני רק רוצה להגיד, אבי, יכול להיות שאפשר לזהות, וזו עבודה שאנחנו דורשים אותה מרשות ציבורית.

אורי מקלב: שהיא לא פרטית, בסופו של דבר, התלונות, לקחת ולזהות את החייבים האלה, שאולי ההרגשה היא שהם לא המרדנים ולא הסרבנים, אלא כאלה, שהם אולי לא יודעים, לא קיבלו---

קריאה: דירות שכורות

אורי מקלב: יש להם טענה, שאולי הם אפילו רשלנים, הם לא חייבים את זה, להעביר את זה למרכז לגביית חובות.

אורי מקלב: למה אני רוצה את זה?

אורי מקלב: כי זה הרבה יותר זול לאזרח.

אבי כץ: מירב קריספין, שהיא מנהלת המרכז לגביית קנסות, והיא מוכנה לקבל רק של השנה השוטפת.

אבי כץ: היא אומרת, בינואר אתה שולח אגרה.

אבי כץ: ב31 בינואר, מי שלא שילם, באחד בפברואר, אתה מביא לי את כל אלה שלא שילמו, ואני אטפל בהם.

שלומית אבינח: בסדר, זה גם משהו.

אורי מקלב: בראייה ארוכת טווח, אנחנו יכולים להעביר את זה.

לנה קרביץ: להיפך, אבל זה פוגע באזרח.

לנה קרביץ: כי במקרים האלה, אנחנו לא מעבירים את זה לעורך דין אפילו.

אורי מקלב: זה מצד אחד.

אורי מקלב: אבל מצד שני הוא לא צובר את כל החמישה חדשים האלה, אם זה מייד אחרי החודש הראשון.

אורי מקלב: אנחנו יכולים---

לנה קרביץ: ואז אנחנו נשב באותה הוועדה, והאזרח יגיע ויגיד, לא שילמתי, סך הכול איחור של שלושים יום, כבר העברתם את זה למרכז לגביית קנסות.

אורי מקלב: אוקי, אז נלך אחרי חצי שנה, אחרי שבעה חדשים.

לנה קרביץ: היא לא מוכנה לקבל את זה.

לנה קרביץ: זה העניין.

אבי כץ: מיכל קריספין אמרה---

שלומית אבינח: תוך חודש?

שלומית אבינח: לא תוך שנה?

אבי כץ: חודש, היא רוצה את החובות השוטפים להעביר אליה.

אבי כץ: נניח, חצי שנה יש לו לשלם.

אבי כץ: באחד בפברואר היא רוצה לקבל את המחצית הראשונה, באחד באוגוסט היא רוצה לקבל את המחצית השנייה.

אורי מקלב: איך זה עובד?

אורי מקלב: איך המס של רשות השידור, האגרה היא נניח 2010 והחוב מתחיל ב2011?

לנה קרביץ: לא.

לנה קרביץ: בראשון בינואר מתחיל החוב.

לנה קרביץ: מתפרסמת האגרה.

לנה קרביץ: האגרה לפעמים מתעכבת בגלל כל מיני---

אורי מקלב: אז החוב של 2010 זה במשך 2010.

אורי מקלב: דהיינו, אדם שלא שילם עד מאי או יוני 2010 , הוא כבר חייב כפול?

אבי כץ: את התשלום הראשון.

לנה קרביץ: אפשר לשלם בשני תשלומים.

אורי מקלב: אני לא משלם, אז אני לא יודע.

לנה קרביץ: אפשר לשלם בשני תשלומים.

לנה קרביץ: אבל לא משנה.

לנה קרביץ: הוא מתייחס לזה כמאה אחוז.

לנה קרביץ: אותו החוב של מחצית ראשונה, אתה צריך לשלם, להתחיל ולשלם בראשון בינואר.

לנה קרביץ: היא רוצה שב-30---

אורי מקלב: מה קורה במאי?

אורי מקלב: החצי הזה כבר כפול?

אבי כץ: ארבעים אחוז.

אבי כץ: כולל הצמדה.

לנה קרביץ: ארבעים אחוז, זה לפי החוק.

לנה קרביץ: אבל אנחנו עדיין לא מעבירים את זה לעורך דין.

לנה קרביץ: היא רוצה שאת החוב הזה, לא החוב, החבות הזו, עדיין בלי ריבית, חוב, הכוונה קרן, שנעביר לה את זה כבר---

אורי מקלב: זה לא סביר.

שלומית אבינח: זה לדפוק את האזרחים פעמיים.

אבי כץ: בדיוק.

אבי כץ: ואז היא אמרה---

אורי מקלב: אני הייתי מוכן לשמוע ממנה שהיא מוכנה שבדצמבר תעבירו מ2010.

שלומית אבינח: לא שנה אחרי.

אורי מקלב: אם היא היתה אומרת שהיא לא רוצה את זה ב2011.

אורי מקלב: היא רוצה את זה בסוף השנה, היא רוצה עד סוף השנה, מבחינתי שנת הגבייה זה 2010 ובדצמבר 2010 היא יכולה לקבל את זה.

אחמד טיבי: יש לי ישיבת מחלקה עכשיו ב-11:30, אם אפשר לדבר שתי דקות.

אחמד טיבי: יש לי בעיה מהשטח, אני עובד הכנסת, עובד מרכז המחקר והמידע, אבל---

אורי מקלב: למען השקיפות הוא אומר את זה, אבל הוא שמע שיש ועדה, אז הוא הגיע.

שלומית אבינח: אסף סיפר לו

אחמד טיבי: אבל יש לי גם בעיה אישית.

אורי מקלב: כן, כן.

אורי מקלב: הוא רוצה להראות לנו, מה שנקרא ידע אישי לא בחינם.

אחמד טיבי: אני עובד מרכז המחקר והמידע בכנסת.

אחמד טיבי: קניתי טלוויזיה, רק עכשיו, לפני חודשיים.

אחמד טיבי: כמו אזרח טוב שלחתי.

אחמד טיבי: ..

אחמד טיבי: דרך אגב, עורך הדין, שזכה במכרז הוא חבר טוב שלי, מהכפר שלי.

אבי כץ: אתה מסכנין?

אחמד טיבי: הוא מבנא, עורך דין חליל.

אחמד טיבי: אני מבנא גם כן.

אחמד טיבי: יש לו את המשרד בסכנין.

אורי מקלב: בסך הכול קיבל 62 תיקים.

אחמד טיבי: שלחתי לו מכתב, אמרתי, הנה קבלה.

אחמד טיבי: קניתי טלוויזיה תחייבו אותי, אני רוצה לשלם.

אחמד טיבי: אז הוא אומר לי, לא, יש לך חובות על שנים עברו.

אחמד טיבי: אמרתי לו, לא היתה לי טלוויזיה.

אחמד טיבי: אמר לי, לא, קנית טלוויזיה ב-2008 ורואים אצלנו.

אחמד טיבי: אז נזכרתי, שקניתי, נכון, העברתי טלוויזיה לאמא שלי.

אחמד טיבי: העברתי אותה.

אורי מקלב: העברת או קנית?

קריאה: אתה לא העברת אותה.

אחמד טיבי: העברתי.

אחמד טיבי: סליחה, לא לפי תקנה סעיף שש בתקנות.

אחמד טיבי: לא, אני לא קונה ולא מעביר.

אורי מקלב: קנית עבורה.

אחמד טיבי: קניתי לאמא.

אחמד טיבי: היה לי אוטו הלכתי לעכו.

אורי מקלב: בסדר.

אורי מקלב: אבל אמא שלו חייבת פעמיים עכשיו.

שלומית אבינח: הוא חייב, הוא יש לו חוב מ-2008, כי הוא קנה לאמא שלו.

אורי מקלב: אבל מה עם החוב של אמא שלו?

אחמד טיבי: סליחה, הייתי שליח.

אחמד טיבי: הלכתי, קניתי בעכו.

אחמד טיבי: אבל אני חתמתי בשמה.

לנה קרביץ: אבל לנו פשוט אין דרך לדעת.

אחמד טיבי: רשום אצלכם שאני בעל הטלוויזיה.

אחמד טיבי: וזה נכון?

אחמד טיבי: זה בדיוק מה שקרה.

אחמד טיבי: והם חייבו אותי על כל השנים האלו.

אורי מקלב: אני שאלתי את המקרה שלך, מה העורך דין בדיוק כתב לי: כשאתה מקבל את החיוב, אז אתה צריך לבוא.

אורי מקלב: אז זה אומר שהם טענו שהיית צריך לקבל חיוב אז, ואתה אומר, שלא קיבלת חיוב בכלל, עד היום קיבלת חיוב?

אחמד טיבי: לא קיבלתי שום דבר.

אורי מקלב: וזה כאן הפלא שלי, הרי את אמא שלך לא צריכים להכיר מכיוון שאתה קנית, וזה רשום על שמך, והחנות שאתה קנית בה העבירה---

לנה קרביץ: לא יכול להיות מצב, שאנחנו מכירים את אמא שלו.

לנה קרביץ: אם בחנות הוא אמר, אני קונה את זה עבור אמא שלי---

שלומית אבינח: הוא לא אמר,

אחמד טיבי: אני לא אמרתי.

אסף וינינגר: ואמא שלך משלמת אגרה, ברגיל.

לנה קרביץ: לא, לא משלמת.

אורי מקלב: מי אמר?

אורי מקלב: אולי כן?

אבי כץ: הנה הוא אמר שלא.

אורי מקלב: הוא לא יודע.

אחמד טיבי: היא מקבלת קצבת זקנה.

אחמד טיבי: אני לא חושב, זקנים משלמים?

אורי מקלב: איפה קנית את זה, דרך אגב?

אחמד טיבי: בעכו, אם אני זוכר טוב.

אורי מקלב: בחנות ממוסדת?

אבי כץ: אדוני, אני לא מכיר את האדון---

אורי מקלב: כן, אנחנו מכירים אותו.

אבי כץ: אתם מכירים אותו, אני לא בכדי אמרתי לו, אתה מסכנין.

אבי כץ: כן.

אבי כץ: לא בכדי, כי אני אסביר לך מה שנעשה, אני אמרתי לך מקודם, שאנחנו מתחילים במבצע לאתר שש מאות אלף בעלי בפוטנציאל של מחזיקים מקלט טלוויזיה.

אבי כץ: בין היתר התחלנו בתהליך הזה בסכנין ובבנא, כפי שהוא אומר.

אבי כץ: משרד עורכי הדין הם הלכו ועשו, אנחנו בזמנו קיבלנו היתר לצלם מבחוץ, גם משרד המשפטים, מי שמחזיק בצלחת, רואים בו, גם שופטים בכמה פסקי דין אמרו, יש להניח, שאתה לא סתם מחזיק בצלחת.

אבי כץ: עכשיו, מה הטובה שהייתה בסכנין?

אבי כץ: לאחר שהם הלכו ועשו את הפעולה הזו אצל אלפיים חייבים, צילמו את הבתים, נוצרה תופעה שכל אזרח משם בא והוא אומר, אני קניתי לפני חודש, אני קניתי לפני חודשיים, אני קניתי לפני שלושה חדשים.

אבי כץ: לכן אמרתי לא בכדי, האדון גר בסכנין, כי זה הלא---

אחמד טיבי: לא, לא אני לא מקבל את מה שאתה אומר, אני אתאר את העובדות.

אורי מקלב: אבל לא זו היתה העובדה.

אחמד טיבי: לא, אלו העובדות שנמצאות אצל עורכי הדין.

אחמד טיבי: עם כל הכבוד לך, אתה טועה בהרבה דברים.

אחמד טיבי: קודם כל, שאתה מצלם את הצלחות.

אחמד טיבי: יש בתים משותפים.

אחמד טיבי: למשל אצלי יש שלוש קומות, ויש צלחת.

אחמד טיבי: איך אתה יודע שזה שלי או של אח שלי או של אמא ואבא שלי?

אחמד טיבי: איך אתה יכול לדעת?

אחמד טיבי: ותגיד לי לפי הצלחות כמה טלוויזיות יש במקום?

אחמד טיבי: אחד.

אחמד טיבי: ושתיים, אתה לא יכול להחיל את זה על שטח שלם.

אחמד טיבי: כל סכנין, שש מאות אלף כמו שאדון משה אמר, כל המגזר הערבי.

אבי כץ: לא אמרתי כל סכנין, אמרתי תופעה בסכנין שקורית כרגע, לא אמרתי כל סכנין.

אחמד טיבי: אני מספר לך, קניתי טלוויזיה.

אחמד טיבי: אני הלכתי ואמרתי לעורך דין, תחייבו אותי.

אחמד טיבי: אני עכשיו קניתי טלוויזיה.

אחמד טיבי: אתה יודע מה זה, שכן שלי במשרד הדואר על יד משרדי והוא יודע שקניתי טלוויזיה.

אחמד טיבי: חיפשתי טלוויזיה וקניתי.

אחמד טיבי: אתמול שלחתי להם עוד מכתב.

אחמד טיבי: אני מקווה, ואם יש צורך---

קריאה: יש הנחיה שמי שבא ואומר הנה התעודה---

לנה קרביץ: ויש לו חוב מ-2008

אחמד טיבי: מ-2008 על מקלט של אמא שלי.

אחמד טיבי: אני מוכן לרשום תצהיר בעניין.

אחמד טיבי: היא מוכנה לרשום תצהיר בעניין.

אורי מקלב: הבעיה מתחילה פעמיים.

אורי מקלב: הוא לא קיבל מכתב.

אורי מקלב: דהיינו, הוא לא יודע באמת שהוא חייב.

אורי מקלב: אם הוא היה יודע שהוא חייב הוא היה אומר, לא אני חייב, אלא אמא שלי חייבת.

אורי מקלב: הוא עורך דין.

אורי מקלב: הוא לא אחד שלא יודע איך להתנהג.

אורי מקלב: הוא היה מקבל מכתב מהחנות.

אורי מקלב: אבל, השאלה היא באמת מה שהוא יכול לטעון נגדך, קנית טלוויזיה, צריך לבוא אלינו ולהגיד.

אבי כץ: בדיוק.

אורי מקלב: אני חייב.

אורי מקלב: אני קניתי טלוויזיה, תשלחו לי אגרה, זה הטענה, שהוא יכול לבוא, אבל שזה טענה אחת.

אורי מקלב: אבל מצד שני---

שלומית אבינח: ונניח שהוא לא ידע.

אורי מקלב: בסדר, אבל זה החוק.

אורי מקלב: החוק אומר.

אורי מקלב: אבל הוא לא אומר את זה, מה שאנחנו כן אומרים לכם, וזה יותר ויותר מתברר, שאנשים לא מקבלים הודעה היום, שהנה אתם חייבים.

אורי מקלב: אם הוא היה מקבל הודעה שהוא חייב הוא היה בא, כמו אזרח שיודע איך מתנהלים, הוא היום מתעסק, זה חלק מהמקצוע שלו, והוא היה אומר, תשמעו, לא אני חייב, אלא החייב זה אמא שלי, ואת אמא שלי, אם יש לה פטור, היא היתה מקבלת פטור.

אורי מקלב: למה שהוא לא היה עושה את זה?

אורי מקלב: הרי הוא גם לא היה מחפש, אם זה נמצא אצל אמא שלו, הוא היה קונה בשביל אמא שלו, והוא היה מקבל את הפטור.

אורי מקלב: הוא יכול הרי להשתמש בזה ולא היה צריך לבוא, ולא לסדר את זה.

אחמד טיבי: אני יכול גם ללכת לבית משפט ולהישפט על זה.

אחמד טיבי: זה מה שאמרתי להם במכתב.

אחמד טיבי: אני מוכן ללכת לבית משפט.

שלומית אבינח: אני מקווה שהם יקבלו את הטענה.

שלומית אבינח: אם כתבת את זה.

אורי מקלב: הנושא הוא בעיקר לא מה שהוא עכשיו קיבל, הנושא הוא שאנשים לא מקבלים, מאחר שהם שולחים, או שאתם מקבלים מהחנויות או מבתי המסחר, שקנו.

אורי מקלב: האם באמת כולם מקבלים ולכתובת הנכונה את ההודעה?

אבי כץ: לכן המחוקק קבע שהאחריות של האזרח להקפיד לציית לחוק.

אורי מקלב: הוא לא קיבל.

אורי מקלב: אריה, יש לך איזו תשובה בעניין?

אורי מקלב: אנחנו חייבים.

אריה כהן: מכיוון שהם עובדים באמת מצד הרשות במסות גדולות, הם ביקשו, בואו תתחילו איתנו, הם עובדים לא על תיקים ישנים.

אריה כהן: תעשו את כל מבצעי הגבייה.

אורי מקלב: אתם שומעים, מה שהם רוצים, אני לא יודע אם היית כאן כשדיברנו, החוב אצלם מתחיל בתחילת השנה.

אורי מקלב: דהיינו, בפברואר.

אורי מקלב: יש חוב על, ניקח שנת 2011 2010, בפברואר 2010 יש כבר חוב על אותה אגרה, על חצי אגרה.

אורי מקלב: אם היא מבקשת מהם, לכאורה, מה שהיא אומרת, שגברת קריספין מבקשת מהם, שהיא רוצה להתחיל את זה כבר בפברואר.

לנה קרביץ: חודש לאחר החיוב.

אורי מקלב: אז היא מוכנה.

אורי מקלב: ואז באמת יכול להיות שאנחנו עושים רע לתושבים.

אורי מקלב: אם התהליך היה מתחיל בנובמבר או דצמבר, סוף שנה, היינו אומרים שיש כאן, שכל אנשים, שכבר לא שילמו לכאורה עשרה חדשים, אנחנו מתחילים תהליך---

אבי כץ: היא לא מוכנה לקבל תיקים ישנים.

לנה קרביץ: תיקים ישנים היא לא מוכנה.

לנה קרביץ: אין לנו בעיה עם זה.

לנה קרביץ: יש לנו בעיה שגם את החדשים היא רוצה, כמו שאמרת כבר, בחודש העוקב.

אורי מקלב: אני לא בטוח שזה עושה טוב, אנחנו גם נבדוק את הדבר הזה.

אורי מקלב: יכול להיות שאנחנו נקרא לה לישיבה, אולי לישיבה שוטפת.

אורי מקלב: אנחנו חייבים להגיע--- מישהו רוצה להוסיף משהו?

דקלה כהן: כן, אני מטעם הלשכה.

דקלה כהן: בעצם אנחנו מטפלים בכל אותן טענות נגד עורכי הדין.

דקלה כהן: פה התחום שלנו והלשכה בפירוש פעלה בנושא, גם הוציאה החלטה לגבי התנהלות עורכי הדין והליכי גבייה, שיש בה כל מיני דברים.

דקלה כהן: אני יכולה להקריא.

דקלה כהן: יש פה הרבה סעיפים.

דקלה כהן: חובה, למשל, לציין במכתב התראה את שמו של עורך דין, משרדו, מענו, דרכי ההתקשרות עמו, פירוט הסיבה לפנייה, פירוט החוב, פירוט דרכי סילוק החוב, חובה שעורך הדין יחתום בעצמו על המכתבים וכו'.

דקלה כהן: יש לנו שורה של הנחיות.

אורי מקלב: יש לכם הנחיה, דבר ראשון, שעורך דין צריך לפנות בכתב ולא בטלפון?

אורי מקלב: או שאין דבר כזה?

אורי מקלב: זה לא קשור אליכם.

דקלה כהן: לא.

דקלה כהן: מבחינתי הוא יכול לפנות בכתב או בטלפון.

דקלה כהן: אבל יש כן חובה על עורך דין, למשל, להשיב.

דקלה כהן: למשל להשיב לכל פנייה.

דקלה כהן: מי שפנה לעורך דין ועורך דין לא ענה לו, זאת עבירה אתית.

דקלה כהן: עורך דין חייב לענות.

אורי מקלב: מה הייתם עושים, אם הייתם מקבלים את התלונה שאנחנו קיבלנו על יחס מזלזל, על ניתוק טלפון, איום בטלפון?

דקלה כהן: על יחס מזלזל של עורכי דין יש פניות כאלה.

דקלה כהן: יחס מזלזל זה דבר שאפשר לפרש אותו לכאן או לכאן.

דקלה כהן: אבל, למשל, איום.

דקלה כהן: איום זאת בפירוש עבירה אתית.

דקלה כהן: לעורך דין אסור לאיים.

אורי מקלב: הוועדה שלכם של האתיקה, עם עורכי הדין, היא כמו ועדת האתיקה של רשות השידור?

דקלה כהן: אני לא יודעת.

דקלה כהן: אני לא מכירה את ועדת האתיקה של רשות השידור.

אורי מקלב: לכהן אסור להיכנס לועדת האתיקה, שמה זה בית קברות ממש.

דקלה כהן: יש לנו בהחלט שיניים.

דקלה כהן: אנחנו שופטים עורכי דין.

דקלה כהן: אנחנו מעמידים לדין ואנחנו שוללים רישיון.

דקלה כהן: אז אני לא אומרת שיחס מזלזל שוללים רישיון, כמובן בוחנים כל מקרה לגופו, אבל בפירוש אפשר לפנות.

אורי מקלב: מתוך הסיכום אנחנו גם נקרא לציבור, שמי שחושב שנתקל ביחס מזלזל, או ביחס בצורה אגרסיבית מעורכי דין.

אורי מקלב: ..

אורי מקלב: הבעיה היא יותר, אני חי בתוכם.

אורי מקלב: אני נתקלתי בעורכי דין, מתוך עורכי הדין, הרשימה הזו לא תצא.

אורי מקלב: אני מכיר אותם גם ממקומות אחרים.

אורי מקלב: אחד מעורכי הדין, שאני מכיר אותו, הוא היה ועד ברשות מוניציפאלית והיא הוציאה אותו, דרך אגב, בגלל שהוא היה אגרסיבי.

אורי מקלב: לא משנה, הוא היה אגרסיבי.

אורי מקלב: אין לו הרבה תיקים פה, הוא היה אגרסיבי מדי, בעקבות תלונות של ציבור.

אורי מקלב: בסך הכול עורכי הדין הם הפנים שלכם.

אורי מקלב: בסופו של דבר, אנשים לא נתקלים איתכם ברשות השידור.

אורי מקלב: איפה ניתקל?

אורי מקלב: בגבייה.

אורי מקלב: אני יוצא מנקודת הנחה שלא כל האנשים החייבים הם באמת אנשים.

אורי מקלב: .. יש ביניהם זקנים, יש את האנשים שאין להם את היכולות, יש כאלה שלא קיבלו.

אורי מקלב: אני כבר אומר דברי סיכום, אנחנו רוצים להגיע למצב, לצמצם את החייבים, מנקודת הנחה, שגם אלה שלא היה ידוע להם.

אורי מקלב: לא חשב שהוא חייב ושלא יצטבר לו ושגם לא יקבל עוד תוספת של עלויות וקנסות ושכר טרחה.

אורי מקלב: זה מצד אחד.

אורי מקלב: מצד שני, אלה שחייבים, והיום אולי הם כבר לא יכולים לצאת מהמעגל הזה, כי זה כבר מגיע לארבעת אלפים וחמשת אלפים שקל, אנחנו קוראים פה, רוצים לקבל את הקריאה של אריה ושלכם, לצאת במבצע של חייבים ותיקים.

אורי מקלב: כמו שאני גם התרשמתי מהמבצע שיש בפלאפון, יש איזה הורדה, יש איזו מחילה, כפי שעושים.

אורי מקלב: כי לכם זה טוב שאתם מקבלים כסף, ולאזרחים גם כן, יש להם את ההזדמנות עכשיו לנקות שולחן.

אורי מקלב: יכול להיות, שאם בשביל כך התכנסנו כבר היה טוב.

אורי מקלב: אנחנו באמת קוראים לכם לתגבר ויותר להקפיד על בקרה.

אורי מקלב: אין דבר כזה, כתוב 'שוכר פועלים ואינו עומד עליהם מאבד את ממונו בידיו' דהיינו, מי ששוכר פועלים והוא חושב שהם יעשו את העבודה, וזה בסדר, אז חובתכם וגם זכות הציבור שגם היחס וחלק מהתהליך יעמוד בבקרה שלכם, ולא רק השורה התחתונה של הכסף.

אורי מקלב: אנחנו מודים לכולם.

אבי כץ: אני רק רוצה להגיד, רק להעיר את תשומת ליבך, שאנחנו כרשות ציבורית, כרשות שפועלת על פי חוק, לא יכולים לצאת במבצע.

אבי כץ: המשמעות של לצאת במבצע זה לבטל קנסות שבאופן המוני אסור לנו.

אורי מקלב: אז מקבלים אישור.

אבי כץ: על פי חוק אסור לי.

אורי מקלב: הם לא יכולים למחוק חובות.

אורי מקלב: גם הרשות המקומית לא יכולה למחוק חובות.

אבי כץ: וקנסות על פי חוק אסור לך לבטל אם אין סיבות.

אורי מקלב: אבל קנסות חניה, אתה מכיר שיש מבצע של קנסות חניה.

אבי כץ: זה כן, אבל זה לא אותו הדבר.

אבי כץ: זה לא קנס על פי חוק.

אורי מקלב: קנסות חניה זה בהחלט קנס.

אורי מקלב: מקבלים אישור מיוחד.

אסף וינינגר: שכר טרחה כן מקבלים

אבי כץ: אם אנחנו נצא בפרסום שאנחנו מבטלים לכל החייבים את החובות, את הקנסות, כל מי ששילם קנס, יפנה אלינו ויאמר, אדונים נכבדים, אנא תחזירו לי את הכסף.

אורי מקלב: זה לא רק זה.

אורי מקלב: יש בזה שתי אסכולות של חשיבה.

אורי מקלב: יש כאלה שאומרים שאם אתה עושה כאלה מבצעים, אז אנשים מחכים למבצע ולא משלמים את זה ואומרים, בטח תיכף יהיה בעוד כמה שנים מבצע.

לנה קרביץ: כמו בעירית ירושלים שהייתה תקופה, שנתיים ברציפות, הם יצאו במבצעים.

אורי מקלב: לכן לא כולם אוהבים את הנושא הזה.

אורי מקלב: אבל במבצע הזה שאני מדבר עליו, זה מבצע שמקבל, גם זה מוסמך גם על פי חוק, זה יותר על שכר טרחה.

אורי מקלב: המבצע שאתם עושים עם פלאפון ואחרים, את מה הורדתם, את ההצמדות או את הקנסות?

אורית תורג'מן: אנחנו לא מקבלים החלטה על הפחתת החובות.

אורית תורג'מן: זה אותו גוף שחייבים לו את הכסף, כל אחד לגופו מחליט איפה ההנחה נכנסת.

אורי מקלב: פלאפון זו חברה פרטית, הוא יכול להחליט.

אורית תורג'מן: נכון, ומה ששונה, אני חייבת להגיד, שבמסגרת מבצע של בנק לאומי, היו גם כספי מדינה, היו הלוואות שניתנו לעולים בשנת 2000 והאוצר פנה אלינו, תוך כדי שהמבצע התגלגל, ונתן אישור חריג להפחתת החובות, הפחתה משמעותית, וגם שם נרשמה הצלחה.

אורית תורג'מן: שוב, לא נותנים את זה באופן גורף.

אורית תורג'מן: ממקדים.

אורית תורג'מן: אבל אם ניתן אישור מהאוצר אפשר לעשות את זה גם בכספי מדינה.

אריה כהן: אני רוצה רק לומר, אני דיברתי עם מיכל קריספין, היא אמרה לי שיש אי הבנה, מה שאני מבקש שיהיה, אנחנו נקבע דיון אצל מיכל קריספין ואת סיכום הדיון נוציא לכם.

אריה כהן: יש פה אי הבנה.

אריה כהן: לא רוצה להרחיב.

אבי כץ: אני לא הבנתי.

אורי מקלב: מהישיבה הזו תצא ישיבה משותפת ביניכם.