ועדת המשנה לחינוך דתי ותרבות תורנית, כנסת 18, פרוטוקול מספר 13, 2011-06-22 09:30

זבולון אורלב: בוקר טוב.

זבולון אורלב: אנחנו מתחילים את השיעור קצת באיחור אבל נסיים אותו בזמן.

זבולון אורלב: ברוכים הבאים וברוכות הבאות גם, לתלמידות, לתלמידים וגם להורים המאושרים ואנחנו ממשיכים לקיים מסורת בועדת החינוך כדי גם לומר מסר ציבורי באשר לחשיבות של הפרויקט "מסע אל הדרשה", התוכנית המיוחדת להכנת בת מצווה ובר מצווה שהיא תוכנית חינוכית שאני חושב שהיא ראשונה במעלה ויש לה חשיבות רבה מאד, ומתוך הניסיון של שנים קודמות, אנחנו גם מאד התרגשנו כל פעם לשמוע מחדש את הדרשות שהתלמידות והתלמידים הכינו.

זבולון אורלב: אני באמת רוצה לחזק את הנוגעים בדבר את כל המטפלים בסוגיה הזו, כמובן את מכון "עתים" ואת העומד בראשו, הרב פרבר, על פעולתם בסוגיה החשובה הזו .

זבולון אורלב: אני יודע ששר החינוך גדעון סער הכריז כבר כמה וכמה פעמים שהמדיניות שהוא רוצה להוביל קשורה בקשר ישיר להעמקה של החינוך לערכים, גם ערכים ציוניים וגם ערכים יהודיים, ובוודאי הפרויקט הזה משתלב היטב במדיניות הזו.

זבולון אורלב: אנחנו נשמע כמה דרשות אני מקווה שאחרי הראשון/הראשונה יתרגשו כבר פחות.

זבולון אורלב: תרגישו בנוח.

זבולון אורלב: אין מבחן ואין ציונים, אז ממש תרגישו בנוח כשאתם דורשים את הדרשות.

זבולון אורלב: אני יודע שעבורכם זה קהל חדש בפני כל מי שדורש או דורשת, זו הכנסת, ועדת חינוך, אבל כולנו בני אדם ואנחנו יודעים גם להקשיב היטב.

זבולון אורלב: אנחנו נתחיל עם זהבה בלטה וחיים אלעזר מבית הספר נורדאו בנתניה.

זבולון אורלב: אתם הכנתם את הדרשה ביחד.

זבולון אורלב: זהבה?

זהבה בלטה: אני וחיים?

זבולון אורלב: כן?

זהבה בלטה: לא.

זבולון אורלב: כל אחד בנפרד.

זבולון אורלב: אכלת ארוחת בוקר?

זבולון אורלב: תדברי קצת יותר בקול.

זבולון אורלב: זהבה, את ילידת הארץ או עלית לארץ?

זהבה בלטה: עליתי לארץ בגיל שנה.

זבולון אורלב: שכחת כבר, נכון?

זבולון אורלב: באיזו כיתה את?

זהבה בלטה: כתה ו' עולה לכתה ז' בחטיבת ביניים.

זבולון אורלב: איפה?

זהבה בלטה: אלדד.

זבולון אורלב: בהצלחה, תקריאי את הדרשה ומה שאנו מבקשים זה לאט ובקול רם.

זהבה בלטה: הדרשה שלי, שמי הוא זהבה, נקראתי כך משום שכשנולדתי הוריי לא ידעו איך לקרוא לי.

זהבה בלטה: אבי טילפן לאחיו והזמין אותו מישראל לאתיופיה לכבוד לידתי.

זהבה בלטה: כשדודי הגיע מישראל וראה אותי הוא אמר להורי שאני כל כך יפה וזוהרת כמו זהב טהור.

זהבה בלטה: דודי חשב וחשב איזה שם כדאי לבחור לי ואז מצא ואמר ששמי יהיה זהבה כי אני טהורה ויפה כמו זהב.

זהבה בלטה: הוריי התרגשו מאד מבואו של דודי שמקום מגוריו הוא בישראל ולאות כבוד העניק לי שם שהוא בחר.

זהבה בלטה: תחביבי הם: לשחק במחשב, להאזין למוזיקה אני אוהבת מאד שירים, כמו כן לבשל עם אימי או אחיותיי ולנקות.

זהבה בלטה: הורי עלו לארץ מאתיופיה לפני שנים רבות ואנו גרים בשכונת נאות גולדה בנתניה.

זהבה בלטה: חקוק בזיכרוני אירוע משפחתי משמעותי והוא חתונתו של אחי הגדול, אני מאד התרגשתי וכשהגיע יום חתונתו זה היה יום עמוס בשבילי, גם רגשית וגם הסידורים להספיק.

זהבה בלטה: הלכתי לעשות תסרוקת מיוחדת, לקנות בגדים, נעליים, תכשיטים ועוד.

זהבה בלטה: אצלנו בעדה אוהבים מאד לשמוח ובכל אירוע משפחתי משקיעים ומתכננים, מזמינים המון אורחים וזה כיף גדול.

זהבה בלטה: משפחתי מונה 11 נפשות כולל הורי, יש לי שמונה אחיות ואח אחד, אני הילדה לפני האחרונה, יש לי אחות קטנה ממני ויש לי שבעה אחים הגדולים ממני זה נעים לחיות בבית שיש בו גם אחים גדולים וגם צעירים יותר.

זהבה בלטה: אף פעם לא משעמם, גם אם לפעמים קצת צפוף.

זהבה בלטה: נחמד לי מאד שיש לי אחיין שהוא ממש בגילי, בן של אחותי רחל, ולומד איתי באותה הכיתה.

זהבה בלטה: במשפחתי יש מנהג שכל המשפחה המורחבת מאלו שגרים בארץ באים אלינו הביתה להתארח, זה צפוף אך נעים וכיף.

זהבה בלטה: חשוב לנו לשמור על קשר עם בני משפחתנו שפעם גרו באתיופיה בתוך כפר ואילו כשהגיעו ארצה התפזרו ברחבי ארץ ישראל .

זהבה בלטה: לפעמים גם אנחנו מבקרים אותם אני מאד נרגשת לראות את משפחתי המורחבת לאחר זמן רב שלא נפגשנו.

זהבה בלטה: נולדתי בתאריך י"ח באלול תשנ"ח 9.9.1998, פרשת השבוע שלי היא פרשת ניצבים בספר במדבר.

זהבה בלטה: בפרשה הזו משה מסביר לעם כי התורה ניתנה גם לדורות הבאים ולא להם לבד.

זהבה בלטה: העם הוזהר שאם יעבדו אלוהים אחרים הארץ תהפוך לשממה, אך כאשר יתחרטו על מעשיהם אלוקים ישוב ויקבצם בארץ ישראל ויגמול להם על מעשיהם.

זהבה בלטה: עוד בפרשה מסופר על כך שמצוות התורה לא קשות לביצוע וביצוע המצוות הוא בחירה בין טוב לרע, אך הבחירה בקיום המצוות תיתן להם חיים.

זהבה בלטה: בפרשה שלי אני מתחברת לערך של בחירה חופשית בין טוב ורע.

זהבה בלטה: גם אני בחיים האישיים שלי נאלצת לבחור הרבה בין טוב ורע, אך מה שמכריע את בחירתי הוא מבחן התוצאה.

זהבה בלטה: כמתבגרת עלי לחשוב על תוצאות מעשיי ולקחת אחריות על מעשיי, לימודיי וחיי, ובנוסף לפעמים אני גם מתחרטת על מה שאני עושה.

זהבה בלטה: אנו במשפחה מאמינים באלוקים ובכך שמעשים טובים מקבלים רק טוב.

זהבה בלטה: לסיום אני מודה להוריי היקרים שהביאוני עד הלום, על עזרתם ועצותיהם הטובות.

זהבה בלטה: אני רוצה לברך את סבי וסבתי שיזכו לאריכות ימים שיהיה להם אושר ועושר, בריאות ויושר, ולמשפחתי אני מאחלת הצלחה ובריאות, שיזכו לחיים טובים ויצליחו בכל מעשה ידיהם.

זבולון אורלב: יפה מאד.

זבולון אורלב: שכחתי להגיד שכנסת לא מוחאים כפיים.

זבולון אורלב: פעם אחרונה.

זבולון אורלב: זה חלק מהמנהג של הכנסת שלא מוחאים כפיים, כי אז יש בעיה למי כן ולמי לא, אז לא מוחאים כפיים.

זבולון אורלב: חוץ מזה זה לא מופע בידורי זה עניין רציני.

זבולון אורלב: יפה מאד.

זבולון אורלב: זהבה, תגידי מה את אוהבת לבשל עם אמא שלך?

זבולון אורלב: אמא שלך יושבת לידך?

זהבה בלטה: כן.

זבולון אורלב: מה את אוהבת לבשל ?

זהבה בלטה: דברים שמכינים ביום שישי.

זבולון אורלב: יפה מאד.

זבולון אורלב: בן כמה הבכור של המשפחה?

זהבה בלטה: בן 29.

זבולון אורלב: ואת לפני אחרונה מפונקת או האחרונה היא המפונקת?

זהבה בלטה: האחרונה מפונקת ...

זבולון אורלב: אני מאחל לך הצלחה רבה, ואמא יודעת עברית?

זהבה בלטה: לא.

זבולון אורלב: תתרגמי לה את הכול, אז תגידי לאמא שאנחנו אומרים שהיא יכולה להתגאות בך .

זבולון אורלב: בסדר?

זבולון אורלב: יפה מאד.

זבולון אורלב: גם יתר הציונים שלך ביתר המקצועות הם בסדר?

זהבה בלטה: כן.

זבולון אורלב: טוב, אנחנו עוברים לתלמיד הבא.

זבולון אורלב: מבית ספר ניצנים בשוהם, בירן ליאור' ליאור, שלום מה שלומך?

זבולון אורלב: אכלת ארוחת בוקר?

ליאור בירן: לא.

זבולון אורלב: בדרך כלל אתה אוכל?

ליאור בירן: שוקו.

זבולון אורלב: איזה כיתה סיימת?

ליאור בירן: כתה ו'

זבולון אורלב: עולה לחטיבת הביניים?

זבולון אורלב: איזה?

ליאור בירן: יהלום שוהם.

זבולון אורלב: איך התעודה, בסדר?

ליאור בירן: כן.

זבולון אורלב: אתה הולך לתנועת נוער?

ליאור בירן: בתחילת השנה אני נרשמתי לצופים אבל במשך השנה לא כל כך הלכתי לפעולות, כי יש לי גם אימוני כדורסל בדיוק על השעות של הצופים.

זבולון אורלב: יפה מאד.

זבולון אורלב: עבדת קשה על הדרשה?

ליאור בירן: כן.

זבולון אורלב: אתה רוצה להקריא אותה?

זבולון אורלב: רק לאט ובקול רם.

ליאור בירן: רגע לפני בר המצווה הוא רגע גדול ומרגש עבורי, המסמל את המעבר מילדות לבגרות, יציאה לפרק חיים חדש בחיי.

ליאור בירן: נולדתי להורי טלי וצביקה בירן בי"ז בכסלו תשנ"ט.

ליאור בירן: הורי קראו לי ליאור, השם הזה מבטא את תחושתם, אשר הבאתי אור לחייהם.

ליאור בירן: האור הוא סמל חיוביות, חכמה וטוהר.

ליאור בירן: בשם ליאור טמונה גם ברכה שאזכה לראות בחיי אורות רבים של שמחה חכמה והצלחה.

ליאור בירן: השם ליאור אינו מופיע בתנ"ך אך רצף המילים מופיע בספר מיכה כאשר הנביא מצהיר שאין מאיר את דרכו ויושב בחושך, "אדוני אור לי" מיכה ז' 8.

ליאור בירן: נולדתי בחג החנוכה המכונה חג האורים, בו חוגגים את ניצחון הטוב והאור על החושך בתקווה שכך יהיו חיי.

ליאור בירן: משפחתי הינה קיבוץ גלויות מצד אימי, סבי וסבתי נולדו בירושלים צאצאים של יהודים אנוסים מהעיר משט שבפרס.

ליאור בירן: הוריהם עלו לארץ הקודש בדרך לא דרך עשו דרכם ברגל ע"י חמורים במסווה של עולי רגל שיעיים מעירק.

ליאור בירן: משם המשיכו את הדרכם לישראל דרך סוריה ולבנון לנקודת הגבול בראש פינה.

ליאור בירן: מצד אבי, סבי היה ניצול שואה וסבתי עלתה מעירק בהיותה נערה.

ליאור בירן: הורי גם חגגו את הגיעם לגיל המצוות, לאימי ערכו חגיגת בת מצווה מפוארת לכיתה ולחברים ולאבי חגגו את עליית התורה בבית כנסת של סבו העירקי שהיה רב ולאחר מכן הם חגגו באולם באבן גבירול בתל אביב.

ליאור בירן: קרובי משפחה וחברים באו לשמוח איתו.

ליאור בירן: המילה אחריות מתחילה באות א' ומסתיימת באות ת' מילה זו מבהירה שיש לקחת אחריות בכל מעשינו מא' ועד ת' ולהיות ילד בר מצווה פירושו להיות עצמאי בוגר ואחראי.

ליאור בירן: נוספים לתחומי אחריות היכולת להבדיל בין טוב לרע ומותר ואסור כל זה מאפשר לי לקחת אחריות על מעשיי ומחשבותיי.

ליאור בירן: במהלך היום יום אני נדרש לקחת אחריות ללמידה שלי ולהתנהגות היומית שלי, מצד זה קיבלתי כבוגר זכויות שלא היו לי קודם, לכן כמו ללכת לישון מאוחר, לבלות עם חברים, להשתמש ברשת חברתית תוך כדי הקפדה על הכללים ועם שיקול דעת.

ליאור בירן: בצד הזכויות שקיבלתי כבוגר עלי לציין את החובות המוטלות עליי ומתמקדות בעזרה להורים, השגחה על אחותי הצעירה ממני, התעניינות בסבי שאינו בקו הבריאות ועמידה בלוחות זמנים ובמשימות.

ליאור בירן: הפרשה שלי בבר מצווה הינה פרשת וישב בספר בראשית פרק ל"ז פסוק א, עד פרק מ' פסוק כ"ג.

ליאור בירן: בפרשה מסופר על יוסף ושנאת אחיו משום שיעקב אביהם הפלה את יוסף באהבתו אליו ובחלומות יוסף.

ליאור בירן: בפרשה זו בפרק ל"ז פס' ד' כתוב: "ויראו אחיו כי אותו אהב אביהם מכל אחיו וישנאו אותו ולא יכלו דברו לשלום", מכאן לומדים שיעקב אהב את יוסף מכל ילדיו, דבר שגרם לקנאה ושנאה בין האחים וסופו של דבר הביא את מכירת יוסף למדיינים.

ליאור בירן: ממקרה הזה חשוב ללמוד לקח, אהבת הורים לילדים חשוב שתהיה שוויונית.

ליאור בירן: אם הורים רוצים שילדיהם יחיו בכבוד וזה את זה יעריכו יכבדו ובעתיד יהיו חברים טובים יש לתת להם דוגמא ולגדל אותם עם תחושות שכולם אהובים ובמידה שווה, אחרת שנאה, התנשאות וקנאה תהיה ביניהם לעולם.

ליאור בירן: התנשאות וקנאה בין האחים היא דבר שלילי.

ליאור בירן: לדעתי תפקיד ההורים מרכזי וחשוב ליצור אווירה טובה וכבוד בין האחים.

ליאור בירן: הפרשה שלי גורמת למחשבות על חיי היום יום במשפחות רעות.

ליאור בירן: לעיתים במשפחתי יש קצת מריבות וויכוחים מיותרים שבאמת מזכירים מהפרשה שלנו, אך אצלנו במשפחה, לעומת הפרשה אנחנו סולחים, מבליגים, נותנים כבוד זה לזה וממשיכים הלאה יחד לחיות בכבוד.

ליאור בירן: הבלגה ואיפוק מאפשרים ליצור דרכים להידברות ,להבנה, לפשרה ולהקשבה לזולת.

ליאור בירן: בפרשה יש פסוק מסוים אשר הביא אותי למחשבות רבות.

ליאור בירן: הפסוק נוגע ברקמת היחסים העדינה ולעיתים השבירה בין בני האדם.

ליאור בירן: כאן מדובר על אהבה לה זוכה אחד האחים מצד אביו אשר אינו צופה את הבאות, האחים כבני אנוש אינם יכולים להתגבר על יצר הקנאה שקיים בכל אחד מאיתנו אשר אנו כבוגרים אמורים להתגבר עליו עם רצון חזק.

ליאור בירן: בעולם החברתי שלי אני נפגש לא פעם באפליה ושנאה כמו המתואר בפסוק שבחרתי, לדוגמא העדפה של מאמן ששחקן מסוים ישחק במשחקים יותר מאחרים, דבר הגורם רגשי קנאה בין שאר ילדי הקבוצה.

ליאור בירן: לדעתי אם אחי יוסף היו נחושים להגיע לשלום בית ולפתור את הבעיה, הדבר היה ניתן כי אין דבר העומד בפני הרצון שלא ניתן להשיג.

ליאור בירן: אם הם היו מציבים לעצמם כמטרה את הדבר אז המקרה לא היה מידרדר.

ליאור בירן: כשאני מעמיד לעצמי מטרה כלשהי בתחום מסוים אני מבצע אותה הכי טוב שאני יכול ומסוגל.

ליאור בירן: לדוגמא אני מנגן בגיטרה ובכל שיעור המורה נותן לי להתאמן על שיר וכל יום אני יושב יותר משעה, מנגן אותו, מדקלם אותו ומגיע לשיעור מוכן.

ליאור בירן: גם כשהמורה שלי נותן לי שיעורים קשים משיעור לשיעור אני מצליח.

ליאור בירן: המשאלה שלי לעתיד היא שהמשפחה שלי תהיה משפחה יותר מגובשת, מאוחדת, פחות ריבים עם אחותי, שכל בוקר תהיה בבית תחושה נעימה ונוחה ובסוף נכבד איש את רעהו.

ליאור בירן: אנו משפחה קטנה וחשוב שנהיה אחד בשביל השני ולא אחד נגד השני.

ליאור בירן: תודות: לאמי שתמכה בי לכל אורך הדרך ולמורתי ריבי יעקב, שהאירה לי נקודות חשובות.

זבולון אורלב: יפה מאד.

זבולון אורלב: ישר כוח.

זבולון אורלב: כתיבה בוגרת.

זבולון אורלב: אני אולי במקום ההורים שלך הייתי שם את זה במסגרת ושם את זה ליד המיטה, שלא תשכח את מה שכתבת פה.

זבולון אורלב: המורים שלך גם פה או רק אמא?

ליאור בירן: כן, המורה והמנהלת.

טלי בירן: וגם אבא וגם אחות.

זבולון אורלב: שלום לאחות מה שמה?

טלי בירן: רוני, ליאור ורוני שמחה גדולה.

זבולון אורלב: תרוו נחת ממנו.

זבולון אורלב: עומר לבנת מבית ספר איינשטיין בחיפה.

זבולון אורלב: גם את מסיימת כתה ו'?

עומר לבנת: כן.

זבולון אורלב: והולכת לאיזו חטיבת ביניים?

עומר לבנת: אורט טבעון.

זבולון אורלב: מה המקצוע הכי חזק שלך?

עומר לבנת: תנ"ך.

זבולון אורלב: משתלב יפה.

זבולון אורלב: איזה ספר למדתם השנה?

עומר לבנת: מלכים א וב' .

זבולון אורלב: יפה מאד.

זבולון אורלב: תשמעי אומרים שזו דרשה מצטיינת, מחייב הא? מי איתך?

עומר לבנת: אמא, סבתא ושתי אחיות שלי.

זבולון אורלב: בתור סבא זה בסדר.

זבולון אורלב: ..

עומר לבנת: שתי אחיות ואבא.

זבולון אורלב: יפה מאד.

זבולון אורלב: איך קוראים לאחיות?

עומר לבנת: עדי וענבר.

זבולון אורלב: יופי, אז בבקשה, מרגישה בסדר?

זבולון אורלב: לא מתוחה?

זבולון אורלב: קצת זה טבעי אז כמו שאני מבקש, לאט ובקול

עומר לבנת: ראשית אני רוצה לספר על שמי ומשמעותו.

עומר לבנת: לעומר משמעויות רבות כמו למשל ערימה או אלומה של שיבולים, יש ישוב ממזרח לבאר שבע, ואפילו בזמן שבית המקדש היה קיים בירושלים הוקרב העומר הראשון של השעורים כקורבן בחג הפסח ובקיצור עומר רב משמעויות.

עומר לבנת: בספר ויקרא נאמר "דבר אל בני ישראל ואמרת אליהם כי תבואו אל הארץ אשר אני נותן לכם וקצרתם את קצירה והבאתם את עומר ראשית קצירכם אל הכהן והניף את העומר לפני אדוני ממחרת וספרתם לכם ממחרת השבת מיום הביאכם את עומר התנופה שבע שבתות תמימות תהיינה".

עומר לבנת: סבתא שלי מצד אמא חגגה את גיל המצווה באירוע משפחתי שערכה בביתה ואילו אמא שלי גם עשתה למשפחתה בביתה ונסעה ללונדון.

עומר לבנת: אני אחגוג את בת מצוותי בביתי עם המשפחה והרבה אוכל טוב כמו אמא וסבתא שלי.

עומר לבנת: כמו בכל שישי כשאוכלים ארוחת משפחתית סביב שולחן ערוך אני חוגגים את בת המצווה למשפחה בבית, כי אנחנו מאמינים שאם בישול בא מאהבה הוא תמיד טעים.

עומר לבנת: אנחנו גם חושבים שהבית שבו נולדתי גדלתי עם החוויות שעיצבו אותי הוא המקום הכי נכון לחגוג בו את בגרותי, לכן את חגיגת בת המצווה שלי אני אחגוג בביתי במסגרת משפחתי המורחבת ועם מאכלים משפחתיים שאותם נבשל ביחד.

עומר לבנת: אצלנו במשפחה תמיד אומרים שככל שהזכויות גדולות כך גם החובות והאחריות גדלים.

עומר לבנת: זה נאמר לי מגיל צעיר לכן כיום זה לא חדש לי, הקשר בין זכויות למטלות הינו קשר ברור ומובן.

עומר לבנת: כאחות לשתי אחיות קטנות כבר תקופה ארוכה אני עוזרת להוריי בשמירה עליהן ולפעמים אני מרגישה ולא פעם שהם מסתכלות עלי כמודל לחיקוי, לכן האחריות אינה חדשה לי .

עומר לבנת: פרשתי היא פרשת במדבר מספר במדבר.

עומר לבנת: הפרשה שלי מספרת על המעבר של עם ישראל מנשלט לעם השולט בחירותו.

עומר לבנת: לאחר תקופה של הליכה במדבר והבנה כי צריך להקים רשויות שיסייעו בניהול וארגון של העם שמתהווה יוצר משה בעזרת ה' גופים דתיים וצבאיים שיסייעו בניהול העם.

עומר לבנת: לדעתי, שלב זה של קבוצה לא מאורגנת ללא נטילת כל אחריות משול לשלבים הראשוניים של האדם בילדות שלו.

עומר לבנת: הפרשה שלי לדעתי היא בדיוק המעבר של עם ישראל מילדות לבגרות בשלב הבגרות של העם הוא מארגן לעצמו מוסדות שיסייעו לו להמשיך ולהתקיים.

עומר לבנת: גם בבגרות שלנו כבני אדם יחידים אנו ניצבים בפרשות דרכים רבות בהן אנו צריכים להכריע הכרעות אשר ישפיעו על המשך דרכינו כבוגרים.

עומר לבנת: אני חושבת שאדם הוא יציר הסביבה שלו, אירועים שמתרחשים בסביבתו משפיעים עליו על שאיפותיו ורצונותיו.

עומר לבנת: בבית לימדו אותי שכשחולמים ורוצים להגיע ליעד מסוים וכאשר מתאמצים מספיק כדי להגיע אליו אז בסופו של דבר מגיעים אליו, גם אם בדרך יש אכזבות ומכשולים לא צפויים.

עומר לבנת: כמו כן אני יודעת שמשפחתי היא דבר חם ואוהב עוטף ודואג ותמיד יהיה לצידי ויעזור לי, ולו רק במילה טובה כשצריך.

עומר לבנת: אני יודעת היום שצריך לכבד את השונה ולעזור לחלש, מי שהיום חזק יכול למצוא את עצמו מחר זקוק לעזרה.

עומר לבנת: אני רואה את עצמי גדלה ומתפתחת והופכת לנערה חכמה ומבינה עניין, אני שואפת להיות עורכת דין כמו הוריי.

עומר לבנת: לסיום אני רוצה להודות להוריי שהיו איתי תמיד וחוו איתי את החוויות שנקרו בדרכי.

עומר לבנת: יש לי תמיד בבית אוזן קשבת לצרכי ואני מודה להוריי על האהבה שהם מעניקים לי ועל הבית החם שנתנו לי.

זבולון אורלב: יפה מאד, עומר.

זבולון אורלב: ההשוואה שעשית בין העם לבין הבגרות של האדם היחיד זו השוואה יפה.

זבולון אורלב: כשבני ישראל יצאו ממצרים עוד אי אפשר היה לתבוע מהם כל מיני תביעות של עם כבר מאורגן ומסודר.

זבולון אורלב: תשימי לב שעל כל התלונות שהם התלוננו עד צאתם מהמדבר הם לא נענשו, כי הם עדיין צעירים, הם לא מאורגנים, אחרי זה מתחילים לקבל עונשים, ומבת מצווה מתחילים לשאת באחריות, מתחילים לשלם על שגיאות.

נילי לבנת: קצת מאיים, לא?

זבולון אורלב: למרות שאני יו"ר ועדת המשנה לחינוך דתי ותרבות תורני אני גם יו"ר הועדה לזכויות הילד, אמרתי שצריך לשנות את זה לזכויות וחובות הילד.

זבולון אורלב: ההורים מסכימים, אגב.

זבולון אורלב: בקרב ההורים יש לי רוב מוחלט.

זבולון אורלב: אנחנו נשמע את שחר רייס.

זבולון אורלב: מרגישה טוב?

זבולון אורלב: גם את בוגרת כתה ו'?

זבולון אורלב: אכלת ארוחת בוקר?

שחר רייס: כן.

זבולון אורלב: דברי בקול רם.

זבולון אורלב: את בית ספר שיטים, איפה זה?

שחר רייס: מהערבה.

זבולון אורלב: לאיזו חטיבת ביניים ?

שחר רייס: ליד.

זבולון אורלב: בסדר גמור, את לא מאלה שנוסעות עשרות קילומטרים מיטבתה וכד'.

זבולון אורלב: ממה מתפרנסת המשפחה?

זבולון אורלב: מחקלאות?

שחר רייס: מחקלאות וגידול כבשים.

זבולון אורלב: כבשים בערבה?

זבולון אורלב: לא חם להם עם הצמר וכל זה?

זבולון אורלב: אז את רועת צאן?

רוני רייס: היא נוקדת.

זבולון אורלב: יפה מאד, כל הכבוד לכם.

זבולון אורלב: את מרגישה בסדר?

זבולון אורלב: את לא ראשונה, אז רק בקול רם ולאט בבקשה.

שחר רייס: שלום לכולם שהגיעו מקרוב ומרחוק, אני שמחה לראות

שחר רייס: כם בביתי ומודה לכם על המאמץ שעשיתם על מנת לחגוג איתי את בת המצווה שלי.

שחר רייס: הורי בחרו לי לקרוא בשם זה מכיוון שעבורם אני האור הראשון שלהם.

שחר רייס: אני שמחה שהוריי קראו לי כך ומרגישה זכות להיות האור הראשון של חייהם.

שחר רייס: מילדותי ועד היום אני גרה במושב עין יהב.

שחר רייס: הורי רוני ואורן הכירו בעין יהב והתחתנו בשנת 1993 אחרי לידתי נולדו גיא ודן אחי הקטנים.

שחר רייס: סבי וסבתי מצד אימי נולדו בארץ ושנים רבות משנות ילדותה של אימי הם חיו בקניה שאפריקה ששם נולדה אימי.

שחר רייס: סבי וסבתי מצד אבי נולדו בארץ ונפגשו בכפר הירוק והיום הם מתגוררים בעין יהב.

שחר רייס: משפחתי המורחבת פזורה ברחבי הארץ, באזור המרכז במכמורת בתפרח ובערבה.

שחר רייס: אני אוהבת את המפגשים המשפחתיים שלנו שמתקיימים בדרך כלל בימי שישי בערב, בערבי חג ובימי הולדת.

שחר רייס: אבא שלי אורן עוסק בחקלאות ובגידול כבשים עם דודי.

שחר רייס: אבא מלמד אותי לתורם מעצמי למי שצריך ולעזור למי שזקוק לעזרה, אמא שלי היא מעצבת גרפית בחברה לפיתוח בערבה.

שחר רייס: עם אמא אני אוהבת לבשל ואני נעזרת בה בכל רגע שצריך.

שחר רייס: כבר שש שנים אני רוכבת על סוסים ונהנית מכך אני גם לומדת להתמודד עם פחדים וקשיים.

שחר רייס: בפרשת השבוע שלי פרשת ניצבים וילך בשבת זו קוראים שתי פרשות, משה מכניס את עם ישראל וכורת ברית בינם לבין ה' ובנאומו האחרון הוא מבקש מהם לשמור על חוקי אלוקים.

שחר רייס: משה כינס את כל העם ולא רק את העשירים והמכובדים שבעם, הוא רצה שאפילו זקנים עניים וילדים ישמעו את נאומו ויהיו חלק מהברית.

שחר רייס: מצאה חן בעיני הגישה שלו כי אני חושבת שבמעשה זה מגלה יחס של שוויון בין כל האנשים ולא מתייחס רק אל קבוצה ממעמד מסוים וגבוה.

שחר רייס: אני מסכימה עם דבר זה ואני יודעת שאינני צריכה לשפוט בן אדם לפי המראה או המעמד החברתי שלו אלא ע"פ ההתנהגות שלו, לא משנה אם הוא עני או עשיר, מקובל או פחות מקובל.

שחר רייס: משה מבקש מהעם לבחור בטוב, לבחור בדרך של אמונה.

שחר רייס: הרעיון של בחירות בחיים הוא מאד חשוב לכל אדם.

שחר רייס: אני חושבת שאני צריכה לעשות בחירות בהתאם למה שטוב ונכון לי ולא ללכת אחרי הבחירות של החברה או של הרוב, כשאני עושה בחירות אני צריכה לעשות אותן ברצינות ולקחת בחשבון לא רק את הצרכים שלי אלא גם להתחשב באנשים אחרים על מנת שלא לפגוע בהם.

שחר רייס: אני רוצה לספר על משהו שאני ומשפחתי עשינו בשנה זו.

שחר רייס: מידי שבוע אני ואימי נוסעות לדימונה מיד אחרי הלימודים למשפחתון, יחד, ובו נמצאים ילדים בני חמש עד שתים עשרה שיש להם בעיות משפחתיות, כלכליות ואישיות, והם לא יכולים לגור בבית שלהם עם ההורים שלהם.

שחר רייס: להם אין בחירה, צו בית המשפט כפה עליהם פתרון זה.

שחר רייס: הוריי ואני בחרנו לעזור להם, אנחנו עושים להם כל מיני פעילויות שמלמדות אותם.

שחר רייס: למשל בביקור האחרון אמא שלי הכינה דף מצויר שבעזרתו לימדנו אותם מה זה הר גבוה ומה זה הר נמוך, ים רדוד וים עמוק, כהתחלה לקריאת מפה.

שחר רייס: התחברתי באופן מיוחד לילדה בת שלוש עשרה, היא רוקדת היפ הופ כמוני, היא אוהבת לשחק במשחקי קופסה, אז הבאתי לה במתנה משחקים ואני משחקת איתה.

שחר רייס: קשה לשוחח איתה על נושאים אישיים בגלל החשש לפגוע בה אז בעיקר אני משחקת איתה.

שחר רייס: לפעמים אין לי כוח וחשק לנסוע אך אבא אומר שזה חשוב ובכל זאת אני נוסעת.

שחר רייס: בסופו של דבר כיף לי ואני שמחה שנסעתי.

שחר רייס: קשה לי כי אני צריכה לוותר על אימון סוסים, פגישה עם חברות, הליכה לבריכה ועוד אני חוזרת מאד מאוחר בערב בשעה שמונה וחצי, כי הילדים במשפחתון מתעקשים שנישאר איתם לארוחת ערב.

שחר רייס: אני רוצה להמשיך איתם בשנה הבאה, למרות הקושי.

שחר רייס: ולסיום, אני מודה להורי שתומכים בי ומגדלים אותי במשפחה חמה ואוהבת.

זבולון אורלב: יפה מאד שחר, את הבכורה?

שחר רייס: כן.

זבולון אורלב: אני הבנתי מהפתיחה, את היית אור ראשון להורים.

זבולון אורלב: נדמה לי שאמא התרגשה יותר ממך.

זבולון אורלב: יפה מאד, זאת אחותך?

רוני רייס: זאת חברה לכתה.

זבולון אורלב: חברה לכתה.

זבולון אורלב: איזו חברות אמיתית, מגיעה מעין יהב לירושלים.

זבולון אורלב: כמה זמן נסעתם?

זבולון אורלב: שלוש ארבע שעות?

רוני רייס: שעתיים וחצי.

זבולון אורלב: אני מקווה שאתם נוסעים לפי החוק.

זבולון אורלב: ..

זבולון אורלב: טוב זה גם משמח אותי לראות שהפרויקט הזה הוא לא רק במרכז הארץ אלא מגיע גם עד עין יהב.

זבולון אורלב: טוב.

זבולון אורלב: אנחנו סיימנו עם ההקראות של ארבעת הדרשות המצטיינות ואנחנו עכשיו עוברים לבתי הספר המצטיינים.

זבולון אורלב: הם לא מקריאים דרשות, אבל נאפשר לכל בית ספר לומר את דברו בקצרה.

זבולון אורלב: אגב אתם יודעים שהיום ב-11 יש תרגיל עורף ארצי אם שמתם לב כשנכנסתם לחדר כתוב שזהו חדר מוגן ואזור מוגן אז אם נישאר פה עד 11 אל תיבהלו, ייכנסו פה לחדר הרבה מאד אנשים אחרים.

זבולון אורלב: אתם לא יוצאים מהחדר אלא נשארים בזמן התרגיל פה ואחרי התרגיל כולם יצאו ואז אנחנו ניפרד, במידה ולא נסיים עד אז.

זבולון אורלב: אם נסיים לפני 11 אתם חלק מהתרגיל ואז יכוונו אתכם לכל מיני מקומות ותישמעו למשמר הכנסת, שהם הסדרנים שמפקחים על הכנסת שנמצאת באחד המוקדים של התרגיל הזה.

זבולון אורלב: אז אנחנו עוברים לבתי הספר ואני אעבור לכפר סבא, בית ספר אוסישקין, המנהלת אירית איזדורפר.

זבולון אורלב: כמה מילים על הפרויקט אצלכם.

אירית איזדורפר: הפרויקט אצלנו הוא בבית הספר שנה ראשונה כפיילוט, אני חושבת שזו דוגמא לעבודה מאד מעמיקה בנושא החשוב שאנו יודעים שעלה לסדר היום במטרות החינוך ובמטרות שאנחנו זקוקים להם.

אירית איזדורפר: חיכינו הרבה זמן במערכת החינוך למטרות וקידום הנושא של יהדות ומורשת.

אירית איזדורפר: תמיד היה בבתי הספר במדינת ישראל ככה נגיעות קטנות של לימודי התנ"ך ויוזמות פרטיות של בתי ספר.

אירית איזדורפר: אני רוצה מכאן לומר ישר כוח למשרד החינוך שבאמת לקח את הנושא הזה של קידום לימודי מורשת ויהדות בראש מטרות החינוך.

אירית איזדורפר: ישר כוח.

אירית איזדורפר: אנחנו מאד גאים על הפרויקט, אנחנו מעמיקים את הפרויקט בשנה הבאה, כמו שאר בתי הספר לכיתות ה' כיתות ו' ומקווים שנצעד בגאון לקראת יישום התוכנית בכיתות א'-ו' אנחנו מאד גאים שבית הספר שלנו נבחר כבתי ספר אחרים.

אירית איזדורפר: כאן יש לנו ילדים מדהימים, כאן שיר , אור וליעם, עולה חדש מאוסטרליה שהגיע אך לפני שנה וזכה בכתיבה אישית שלו, אור ושיר, מצטייני בית הספר בנושא.

אירית איזדורפר: אנחנו מאד גאים וישר כוח.

זבולון אורלב: יפה מאד.

זבולון אורלב: איך קיבלו את זה הילדים וההורים?

רינה אדיר אור: אני מחנכת ורכזת שפה.

רינה אדיר אור: מורשת ותרבות ישראל זה משהו שאנו עוסקים כל השנים.

רינה אדיר אור: פעם נתנו לזה במה וההורים אני חייבת להגיד שבתחילת שנה הרימו גבה, איזו תוכנית נכנסת?

רינה אדיר אור: אנחנו בית ספר ממלכתי, לאן אתם מכוונים ?

רינה אדיר אור: מהר מאד הם קיבלו את התשובות שאנחנו מכוונים למקום של אהבת הארץ, להכיר את ספר הספרים שלנו ולקחת מתוכו את הערכים.

רינה אדיר אור: אני חושבת שלאחר בערך חודש וחצי שהתחלנו לעסוק בנושא הם קיבלנו רשמים מהבית כי נתנו שיעורי בית להורים וכן הם הפכו להיות שותפים לתהליך והם הגיעו לערב שמציגה קרן והעבירה להורים ולימדה אותם שיעור וזה הפך להיות חלק מהחיים שלהם, אז גם ההורים והילדים האחרים נהנו, והילדים הבינו שבעצם השכבה כולה זכתה, לא רק שלושת הנציגים כי כתבו דרשות מדהימות ואני לא יכולתי לבחור איזו דרשה ואף אחת מהמחנכות לא יכלה, אז נתנו לקרן את הזכות לבחור את הדרשות הטובות, ואני חושבת שכל השכבה עשתה עבודה יוצאת מגדר הרגיל.

זבולון אורלב: טוב, בוא נאמר שקרן היא אחת המדריכות או המנחות של העמותה.

זבולון אורלב: בית ספר נוסף הוא ממלכתי א' מגבעת זאב, שכנים של ירושלים.

זבולון אורלב: אני מבין שהמנהלת לא יכלה להיות והמורה האחראית על התוכנית בבית ספר, דורית מתתיהו, נמצאת כאן.

זבולון אורלב: מה את מספרת?

דורית אדיר אור: אני הגעתי עם אופק, רון ודביר ואמא של דביר.

זבולון אורלב: שלום לאמא.

דורית מתתיהו: בית הספר שלנו הוא תל"י, מוגדר כלימודי יהדות, אך אני מוכרחה להודות שאני חדשה בבית הספר.

דורית מתתיהו: אני עברתי את התוכנית הזו פעם ראשונה ועברנו את התהליך שהוא ארוך ויפה ולדעתי גם מאד מלהיב משום שכמו שנאמר כאן התחברו אלינו ההורים הסבים הסבתות ויתר בני המשפחה, הקשרים רבים וכל אחד כמובן מהמקום שלו מי יותר ומי פחות.

דורית מתתיהו: התהליך חשף את הילדים למקורות ולשורשים היהודיים ולזהות הישראלית שלהם ואני חושבת שהחוברת מדברת בעד עצמה, אני מקווה שכולם מכירים, היא פשוט מלהיבה.

דורית מתתיהו: זו אסופה של תמונות, רשמים, חוויות, אפילו רגעי הלידה שהאמא מספרת או ברית מילה או זבד הבת, תלוי על מה מדובר, חוויות רבות ושונות.

דורית מתתיהו: מה שאנחנו במיוחד הדגשנו בתהליך וחשפנו את הילדים לטקסי מעבר ולהתבגרות של הנערים ונערות בני גילם בעולם כולו.

דורית מתתיהו: בעקבות זאת ערכנו את ההשוואה ליהדות, מעבר מחיבור לטקסט ולספר הספרים, לתנ"ך, למקורות שלהם.

דורית מתתיהו: הם בעצם הבינו שיש טקסי מעבר רבים ומגוונים בעולם, חלקם כרוכים בכאב פיזי חלקם כרוכים באיזה שהיא הצהרת נאמנות לחברה ולמסורת שבהם הם חיים ואני חושבת שזה נתן להם המון, חשף להם עולמות שונים וזה פתח בפניהם איזה שהוא צוהר לנערים בני גילם ומה הם חווים.

זבולון אורלב: זה בתוך מערכת השעות?

זבולון אורלב: זה מחוץ למערכת השעות?

דורית מתתיהו: זה שעתיים שבועיות במערכת, ערכנו ערב עם הורים שבאמת עסק בטקסי מעבר בעולם כאשר הדגשנו את הטקס היהודי ואת כל ההשוואה, ובנוסף היה עוד ערב עם הורים, שבו עשינו למידה משותפת של פרשת השבוע האישית של כל ילד, ורק אחרי תהליך כזה התחילו לכתוב הילדים את הדרשות שלהם.

דורית מתתיהו: הם בחרו מורה דרך, זה היה יכול להיות או ההורה או המורה או איזה שהוא מבוגר שהוא דומיננטי בעולמם, וכך הם כתבו את הדרשות שלהם, הם התחברו לנושא מסוים בפרשת השבוע והנושא הזה התחבר לעולמם.

זבולון אורלב: יפה, מי היה מורה דרך שלך מה שמך?

אופק: אופק, היו ההורים.

זבולון אורלב: ושלך, מה שמך?

זבולון אורלב: מי היה מורה הדרך שלך?

לירן: דוד שלי ראובן

זבולון אורלב: למה בחרת את הדוד?

לירן: כי בהתחלה רציתי את אמא או אבא, אבל אמא שלי אמרה לי, אם את רוצה שהדרשה שלך תהיה "ואוו" תיקחי את רובי.

זבולון אורלב: המילה "ואוו" מופיעה בתנ"ך?

זבולון אורלב: מה שמך?

דביר: דביר.

זבולון אורלב: מי המורה דרך שלך?

דביר: אמא שלי ועזרה מהדוד.

זבולון אורלב: יפה מאד, טוב, כל הכבוד לכם.

דורית מתתיהו: רק להראות דבר אחרון, בבית ספר את הדרשות שלנו כל הילדים כתבו.

זבולון אורלב: השעתיים שבתוך מערכת השעות, מאיפה הן?

זבולון אורלב: על חשבון מה?

זבולון אורלב: אלו שעתיים נוספות?

דורית מתתיהו: חלק מתוכנית הלימודים החדשה.

זבולון אורלב: אני לא יודע אם מותר לי לספר, אבל שלשום או אתמול שוחח איתי שר החינוך גדעון סער, בין יתר הדברים הוא אמר לי שהוא גם אבא גאה כיוון שבתו סיימה את חוק לימודיה בכתה ו' או ח', אני לא זוכר והוא ראה בתעודה שורה חדשה 'מורשת ויהדות'.

זבולון אורלב: הוא גם קרא לי מה כתוב שם ואת זה אני לא אגיד לכם...

זבולון אורלב: הוא אומר, שמע אם יש תעודה בישראל שיש את מורשת ויהדות, אנחנו מתחילים להשיג את המטרה.

זבולון אורלב: אני חושב באמת שזה ראוי לעידוד וגיבוי מאד חזק, גם בעקבות הדברים שאתם דיברתם.

זבולון אורלב: בכפר סבא שמשום מה היהדות היא לפעמים מאד מבהילה אז עוד מעט יש אזעקה ..

זבולון אורלב: אפשר להרגיע באזעקת ארגעה עולה ויורדת שאין צורך לפחד.

זבולון אורלב: אשלים אנתרופולוגי מראשון לציון, המנהלת מירי הבוט בבקשה,

מירי הבוט: בית הספר שלנו חוגג השנה בר מצווה 13.

מירי הבוט: כשבנינו אותו קיבלנו ייחודיות, אנתרופולוגיה, ולא ידענו בדיוק איך לאכול את זה, לימדנו תרבויות קרובות ורחוקות, זמן ומקום, לימדנו על האצטקים והאדם הקדמון ובסוף השנה הראשונה בעצם ישבנו ויושבים איתי פה כל הצוות המוביל ואמרנו---

זבולון אורלב: תציגי אותם.

מירי הבוט: סמדר, רכזת אנתרופולוגיה שמובילה את "מסע אל הדרשה", דליה הסגנית וגלית רכזת השכבה, וטלי מחנכת, ונועה יו"ר מועצת התלמידים של בית הספר

זבולון אורלב: נועה, תתכונני עוד מעט לדבר.

זבולון אורלב: .

מירי הבוט: בסוף השנה הראשונה עשינו בעצם חושבים ואמרנו רגע אנחנו מתעסקים עם תרבות של אחרים ורחוקים ומה עם התרבות שלנו?

מירי הבוט: ובעצם שינינו את כל תוכנית הלימודים של בית הספר והתעסקנו עם התרבות שלנו, וכשנחשפנו לתוכנית של עתים זה ישב לנו בול על מה שרצינו.

מירי הבוט: טקסים של אחרים, לוחות שנה, כשלימדנו לוח שנה תמיד לימדנו את של אחרים וגם את שלנו וטקסי בגרות וזה ישב לנו טוב, אז הזמנו את ליאורה, שנה שלישית, ובספר המחזור של ילדי ו' תמיד כתבנו איזה חמשיר קצר ומשעשע והחלטנו לשדרג והילדים בתוך ספר המחזור של סוף שנה כל אחד כותב מיני דרשה משלו, אז יש את ההיכרות עם פרשת השבוע והתאריך העברי ואיפה אני מתחבר לפסוק מסוים בתוך הפרשה שלי וכתבנו דברים מאד יפים ומרגשים והדרשה של נועה ממש מרגשת.

מירי הבוט: אז נועה.

זבולון אורלב: רגע, פה לא המנהלת קובעת.

זבולון אורלב: .. אנחנו מחלקים רשות דיבור.

זבולון אורלב: את לא תקראי עכשיו את הדרשה, את רוצה לקרוא את התקציר?

זבולון אורלב: את גם ב-ו' ?

זבולון אורלב: אז מה, שנה הבאה את עוזבת את בית הספר?

נועה שבי: כן.

זבולון אורלב: גם בחטיבת ביניים תתמודדי על ראשות מועצת התלמידים?

נועה שבי: אם יש , בכיף.

זבולון אורלב: בכל בית ספר יש, זה כיף להיות ראש מועצת התלמידים ?

נועה שבי: זה גם כיף וזה גם כבוד מאד גדול לבית הספר.

זבולון אורלב: אבל זו לא עבודה ושליחות ציבורית?

זבולון אורלב: לא באים בטענות ?

זבולון אורלב: לא כמו אצלנו בכנסת?

נועה שבי: מנסים לרצות את כל התלמידים שמבקשים וגם את המורות ולמשל יש לנו בבית הספר שוק שהתלמידים בבית הספר מוכרים חפצים שלהם שהם כבר לא צריכים בבית ופשוט מוכרים לילדים אחרים.

זבולון אורלב: יפה, טוב.

זבולון אורלב: תקראי בבקשה את התמצית.

נועה שבי: פרשת השבוע שלי פנחס.

נועה שבי: פסוק מרכזי מתוך הפרשה "ותקרבנה בנות צלפחד ואלה שמות בנותיו מחלה נועה ..

נועה שבי: ומלכה ותרצה " מתוך ספר במדבר פרק כ"ז פסוק א'.

זבולון אורלב: אם זאת פרשת השבוע שלך, אז היום הולדת שלך מאד קרוב.

נועה שבי: כן, מחר.

נועה שבי: קישור לחיי האישיים בפרשה מסופר על מותו של צלפחד.

נועה שבי: לפי החוק המקראי נחלת אבות יורשים הבנים בלבד ולצלפחד היו רק בנות ובנותיו פנו למשה ודרשו לרשת את נחלת אביהם, משה הסכים והחוק המקראי שונה ובנות צלפחד נהגו באומץ לב ועמדו על שלהם.

נועה שבי: כאשר נולדתי ואמי הביטה בפני, היא אמרה, זאת נועה.

נועה שבי: היא לא ידעה שפרשת השבוע שלי עוסקת בבנות צלפחד שאחת מהן היא נועה, היא גם לא ידעה שיש בי תכונות דומות לשל נועה המקראית, דבקות במטרה רצינות ועקשנות.

נועה שבי: בעתיד ארצה להיות גננת לילדים קטנים או בחינוך מיוחד.

זבולון אורלב: יפה מאד.

זבולון אורלב: טוב, תשמעי אולי הביקור בכנסת יעשה לך תיאבון להגיע לכנסת.

זבולון אורלב: מתחילים ביו"ר מועצת התלמידים.

זבולון אורלב: .

זבולון אורלב: אנחנו עוברים לבית הספר האחרון כרמל בנצרת עילית מנהלת ליאה ורשיצקי.

זבולון אורלב: בואי שבי.

זבולון אורלב: מי איתך?

ליה ורשיצקי: איתי מחנכת הכיתה ושלושה הילדים שמייצגים את תלמידי הכיתה.

ליה ורשיצקי: אנחנו באנו מנצרת עילית.

ליה ורשיצקי: נצרת עילית מוכרת כעיר קולטת עלייה ולכן כל נושא המורשת הוא מאד חשוב לנו.

ליה ורשיצקי: מכיוון שהרבה מהעולים החדשים אינם מכירים את המורשת שלנו, לכן כל השנים עבדנו וניסינו להקנות בדרכים שאנחנו יודעים את נושא המורשת ובשנים האחרונות אנחנו עושים את זה בצורה הרבה יותר מקצועית ומוסדרת.

ליה ורשיצקי: אנחנו עשינו עם תוכנית "קרב" שמדריכים מתוכה לימדו את הילדים את נושא בר/בת מצווה, את נושא ההתבגרות ובתוספת המחנכות שעבדו בנושא הדרשה.

ליה ורשיצקי: המחנכת אתי, הכתה שלה זכתה בכיתה המצטיינת.

ליה ורשיצקי: תמשיכי .

זבולון אורלב: אתי, את רוצה לומר משהו?

אתי: כן דווקא באמת מנקודת מבטה של מורה בכיתה, למעשה אני עשיתי איגום משאבים מבחינת השעות, כי אין כל כך הרבה שעות ובאמת היה צריך להקדיש קצת יותר ובעצם שילבתי את מקצוע כישורי השפה, שזה אחד ממקצועות הליבה ושם אחד ההישגים הנדרשים זה תהליכי כתיבה, אז כשהגענו לכתיבת דרשה, ישבתי עם הילדים וחשבנו מה צריך להיות בתוך הדרשה.

אתי: בנינו קריטריונים ובניתי איזה שהוא דגם בתוך המחשב, שילבנו גם את המחשב.

אתי: נצרת עילית גם משתייכת לסיסמא לכל תלמיד, והילדים תוך כדי כתיבת הדרשות חקרו ופנו להורים, היה שיתוף של הורים, קריאת הדרשה, איך מתחברים לדרשה, פחות או יותר מבנה די דומה למה שהילדים קראו, ויצרנו ספר דיגיטלי.

אתי: אם תיכנס לאתר של סיסמא לכל תלמיד נצרת עילית בית ספר כרמל, יש לנו ספר דיגיטלי של כל הדרשות ובסוף שנה אני אצרוב לכל ילד דיסק ותהיה לו מזכרת לכל החיים.

זבולון אורלב: טוב, יש בית ספר עם ספר דרשות.

אתי: בעידן הטכנולוגיה.

זבולון אורלב: אני לא רוצה לקלקל, אני מעדיף ספר יפה מאד, אני מאד מסכים איתך גברת ורשיצקי על המשימה המיוחדת בנצרת עילית, זה נכון.

זבולון אורלב: יש פה תלמידה, מה שמך?

מאי ברנט: מאי, ברנט

זבולון אורלב: כתבת דרשה.

זבולון אורלב: מה פרשת השבוע שלך זוכרת?

מאי ברנט: בהעלותך

זבולון אורלב: זה גם כן היה לך לא מזמן יום הולדת.

מאי ברנט: לפני חודש בת מצווה.

זבולון אורלב: איפה חגגת?

מאי ברנט: באולם.

זבולון אורלב: שם קראת את הדרשה?

מאי ברנט: לא, זה היה בתוך שיעור.

זבולון אורלב: מי החברים שלך פה?

מאי ברנט: לירן ואור.

זבולון אורלב: יש אור וליאור ואורלב... זה בסדר גמור.

שאול פרבר: אני רוצה להודות לוועדה, במיוחד לח"כ אורלב.

שאול פרבר: אנחנו כמכון עתים מאד גאים בכל התלמידים, בכל בתי הספר, אנחנו שמחים שאנחנו נוטלים חלק בהתפתחות שלהם מול המסגרת של מורשת ישראל, כלומר מקווים שנוכל להמשיך הלאה יחד עם בתי הספר ועם ועדת החינוך ועם משרד החינוך בכל מה שקשור למורשת ישראל.

שאול פרבר: רק שתי הערות טכניות.

שאול פרבר: למי שלא יודע, אני יו"ר מכון עתים שאול פרבר ומכון עתים, זו השנה החמישית או הרביעית שאנו כאן בוועדת החינוך, מסיימים את השנה והשנה זה היה יחד איתכם, אנחנו רוצים להזמין גם את התלמידים המצטיינים וגם את בתי הספר לעשות את זה, מהר עכשיו, להצטלם כאן עם ח"כ אורלב מוועדת החינוך ונבקש מכולם, לאחר התרגיל כנראה, לא נספיק קודם, להיפגש ליד המנורה מחוץ לכנסת לצילום עם כולם ביחד.

שאול פרבר: זה מאד חשוב לנו, אז פשוט אני שוב מודה לח"כ אורלב.

זבולון אורלב: בזה אתה יוכל להאריך.

זבולון אורלב: ..

זבולון אורלב: מה הפרוצדורה , לפי בית ספר או לפי ילדים ?

שאול פרבר: הילדים איתך.

זבולון אורלב: ילד שהרב פרבר קורא בשמו מגיע לכאן עם משפחתו והמחנכים שלו ואנחנו נותנים לו את התעודה ליד הדגל.

זבולון אורלב: נעשה את זה הכול בזריזות, ותגיד מי הבא בתור ונשתדל לסיים את זה בעשר דקות.

זבולון אורלב: חיים אלעזר וזהבה בלטה עומר שחר רייס בית ספר הכרמל מנצרת בית ספר תל"י מגבעת זאב בית ספר אוסישקין אשלים ראשון לציון בית ספר ניצנים

שאול פרבר: שוב אני רוצה להודות לכולם.

שאול פרבר: אחרי התרגיל נצא למנורה.

זבולון אורלב: שבו דקה אחת השיעור לא הסתיים עוד אין צלצול.

זבולון אורלב: ..

זבולון אורלב: כאמור אני מלווה את הפרויקט כמה שנים אני חושב שיש לי כבר חזקה אם איני טועה על העניין ואני בהחלט כל פעם מתרשם מחדש על החשיבות הזו של החינוך של הילדים שלנו להתחבר למורשת, לתרבות ולמסורת המאוד חשובה, וצריך לזכור את הדבר הזה, כיוון שבשונה מעמים אחרים אפשר לומר שאנחנו עדיין מדינה מאוד צעירה שמקבצת עלייה מעשרות מדינות והחיבור שלנו למורשת היהודית, לדעתי, הוא מהיסודות החשובים והחיוניים ביותר להבטיח את העתיד שלנו.

זבולון אורלב: אין זה סוד שקמים עלינו לכלותנו ומקימים מערכת דה לגיטימציה מאד נרחבת בעולם על עצם הזכות שלנו כלאום יהודי לקיים פה מדינה ריבונית בארץ ישראל, לכן המורשת היהודית, החיבור למקורות שתלמיד בקי ויודע שהחיבור של העם היהודי הוא מברית בין הבתרים, אברהם אבינו, יהושע בן נון מכניס את העם לארץ, הוא קורא שמות למקומות שנכתבו לפני 3500 שנה ואז הוא אומר, רגע אני בעצם הולך בדרכי אבותיי, אני לא נולדתי, זה לא העם שנולד ב 1948, לפני 63 שנה כקפריזה או חוויה רגעית של משהו, אלא יש כאן שרשרת דורות מאד ארוכה.

זבולון אורלב: אני חושב שזה עוזר מאד לגבש את הזהות היהודית הישראלית של אותם תלמידים ואין ספק שהצורך בחינוך הממלכתי הוא צורך מאד ניכר בעניין הזה, ואני מאד מברך את אותם בתי ספר שמקיימים זאת.

זבולון אורלב: לצערי זה רק 165 בתי ספר שנמצאים בפרויקט.

זבולון אורלב: אני יודע שיתר בתי הספר הם לא יתומים בסוגיית היהדות כולם, איכשהו קשורים בעניין הזה אבל בוודאי צריך תגבור וכמו שאמרתי, שר החינוך גדעון סער פועל מאד נכון, לפעמים דווקא שר חינוך שבא מהמגזר החילוני ואומר 'רבותי, צריך להתייחס ביתר רצינות למורשת היהודית' יכול להצליח יותר מאשר שר שחובש כיפה סרוגה.

זבולון אורלב: אני זוכר שהייתי מנכ"ל משרד החינוך והתרבות בשעה שחלק מההורים עוד היו חלקם תלמידים, בשעה שהמר היה שר החינוך, אז אני זוכר שהוא היה כמה קדנציות ובראשונה הוא אמר שצריך להעמיק, שהתלמידים צריכים ללמוד את הסידור, לא צריך להתפלל אבל שיידעו מה זה סידור, סידור זה ספר מקור של תרבות ישראלית, ואז אמרו 'מה, הוא דתי, הוא רוצה להחזיר את כולם בתשובה', וככל שהתנצלנו ואמרנו שלא זאת הכוונה, אנחנו רק רוצים שתדעו שאלוקים שלח מכתב ותפתחו את המעטפה ותקראו את המכתב, רק זה מה שמבקשים מכם, שתלמדו את מקורות היהדות, ואני חושב שיש קורת רוח רבה שהיום יש יותר.

זבולון אורלב: ולכן יש לי באמת קורת רוח רבה, כמו שאמרתי, ואני רוצה לברך שוב את בתי הספר ואת עמותת עתים ואת העומד בראשה הרב שאול פרבר ואני כל פעם שאני רואה את הנחת של ההורים אני אומר שהפרויקט הזה מצליח, כי אני חושב שחלק מההורים לא זכו ללמוד את מה שהתלמידים עכשיו לומדים.

זבולון אורלב: אני צודק?

זבולון אורלב: הישיבה תמה.

זבולון אורלב: תודה רבה.